OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carl Schulz-Schwerin

Carl Schulz-Schwerin (Schwerin, 1845 - 1913), fou un pianista, professor de música i compositor alemany. Estudià en el Conservatori Stern, de Berlín, i després fou durant molts anys professor de piano del de Szczecin, el 1885 del de Stern i el 1901 del de Mannheim. Les seves obres principals són: una simfonia en re menor; les obertures Tasso, Braut von Messina i Triomfal, algunes obres religioses vocals, música per a piano, etc...

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 1189. (ISBN-84-239-4554-5)
# Carme Carretero i Romay

Carme Carretero i Romay (Saragossa, 28 de juny 1959) és una científica i política catalana d'origen aragonès, diputada al Parlament de Catalunya en la VII Legislatura.
És llicenciada en química per la Universitat de Saragossa i doctora en veterinària per la Universitat Autònoma de Barcelona. Fou elegida diputada pel PSC-Ciutadans pel Canvi a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2003, després de les quals va ser nomenada secretària segona de la mesa del Parlament de Catalunya. El 2003 fou nomenada catedràtica del departament d'Enginyeria Química, Agrària i Tecnologia Alimentària de la Universitat de Girona. El 2007 en va esdevenir vicerectora de Política Europea i Internacionalització. El 2019 va ser reconeguda amb la Medalla d'Honor de la Xarxa Vives d'Universitats, per la seva trajectòria i compromís amb la ciència i cultura catalanes.

## Referències

* 1 2 «Diputats del Parlament de Catalunya de la vii Legislatura» (pdf) p. 73. Parlament de Catalunya.
* 1 2 Salvi i Mas, Quim. «Laudatio». Xarxa Vives d'Universitats, 01-07-2019. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ Rodríguez, Ana «L'exdiputada Carme Carretero és nomenada vicerectora d´Internacionalització de la UdG». Diari de Girona, 26-01-2007.
# Casa a Son 2

La Casa a Son 2 és una casa de Son, al municipi d'Alt Àneu (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa constituïda per planta baixa i tres pisos, l'últim de mansarda, amb façana principal orientada a l'est en la Plaça Major, situada sota el lateral de la coberta de llicorella a dues vessants. A la façana, arrebossada, s'obren a nivell de terra una ampla porta dovellada d'arc lleugerament rebaixat i dues finestres amb llindes de fusta. Al primer pis hi ha dues grans obertures protegides per baranes de ferro. Al segon pis, al centre de la façana, s'obre un balcó de fusta amb faldonet extremadament perfilat i gravat formant volutes i estilitzades formes vegetals o simplement geomètriques. Balustres de ferro forjat cargolat als extrems i al centre de la barana igualment amb ferro forjat es dibuixa una roseta i sota aquesta apareixen unes inicials i la data de construcció del balcó: 1909.

## Referències

* ↑ «Casa a Son 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Cap Bojador

El Cap Bojador (en àrab رأس بوجادور, Rāʾs Būjādūr; en amazic ⴱⵓⵊⴷⵓⵔ, Bujdur) és un cap a la costa nord-oest del Sàhara Occidental, que a més dona nom a una Daira de la wilaya de Dakhla a la RASD. El primer navegant europeu que consta que el va poder ultrapassar fou el mariner portuguès Gil Eanes el 1434, en el seu cinquè intent, sota les ordres del príncep de Portugal, Enric el Navegant. A partir d'aquesta fita, s'obriren les portes a noves expedicions portugueses i d'altres països europeus en les rutes del sud d'Àfrica i de l'Índia. El cap va servir de referència per delimitar el protectorat espanyol de Río de Oro el 1884.

## Referències

* ↑ Martínez Ruiz, Enrique; Guiménez, Enrique. Introducción a la historia moderna. Ediciones AKAL, 1994, p. 77. ISBN 8470902938.
# Carlos Cano

José Carlos Cano Fernández (Granada (Andalusia), 28 de gener de 1946 - 19 de desembre de 2000), conegut artísticament com a Carlos Cano, va ser un cantautor i poeta andalús que va recuperar estils tradicionals andalusos relativament oblidats com la trova popular, i molt especialment la copla andalusa, la qual va recuperar i fer actual.

## Bibliografia

* Fernando González Lucini: Y la palabra se hizo música. La canción de autor en España, Ed Fundación Autor, 2006.
* Juan José Téllez: Carlos Cano. Una historia musical andaluza, Iberautor Promociones Culturales.2005.
* Fernando González Lucini: Manifiesto Canción del Sur. De la memoria contra el olvido, Junta de Andalucía, 2004.

## Enllaços externs

* Carlos Cano - Lloc web oficial (castellà)
* Carta de Carlos Cano al seu fill Pablo
* Articles sobre Carlos Cano (castellà)
* "Web amb les lletres de totes les cançons de Carlos Cano"
# Carlos Carbonell Gil

Carlos Carbonell Gil més conegut com a "Tropi" (València, 12 de maig de 1995) és un futbolista valencià que juga com a migcampista defensiu al club CE Atlètic Balears de la Primera Divisió RFEF.

## Carrera

Format a l'escola del València Club de Futbol, es va proclamar campió de la Divisió d'Honor Juvenil d'Espanya 2013-14 en el grup VII amb el tècnic Rubén Baraja, i en estiu de 2014 ascendeix, juntament amb altres companys, al primer filial valencianista, el València Mestalla entrenat per Curro Torres per disputar la temporada 2014/15
Prompte aconseguí la titularitat en el Mestalleta, i al gener del 2015, després d'una reunió de l'entrenador Nuno Espírito Santo i el mànager esportiu Rufete, el tècnic portuguès va anunciar que tant Tropi com Salva Ruiz pujaven al primer equip. Després de diverses convocatòries amb el primer equip, va debutar en Primera Divisió el 20 de març de 2015 en la jornada 28 contra l'Elx CF en l'estadi Martínez Valero, substituint en els últims minuts al capità Dani Parejo i protagonitzant a més en una bona ocasió de perill que va desembocar en un servei de cantonada que va conduir al definitiu 0-4. El 25 de juliol de 2016, fou cedit a l'AD Alcorcón de Segona Divisió per dos anys.
L'11 de juliol de 2017, Tropi va fitxar pel Lorca FC també de segona divsió. Va deixar València el 30 de juny de l'any següent, perquè no se li va renovar el contracte, i en va signar un per un any amb el Recreativo de Huelva el 15 d'agost.
El 19 de juliol de 2019, Tropi va signar per dos anys amb l'Atlètic de Madrid B de Segona B. L'any següent, el setembre de 2020, va signar amb la UCAM Murcia.
El 27 de gener de 2022, Tropi va marxar al club CF Rayo Majadahonda de Primera Divisió RFEF.
El gener de 2023, Tropi va fitxar pel CE Atlètic Balears amb contracte fins a final de temporada.

## Referències

* ↑ El Valencia Mestalla hereda un bloque campeón
* ↑ Carlos ´Tropi´ y Salva Ruiz suben al primer equipo
* ↑ El Valencia mira alto
* ↑ Carlos Carbonell "Tropi", nuevo jugador de la AD Alcorcón (Carlos Carbonell "Tropi", new player of AD Alcorcón); AD Alcorcón, 25 juliol 2016 (castellà)
* ↑ Tropi, segundo fichaje del Lorca (Tropi, second signing of Lorca) Arxivat 2017-08-01 a Wayback Machine.; Diari AS, 11 juliol 2017 (castellà)
* ↑ Tropi se despide del Valencia CF con una emotiva carta (Tropi leaves Valencia with an emotional letter); Super Deporte, 5 juliol 2018 (castellà)
* ↑ El Recreativo culmina el fichaje de Tropi (Recreativo completes the signing of Tropi); Diario de Huelva, 15 agost 2018 (castellà)
* ↑ «Tropi, nuevo jugador del Atlético de Madrid B» (en castellà). Atlético de Madrid, 19-07-2019. [Consulta: 18 setembre 2019].
* ↑ «Tropi, nuevo fichaje del UCAM Murcia CF» (en castellà). cadena SER, 08-09-2020 [Consulta: 5 maig 2022].
* ↑ «Rayo Majadahonda "ficha" al mediocentro "Tropi" (UCAM)» (en castellà). Majadahonda Magazin, 27-01-2022 [Consulta: 5 maig 2022].
* ↑ «Tropi es nuevo jugador del Atlético Baleares» (en castellà), 24-01-2023. [Consulta: 26 gener 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa al València
* Carlos Carbonell Gil a BDFutbol
* Carlos Carbonell Gil, Fitxa a Soccerway
# Carlos Campos Sánchez

Carlos Campos Sánchez (castellà: Carlos Campos Silva) (Santiago de Xile, 14 de febrer de 1937 - Ovalle, 11 de novembre de 2020) fou un futbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1962. Fou jugador de la Universidad de Chile.

## Referències

* ↑ Perfil a calcio.com
* ↑ «A 55 años del debut del gran Carlos Campos por la Universidad de Chile». Arxivat de l'original el 2016-04-16. [Consulta: 15 desembre 2017].
# Caseta de la Maquinilla

La Caseta de la Maquinilla és un edifici del municipi de Sant Pol de Mar (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Constructivament és una caseta de geometria rectangular, amb una superfície de 40m2 aprox.. La coberta és a dues aigües, formada per una encavallada de fusta amb elements de subjecció metàl·lics, l'acabat exterior és de xapa perfilada ondulada de color gris semblant a la coberta de fibrociment existent, mentre que interiorment és acabada amb un tauler marí pintat.
Les parets de tancament són una part amb paret d'obra, concretament la façana que dona a la via del tren, mentre que la resta són tancaments de vidre i fusta tractada, pintada de color verd a l'exterior i envernissada per la cara interior. El paviment és de ciment. Les obres de rehabilitació van considerar refer tota la instal·lació i il·luminació per adaptar-se a la normativa vigent, i es van eliminar les instal·lacions aèries.

## Història

La caseta de pescadors és una construcció senzilla, de 75 anys d'antiguitat, la seva finalitat era guardar els motors que servien per la varada de les barques de pesca. Cal considerar-la com un edifici molt emblemàtic per tractar-se de l'última caseta de pescadors existent en el litoral del Maresme.
En els primers temps, per avarar i treure les barques de pesca de la platja, els homes s'ajudaven amb bous que feien arrossegar les cordes lligades a les proes de les barques. Posteriorment arribà la mecanització amb l'adquisició d'un cabrestant elèctric mogut per un motor que portava a terme el mateix servei. Aquest cabrestant va quedar instal·lat en una caseta ubicada a la platja que es va construir per tal de protegir-lo,
projectada per l'arquitecte Ignasi Mas Morell, que fou arquitecte municipal, i autor d'importants obres modernistes a la vila de Sant Pol de Mar.
Així, des de l'any 1932 fins al 1980 va prestar servei als pescadors professionals, i a partir d'aquesta data fins a l'actualitat, és utilitzat pels pescadors amateurs i pels propietaris de llaguts patrimonials.
Actualment, encara una part de la platja de les barques, es destina a la varada de barques tradicionals i de vela llatina. El procés de recuperació d'aquestes embarcacions està impulsat per l'associació cultural 'A tot drap', que encara manté en ús les instal·lacions de la caseta de pescadors.
Es troba en un molt bon estat de conservació, ja que l'any 2007 s'hi van dur a terme unes obres de rehabilitació que van considerar tant les actuacions necessàries per a la seva conservació com les destinades a retirar tots els elements que al llarg dels anys havien alterat les condicions originals de la construcció. Es va construir una passera de fusta per garantir l'accés al públic i facilitar la visió de les instal·lacions interiors i del procés de varada de les embarcacions.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Caseta de la Maquinilla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2015].
# Casa de la Punxa (Tiana)

Casa de la Punxa és una obra de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil, està format per una alta i esvelta torre de planta quadrada, coberta a la seva part superior per una teulada de pavelló, amb quatre vessants molt inclinats, còncaus a la seva part baixa. Completa el conjunt una construcció de planta baixa que envolta la torre. A tot el conjunt destaca el tractament del maó vist, especialment a les obertures, que combinen els arcs escarsers, amb els ogivals i els de mig punt, i a la balconada de la part baixa. Destaca també el treball de les mènsules o suports de la teulada, així com les quatre finestres el·líptiques situades a la part alta de casa vessant i que contrasta amb la resta del conjunt pel seu marcat aire clàssic.
El mur de tancament de l'antic recinte de la Casa de la Punxa. Ocupa pràcticament l'espai contingut entre tres cantonades. Realitzat en fragments d'uns sis metres cadascun que permeten la perfecta adaptació als desnivells del terreny i que estan separats per pilars, dels quals destaquen els seus coronaments amb elements vegetals. El mur pròpiament resulta interessant per la combinació del maó, al sòcol i les sanefes decoratives, i la pedra, tallada en blocs irregulars que encaixa perfectament.
La porta principal és de ferro.

## Història

Cal fer notar que l'immoble actual era una part d'un conjunt arquitectònic, al qual la torre estava adossada a una casa de planta baixada, i dos pisos coberta amb una teulada de dos vessants. La casa fou enderrocada a començaments dels anys 80, per tal de construir-hi apartaments. L'Ajuntament no permeté l'enderroc de la torre, que ha esdevingut una part molt característica de la vila, i visible des de molts llocs. A la part baixa hi ha instal·lat el Centre Municipal de Salut. El conjunt inicial fou realitzat l'any 1917.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa de la Punxa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Carme Laura Gil i Miró

Carme Laura Gil i Miró (Benissanet, Ribera d'Ebre, 1935) és una filòloga i política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la VII Legislatura i al Congrés dels Diputats en la VI Legislatura.

## Biografia

Llicenciada en filologia clàssica, ha estat catedràtica de llatí a l'Institut Joan Maragall de Barcelona i a la Universitat de Barcelona. Militant de CDC, el 1980 fou nomenada directora general de batxillerat. De 1981 a 1994 fou directora general de Batxillerat, de Professorat i Centres i de Planificació escolar del Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya. I de 1994 a 1996 fou comissària responsable del Museu d'Història de Catalunya.
A les eleccions generals espanyoles de 1996 fou escollida diputada per la circumscripció de Barcelona per CiU, on es destacà per votar a favor de la despenalització de l'avortament, i fou vocal suplent de la Diputació Permanent però deixà l'escó el 1999 quan fou nomenada Consellera d'Educació de la Generalitat de Catalunya, càrrec que ocupà fins al 2003.
Fou elegida diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2003. De 2003 a 2006 ha estat presidenta de la Comissió de Control Parlamentari de l'Actuació de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió i de les Empreses Filials i de la Comissió de Control de l'Actuació de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals.
Des del maig de 2006 manté actiu el seu blog Coc Ràpid, on no s'ha estalviat crítiques als dirigents de CiU, especialment a Josep Antoni Duran Lleida, o al Govern per alguna de les seves mesures més discutides.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VII Legislatura p. 152
* ↑ El País, 9-12-1999
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Primera. Crea't Edicions, Juny de 2014, p. 73 i 189. ISBN 978-84-942772-0-7 [Consulta: 29 març 2015]. Arxivat 2015-03-27 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Coc Ràpid, blog personal
# Carlos Merino González

Carlos Merino González és un futbolista professional basc, que va néixer a Bilbao el 15 de març de 1980. Ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Després de formar-se a l'Urdaneta i a l'equip de la Universitat de Texas, comença a destacar a la temporada 99/00, a les files del conjunt anglès del Nottingham Forest FC. La seua progressió crida l'atenció de l'Athletic Club, que el fitxa a l'any següent. Però, no es consolida al club de San Mames, jugant només 8 partits i sent cedit al Burgos, de Segona Divisió.
Al mercat d'hivern de la temporada 03/04 recala al CD Numancia, amb qui aconsegueix l'ascens a Primera. De nou a la màxima categoria, hi juga 27 partits i marca 5 gols amb els castellans. Tornaria a assolir l'ascens a primera divisió amb el Nàstic de Tarragona.
Posteriorment, ha militat a la UD Las Palmas i a l'Albacete Balompié, ambdós a la Segona Divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Casa modernista del carrer Major, 34 (Torrelles de Llobregat)

La Casa modernista del carrer Major, 34 és una obra de Torrelles de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta quadrada d'un pis i a la que s'hi accedeix mitjançant una escalinata. La planta baixa a nivell de façana es compon d'una porta adovellada, flanquejada a cada costat per una finestra; totes reforçades amb maó i obra vista. Al primer pis, la façana se centralitza amb un balcó de dos sortides, i a cada extrem una finestra molt allargada i tot emmarcat per quatre pilastres. A la part superior, una terrassa amb interessants detalls en ferro forjat a la barana.

## Història

Edifici d'inicis del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Casa modernista del carrer Major, 34». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Carrer del Call (Cervera)

El Carrer del Call és una via pública de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Una petita volta obre el pas al carrer, esquifit i evocatiu. Consta de vuit cases, la major part molt refetes, arrebossades i pintades. Totes presenten una sèrie de característiques comunes, com porta principal amb llinda i abundància de finestres quadrangulars.
La casa número tres té una porta amb llinda datada el 1772.

## Història

Forma part de l'antic barri on vivien els jueus fins al 1492. alguns foren argenters, d'altres metges, comerciants, etc. Tenien escola pròpia i Sinagoga, de la qual els documents contemporanis han permès una reconstrucció ideal, amb la disposició dels seients al voltant de la tarima i amb el nom de cadascun dels propietaris i el preu que en pagà.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer del Call». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Carter (Montana)

Carter és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 62 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carter tenia 62 habitants, 31 habitatges, i 19 famílies. La densitat de població era de 8,2 habitants per km².
Dels 31 habitatges en un 12,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,1% hi vivien parelles casades, en un 3,2% dones solteres, i en un 38,7% no eren unitats familiars. En el 32,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,9% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 30,6% de 45 a 60 i un 24,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 116 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.583 $ i la renda mediana per família de 33.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.250 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 19.397 $. Aproximadament el 9,5% de les famílies i el 13,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Case-Pilote

Case-Pilote és un municipi francès, situat a la regió de Martinica. El 2009 tenia 4.506 habitants. Es troba a 12 kilòmetres de Fort-de-France a la costa del Carib.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1961 | 1967 | 1974 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| | 1.709 | 1.775 | 2.016 | 3.650 | 4.046 | 4.480 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1840-1875 | Charles de Percin | |
| 1875-1890 | Pierre Monnerville | |
| 1890-1925 | Jules Sévère | |
| 1925-1944 | Saint-Just Orville | |
| 1944-1959 | Paul Monnerville | |
| 1959-1965 | Roger Sarotte | |
| 1965-1983 | Roger Lise | |
| 1983-1995 | Frantz Berose | |
| 1995-2001 | Aristide Varsier | |
| 2001-2002 | Auguste Armet | |
| 2002-2008 | Augustin Bonbois | FMP |
| 2008- | Ralph Monplaisir | Divers droite |

## Personatges il·lustres

* Victor Sévère (1867-1957), polític
* Gérard Janvion, futbolista de l'AS Saint-Etienne i de la selecció francesa.

## Enllaços externs

* (francès) Records de Case-Pilote, fotos d'ahir i avui
* (francès) Web del Consell general de Martinica. Arxivat 2009-12-12 a Wayback Machine.
# Casa Comú de Palafolls

La Casa Comú de Palafolls és la seu de l'ajuntament del municipi de Palafolls (Maresme) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Es troba al centre de la vila de les Ferreries. La casa Comú és molt important a aquesta zona, ja que és al punt de partida del creixement del nucli urbà. L'edifici és de principis del segle xviii, encara que les Ferreries hom les data al segle xvii.
La casa del Comú, fins al segle xix representava el govern de la jurisdicció que els Montcada i després els Medinacelli tenien a la zona. A la porta principal de la Plaça Major hi ha una llinda a la que hi ha gravada la data "1701" -probablement l'any que es construí l'edifici- i "1988" -any de remodelació de l'edifici: descobrint la pedra de la façana, posant un nou balcó, actuació prevista dins la recent remodelació de la Plaça Major-. Al davant s'hi ha instal·lat un safareig que fa de font.

## Referències

* 1 2 «Casa Comú de Palafolls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
# Casa Comte Zanoguera

La Casa Comte Zanoguera és una casa feta museu i sala d'exposicions, situada al municipi d'Alboraia (Horta Nord, País Valencià) i que actualment ha esdevingut el museu principal del municipi. Aquesta casa - museu data del segle xvii i s'hi alberguen de manera temporal, al llarg de tot l'any, nombroses exposicions de tota classe, temàtiques i mides. A més, anualment s'hi solen celebrar actes públics i oficials.
Rep el seu nom en honor del seu primer propietari, el senyor Gilabert de Zanoguera, el qual va ser un personatge molt important per a la història d'Alboraia, ja que el centre històric d'aquest bell municipi, té el seu origen en una antiga alqueria, que el rei d'Aragó, Jaume el Conqueridor, va regalar a Vidal de Canyelles, bisbe d'Osca, el 1238.
Segons van passar els anys la propietat d'Alboraia va anar passant per diferents mans fins que, l'any 1331, va arribar a Gilabert de Noguera o Sanoguera (o Zanoguera), qui va fundar, finalment, el senyoriu d'Alboraia.

## Referències

* ↑ Ajuntament d'Alboraia, història d'Alboraia Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine.
* ↑ Guinot Rodríguez, Enric; Torró i Abad, Josep. Repartiments a la Corona d'Aragó: segles XII-XIII. Universitat de València, 2007, p.153. ISBN 8437067529.