OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dorothee Oberlinger

Dorothee Oberlinger (Aquisgrà, 2 de setembre de 1969) és una flautista i professora alemanya.

## Biografia

Dorothee Oberlinger va néixer a Aquisgrà i es va criar a Simmern. A la Universitat de Colònia va estudiar educació musical i filologia alemanya. Després de la universitat va estudiar flauta dolça a Colònia, Amsterdam i Milà. Entre els seus professors es troben Günther Höller (Hochschule für Musik und Tanz Köln), Walter van Hauwe (Amsterdam) i Pedro Memelsdorff (Milà). El 1998, va fer el seu debut en solitari al Wigmore Hall de Londres.
Com a solista ha actuat amb conjunts i orquestres barroques de renom internacional, com ara el Sonatori de la Gioiosa Marca, Musica Antiqua Köln i l'Academy of Ancient Music. El 2002, va fundar el grup de cambra Ensemble 1700 que ha rebut diversos premis i guardons pels seus enregistraments.
Des del 2004, Oberlinger és professora al Mozarteum de Salzburg, directora de l'Institut de Música Antiga i subdirectora de l'Institut de Música Nova. Des del 2009 també és directora del Festival Barroc d'Arolser.

## Discografia

* 2001: A. Vivaldi – Concerti Per Flauto (Ornamente 99)
* 2004: Peripheries – Contemporary and Medieval music for Recorder
* 2005: Vivaldi – Concerti Per Flauto E Flautino (Sonatori de la Gioiosa Marca)
* 2007: Italian Sonatas
* 2008: Telemann (Ensemble 1700)
* 2009: Blockflötenkonzerte – Telemann, Graupner, Schultze (amb Reinhard Goebel, Ensemble 1700)
* 2010: French Baroque – Versailles 1700–1740 (Ensemble 1700)
* 2012: Flauto Veneziano (Sonatori de la Gioiosa Marca)
* 2013: Telemann – 12 Fantasias
* 2014: The Passion of Musick (Ensemble 1700, Vittorio Ghielmi, Il Suonar Parlante Orchestra)
* 2017: Bach – Small Gifts
* 2019: Night Music Dorothee Oberlinger (Sonatori de la Gioiosa Marca)
* 2020: Discovery Of Passion (amb el violinista Dmitry Sinkovsky i Ensemble 1700)
* 2021: Dialoge (amb el llaütista Edin Karamazov)

## Referències

* 1 2 «Bitte lächeln: Das sind die berühmtesten Rhein-Hunsrücker». Rhein-Zeitung. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Dorothee Oberlinger». www.dorotheeoberlinger.de. [Consulta: 5 febrer 2016].
* 1 2 «ECHO Klassik 2015 | Prize Winners». Arxivat de l'original el 27 January 2016. [Consulta: 4 febrer 2016].
* ↑ «Mozarteum – Personen». www.moz.ac.at. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Stadtportal Bad Arolsen | Barock-Festspiele». www.bad-arolsen.de. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Müller & Pavlik artistic management». www.artisticmanagement.eu. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Tots els matins del món - "Dialoge", l'últim disc de la flautista Dorothee Oberlinger i el llaütista Edin Karamazov». Catalunya Ràdio, 25-06-2021. [Consulta: 27 abril 2022].
# Disco 3

Disco 3 és el tretzè disc del grup de pop electrònic Pet Shop Boys. Va aparèixer al mes de febrer de 2003.
Com a reacció contra els baixos nombres de vendes del seu anterior àlbum, Release, Lowe i Tennant van apostar per un retorn a les seves arrels musicals i aprofitaren per publicar una continuació de la saga "Disco" amb el tercer exemplar. "Disco 3" inclou tres temes inèdits, remescles de cançons incloses a "Release" i de cares B, a més d'una versió de "Try it", originàriament interpretada pel grup Oh Romeo i composta per Bobby "O", una de les principals influències dels PSB quan començaren a compondre música.

## Temes
### 7243 5814582

* Time on my hands – 3,53
* Positive role model (Tennant, Lowe, Barry White, Tony Sepe, Sterling Radcliffe) – 4,02
* Try it (I'm In Love With A Married Man) (Bobby Orlando) – 4,47
* London (Thee Radikal Blaklite Edit) (Tennant, Lowe, Chris Zippel) – 5,44
* Somebody else's business – 3,28
* Here (PSB new extended mix) – 6,13
* If looks could kill – 4,11
* Sexy northerner (Superchumbo mix) – 8,36
* Home and dry (Blank & Jones remix) – 6,36
* London (Genuine Piano mix) (Tennant, Lowe, Zippel) – 4,16
Temes escrits per Chris Lowe i Neil Tennant, menys on s'especifiqui una altra cosa.

## Dades

* Pet Shop Boys són Neil Tennant i Chris Lowe.
* Pete Gleadall: Programacions als temes 1, 2, 3, 5, 6, 7 i 9.
* Chris Zippel: Programacions als temes 2 i 5. Teclats addicionals al tema 2.
* Felix Da Housecat: Remescla i producció addicional al tema 4.
* Christian Hayes i Mark Refoy: Guitarra al tema 7.
* Tom Stephan: Remescla i producció addicional al tema 8.
* Piet Blank, Jaspa Jones i Andy Kaufold: Remescla i producció addicional al tema 9.
* Robert Matt: Piano Steinway al tema 10.

## Enllaços externs

* http://www.psb-discography.com/
Viccionari
# Eatonton

Eatonton és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 6.764 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eatonton tenia 6.764 habitants, 2.442 habitatges, i 1.706 famílies. La densitat de població era de 127 habitants/km².
Dels 2.442 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,4% hi vivien parelles casades, en un 24% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 26,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,5% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.391 $ i la renda mediana per família de 31.571 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.703 $ mentre que les dones 20.013 $. La renda per capita de la població era de 12.993 $. Entorn del 20,4% de les famílies i el 25,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eatonton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eatonton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dulénkov

Dulénkov (en rus: Дуленков) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 591 habitants, pertany al municipi de Bókovskaia.

## Referències

* ↑ Указ президиума ВС РСФСР от 22.12.1987 г. "О наименовании некоторых населенных пунктов в Ростовской области", 1987.
# Echidna xanthospilos

Echidna xanthospilos és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Museu d'Art i Història de Narbona

El Museu d'Art i Història de Narbona és un important museu d'aquesta ciutat de França, al departament de l'Aude, que ocupa algunes de les sales del Palau dels Arquebisbes de Narbona. Conté molts elements aportats pels arquebisbes sobretot al segle xvii i al xviii i col·leccions artístiques importants que es van reunir aquí des del 1835.
La Sala dels Guàrdies o de les Audiències amb una xemeneia monumental, la Cambra del rei, on van passar algun cop diversos sobirans, entre altres Lluís XIII de França durant el setge de Perpinyà i la conjuració del 5 de març, i la sala menjador, obra principalment de l'arquebisbe Monsenyor Dillon (1763-1791) són les sales principals. Quant a pintura cal esmentar retrats de les escoles francesa dels segles xvii i XVIII (Van der Meulen, Mignard, Rigaud, Greuze, Nattier i David), de l'escola flamenca (Brueghel i Pickenoy), de l'escola italiana (Tintoretto i Guerchin) i de l'escola espanyola (Ribera). En escultura el bust de Lluís XIV de França, de Coysevox. També hi ha una esplèndida col·lecció de ceràmiques decorades, pots de farmàcia i altres objectes.

## Enllaços externs

* Informació a amisdesmusees-narbonne.org Arxivat 2009-04-25 a Wayback Machine. (francès)
# Uktzim

Uktzin (en hebreu: מסכת עוקצין) (transliterat: Masechet Uktzin) és el nom d'un tractat de la Mixnà, el Talmud i la Tosefta, que tracta principalment sobre la transferència de la impuresa ritual anomenada tumah (en hebreu: טומאה) mitjançant les arrels, les tiges, i les pellofes de les plantes. Uktzim és el dotzè i el darrer tractat de l'ordre de Tohorot de la Mixnà i el Talmud.
Maimònides va dir: "Aquest tractat es va col·locar al final de la Mixnà perquè la impuresa de les tiges no s'explica en la Bíblia, i depèn solament del judici dels rabins".
El tractat està dividit en tres capítols, que contenen 27 versicles en total. A la Tosefta, Utzkim està dividit en tres capítols que contenen 42 versicles en total. El tractat no inclou relats ni llegendes rabíniques (hagadà). El tractat de Uktzin no té cap Guemarà, ni al Talmud de Babilònia ni al Talmud de Jerusalem.

## Referències

* ↑ «www.jewishencyclopedia.com/» (en anglès).
* ↑ «www.halakhah.com/» (en anglès).
# Fairview (Geòrgia)

Fairview és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 6.601 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fairview tenia 6.601 habitants, 2.568 habitatges, i 1.931 famílies. La densitat de població era de 339,8 habitants/km².
Dels 2.568 habitatges en un 31% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,2% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 24,8% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.894 $ i la renda mediana per família de 40.379 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.015 $ mentre que les dones 22.155 $. La renda per capita de la població era de 15.687 $. Entorn del 7,2% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fairview». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fairview». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Caseta de camp (Mas de Barberans)

La Caseta de camp és una obra de Mas de Barberans (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Caseta de camp construïda amb murs de maçoneria ordinària amb pedra i morter de calç; teulat de cabirons de fusta i coberta de teula amb el sistema de llata per canal. Disposa d'un semiforjat a la part alta construït amb cabirons i taules de fusta. L'aigua de pluja és recollida i conduïda a l'aljub.
A l'interior de la caseta el pagès organitza l'estada temporera. A la part baixa s'hi disposa una zona per estar i fer el menjar, darrere la porta i sota del tronat es reserva la zona per al corral. El tronat serà la cambra-dormitori

## Referències

* 1 2 «Caseta de camp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].

## Enllaços externs

* «Caseta de camp». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Hazlo por mí

Hazlo por mí és una pel·lícula espanyola de 1997 dirigida per Ángel Fernández Santos. El llargmetratge és protagonitzat per Cayetana Guillén Cuervo, Carlos Hipólito, Nancho Novo, Eulàlia Ramón, Txema Blasco, Concha Leza i José Velázquez.

## Argument

La pel·lícula mostra com la protagonista, Isabel, utilitza la seducció, l'erotisme, la mentida i la venjança per a aconseguir el que vol.

## Repartiment

* Isabel- Cayetana Guillén Cuervo
* Andrés- Carlos Hipólito
* Reina- Nancho Novo
* Nuria- Eulàlia Ramón
* Antonio Robles- Txema Blasco
* Lola Robles- Concha Leza
* David- José Velázquez

## Premis

* Primer premi a la millor interpretació femenina per a Cayetana Guillén Cuervo en la XVIII edició de la Mostra de València.
* Premi millor director revelació per a Ángel Fernández Santos en la 27a Setmana Internacional de Cinema Naval i de la Mar (Cartagena, Espanya).

## Referències

* ↑ «Hazlo por mi- Filmoteca Española».
* ↑ Holland, Jonathan «Do It For Me». , 23-11-1997.
* ↑ «Hazlo por mi», 29-05-2008.
* ↑ Luque, Alejandro «ÁNGEL F. SANTOS DIRECTOR DE CINE "Para los nuevos directores es tan complicado como siempre"». , 18-09-1998.
* ↑ «Hazlo por mí». .

## Enllaços externs

* Hazlo por mí en El Desierto Producciones
* Tràiler a YouTube
# Herman Spitz

Herman H. Spitz és un psicòleg estatunidenc, conegut per les seves investigacions en el camp dels test d'intel·ligència i en l'estudi del desenvolupament de les discapacitats. Ha estat director del Centre d'Investigacions E.R. Johnstone, que és un una institució estatal per a adolescents i joves amb discapacitat intel·lectual, situat a Bordentown, New Jersey, fins a la seva jubilació el 1989. Ha treballat també sota la direcció del superintendent John M. Wall, des d'agost del 1969.
Spitz estudià conceptes com l'edat mental i les habilitats dels savants autistes. Fou coautor d'una compilació i revisió de programes per intentar augmentar el nivell d'intel·ligència de persones amb discapacitat intel·lectual. Va donar a conèixer alguns com el Projecte de Carolina de Primer Intervenció en l'Alfabetització, que defensava la importància de l'educació primerenca en nens de famílies pobres. Emprant l'escala WAIS a persones amb un nivell d'intel·ligència mitjana, va notar que l'efecte Flynn es pot produir en una sola generació. També ha investigat sobre la hipòtesi hereditària del factor d'intel·ligència general, examinant els patrons del subtest Wechsler aplicat als persones amb discapacitat intel·lectual. Ha publicat dos llibres i més de cent articles en revistes especialitzades. El seu darrer llibre fou Moviments inconscients: dels missatges místics a la facilitat en la comunicació, el 1997.
El 1994 fou un dels 52 signants del "Corrent Científic de la Intel·ligència" un article escrit per Linda Gottfredson publicat al Wall Street Journal, en què es declarava el consens dels sotasignants sobre la importància dels tests d'intel·ligència arran de la publicació del llibre The Bell Curve. Es tracta d'un llibre escrit pel psicòleg Richard J. Herrnstein i el polític Charles Murray els quals defensen l'ús de tests per prevenir conductes delictives.

## Referències

* ↑ Spitz, 1982, p. 167-192.
* ↑ Spitz, 1992, p. 225-237.
* ↑ Spitz, 1989, p. 157-167.
* ↑ Spitz, 1988, p. 279-297.
* ↑ Gottfredson, 1994, p. A18.

## Bibliografia

* Spitz, HH «Intellectual Extremes, Mental Age, and the Nature of Human Intelligence». Merrill-Palmer Quarterly, 28, 2, 1982.
* Spitz, HH «Calendar calculating idiots savants and the smart unconscious». New Ideas in Psychology, 1995.
* Spitz, HH. The Raising of Intelligence: A Selected History of Attempts to Raise Retarded Intelligence. Lawrence Erlbaum Associates, 1996.
* Spitz, HH «Does the Carolina Abecedarian Early Intervention Project Prevent Sociocultural Mental Retardation?». Intelligence, 16, 2, 1992.
* Spitz, HH «Variations in Wechsler Interscale IQ Disparities at Different Levels of IQ». Intelligence, 13, 2, 1989.
* Spitz, HH «Wechsler Subtest Patterns of Mentally Retarded Groups: Relationship to "g" and to Estimates of Heritability». Intelligence, 12, 3, 1988.
* Gottfredson, Linda «Mainstream Science on Intelligence». Wall Street Journal, 1994.
# Helene Sadoven

Helene Sadoven (Kíiv, 21 de maig de 1894 - París, 13 de setembre de 1978) fou una mezzosoprano, pianista i professora ucraïnesa.

## Biografia

Ielena Alekseiévna Sadoven va néixer el 21 de maig de 1892 o de 1894 a Kíev, filla del metge i científic ucraïnès Aleksei Andréievitx Sadoven (1857-1919), rector de la Universitat de Sant Volodímir de Kíev, i de Katerina Aleksandrina Txerkova (1866-París, 1952). Ielena es va graduar al Conservatori de Sant Petersburg en estudis de piano i de cant. Es va graduar amb honors en piano, sent escoltada als exàmens finals per Serguei Rakhmàninov, que va elogiar la seva manera de tocar. Les classes de cant les va fer amb el professor milanès Martin Petz i posteriorment amb Natalia Iretskaia.
Des de 1916 va ser solista del Teatre Bolxoi de Moscou, el 1917-1918 va cantar al Teatre Mariïnski i a la Casa del Poble de Sant Petersburg i va actuar als escenaris de les òperes d'Odessa i de Kíev.

## Referències

* ↑ El 1894 Kíev formava part de l'Imperi Rus, per la qual cosa es pot considerar com a russa de naixement.
* ↑ És coneguda pel seu nom en francès, Hélène, atès el temps que va viure a França.
* ↑ «САДОВЕНЬ Елена Алексеевна» (en rus). Dom Museum. Arxivat de l'original el 2012-07-17. [Consulta: 16 abril 2022].

## Enllaços externs

* Fotografia d'Helene Sadoven a Tamino Autographs.
# Hernán Poza Juncal

Hernán Poza Juncal (Pontevedra, 6 de juny de 1903 - Nova York, febrer de 1967) fou un mestre i pedagog gallec.

## Trajectòria

Fill de Joaquín Poza Cobas, dirigent republicà de Pontevedra, i germà de Joaquín i Laureano Poza Juncal, fou membre actiu de la Federació Universitària Espanyola i va escriure a la revista compostel·lana Universitarios. Treballà als centres laics "Escuela Moderna" i "Escuela Nueva" de Pontevedra. Entre 1924 i 1929 dirigí a Lalín l'Escola-Hospital-Asil creada pels emigrats de la Sociedad Hijos del Partido de Lalín. Soci del Centre Republicà de Pontevedra, fou professor de l'Escola Normal de Mestres de Barcelona i direc­tor de l'Escola de Magisteri pontevedresa.
Durant el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 fou detingut i tancat a la presó, d'on aconseguí sortir gràcies a les seves amistats. Marxà a Portugal i d'alí als Estats Units on s'exilià. Als Estats Units es va dedicar a l'ensenyament de l'espanyol a l'Eastman School of Languages and Business (1940), i després fou director del Poza Institute of Languages and Business (1941). En 1938 fou cap de redacció del diari La Voz de Nova York i entre 1938 e 1943 fou comentarista de ràdio. Des de 1943 fou professor del Brooklyn College a Nova York.
Publicà el llibro Pratical Handbook of Commercial Correspondence in Spanish and English. Escrivia amb el pseudònim de Xan Calqueira.

## Vida personal

Casat amb Carmen Fernández García en 1927.

## Bibliografia

* Pereira Martínez, Carlos «A Familia Poza: Un exemplo de republicanismo e librepensamento en Pontevedra». Anuario Brigantino, 27, 2004 [Consulta: 28 agost 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa a Nomes e Voces
* O edificio que nunca foi hospital Arxivat 2013-10-06 a Wayback Machine.
* Para todos article d'Hernán Poza a España Libre, 13 d'agost de 1948.
# Hnilec

Hnilec és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1290.
# Homenatge a Malèvitx

Homenatge a Malèvitx és una escultura de Jorge Oteiza de l'any 1999 situada al Parc del Nord, al barri de Sant Pere de Terrassa.
L'obra va ser inaugurada el 15 de maig de 1999, es va ubicar al Parc del Nord, però va ser traslladada en dues ocasions, la primera a causa de la urbanització de la zona coneguda com a pisos dels ferroviaris i la segona arran de la construcció de l'estació del metro del Vallès.
La monumental escultura, que pesa unes 26 tones està feta amb acer metal·litzat revestit de zinc i acabat amb una capa de pintura negra setinada. Representa un assaig d'una rotació espacial del que ell anomena les unitats Malèvitx, i com el seu nom indica és un homenatge a l'artista ucraïnès Kazimir Malèvitx.
L'obra és una reproducció monumental de l'escultura creada pel mateix autor l'any 1957.

## Referències

* ↑ «Homenatge a Malèvitx» (en anglès). Geoview. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «Escultures i monuments urbans (I)». Ajuntament de Terrassa. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «Homenatge a Malevitx (Terrassa - Eixample i rodal - Vallès Occidental)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Homenatge de Tahartan d'Erzincan i rendició de Baiazet d'Aydin (1394)

Tahartan d'Erzincan va oferir la submissió personal a Tamerlà el 1394; Aydin s'havia sotmès pero en canvi no va complir el pacte de capituació i Tamerlà va enviar tropes i després d'alguns assalts, el príncep local Baiazet es va rendir.
El 17 de juny de 1394 Timur es va presentar a Aydin (sense cap relació amb l'emirat d'Aidin a la costa de la mar Egea) els habitants de la qual li van entregar tots els diners, cavalls i bestiar que tenien i li van demanar perdó; Timur els va retreure que no l'haguessin anat a trobar però els va perdonar i els va retornar el que li havien entregat. Després d'Aydin va marxar a Utx Khilifa (l'antiga Echmiadzin) on va arribar l'endemà després de viatjar tota la nit. En aquest lloc va rebre a Tahartan d'Erzinjan que venia a postrar-se als peus de Timur i li va oferir diversos regals, que Timur va acceptar i el va tractar amb honor i distinció. Tahartan es va quedar un temps amb Tamerlà.
Després de la conquesta d'Awnik (vegeu Alatagh i Awnik (1394)) i el 13 d'agost de 1394 va abandonar aquesta fortalesa. El 14 d'agost el seu gran visir Saif al-Din Barles, procedent de Samarcanda, va arribar i li va portar regals; el va informar que no hi havia novetats en el regne. Al cap de poc van arribar a un gran prat ple de flors i amb molta herba pels cavalls, on van acampar i on Timur va romandre un dies. El 23 d'agost va donar un banquet a la cort. Fins allí l'havia hagut de seguir Tahartan al que finalment va reconèixer el principat d'Erzincan i dependències a perpetuïtat i hereditari i se li van donar les cartes adients i una corona amb pedres precioses i se’l va reenviar al seu domini.
Segurament Aydin no havia complert el generós pacte de capitulació i Timur havia enviat a assetjat la plaça a l'amir Zirek Jaku. Aquest ja havia donat diversos assalts i el príncep local Baiazet, sabia que no podria aguantar molt de temps i va decidir rendir-se quan encara estava fort. Va demanar la retirada dels assetjants del peu de la muralla i immediatament sortirien de la fortalesa; així es va fer i Zirek va acampar a certa distància a la nit i l'endemà Bayazid va prometre sortir; però durant la nit Baiazet va sortir i es va dirigir al campament de Timur i es va tirar als seus peus i li va regalar un cavall extraordinari. Timur va simpatitzar amb l'argúcia utilitzada per anar a veure’l i li va concedir alguns honors i li va donar diploma concedint-li el principat d'Aydin; tot seguit va criar a les tropes que assetjaven la ciutat i fortalesa.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 43
* 1 2 Ibid, III, 45
# Holocheila longipedunculata

Holocheila longipedunculata és una espècie d'angiospermes que pertany a la família de les lamiàcies. Es tracta de l'única espècie del gènere Holocheila.