OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Longepierre

Longepierre és un municipi francès, situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 174 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Longepierre era de 174 persones. Hi havia 72 famílies, de les quals 20 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 16 dones vivint soles), 28 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 125 habitatges, 77 eren l'habitatge principal de la família, 28 eren segones residències i 19 estaven desocupats. Tots els 125 habitatges eren cases. Dels 77 habitatges principals, 74 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 6 tenien dues cambres, 18 en tenien tres, 22 en tenien quatre i 30 en tenien cinc o més. 74 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 42 habitatges hi havia un automòbil i a 25 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Longepierre el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 8 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 16 | 75 a 79 | 8 |
| 8 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 12 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 12 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 12 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 94 persones, 61 eren actives i 33 eren inactives. De les 61 persones actives 55 estaven ocupades (35 homes i 20 dones) i 6 estaven aturades (2 homes i 4 dones). De les 33 persones inactives 14 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 14 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Longepierre hi havia 85 unitats fiscals que integraven 182 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 14.903 €.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Longepierre hi havia 22 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.170 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Longepierre a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Longepierre a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Voruntersuchung

Voruntersuchung (alemany: Investigació preliminar) és una pel·lícula de ficció criminal alemanya del 1931 dirigida per Robert Siodmak i protagonitzada per Albert Bassermann, Gustav Fröhlich i Hans Brausewetter. Juntament amb una altra pel·lícula que Siodmak va fer el mateix any Stürme der Leidenschaft, anticipa el desenvolupament posterior del cinema negre. Va ser realitzat per l'estudi més gran d'Alemanya Universum Film, amb escenografies dissenyades pel director d'art Erich Kettelhut. Paul Martin, que poc després va emergir com a director principal, va ser assistent de direcció de Siodmak a la pel·lícula. Es va basar en una obra de teatre de 1927 del mateix títol de Max Alsberg i Ernst Hesse. També es va produir una versió separada en francès Autour d'une enquête.

## Argument

Quan una prostituta és assassinada en una pensió barata de Berlín, un jutge d'instrucció sospita que l'assassí és el seu xicot, sense saber que el seu propi fill i la seva filla també estan barrejats en el cas.

## Producció

La pel·lícula es va rodar del 18 de febrer al març de 1931 a Berlín-Tiergarten i a l'estudi Ufa a Neubabelsberg. Els edificis van ser creats per Erich Kettelhut. Els rètols dels carrers i els números de casa de la imatge indiquen Mittelstraße 63 com a ubicació de l'acció.

## Repartiment

* Albert Bassermann com el Dr. Konrad Bienert, Landgerichtsrat
* Gustav Fröhlich com a Fritz Bernt, estudiant
* Hans Brausewetter com a Walter Bienert, Beinerts Sohn, estudiant
* Charlotte Ander com a Gerda Bienert - Bienerts Tochter
* Anni Markart com Erna Kabisch
* Edith Meinhard com Mella Ziehr
* Oskar Sima com a Karl Zülke, porter
* Julius Falkenstein com a Anatol Scherr, un cap de família
* Heinrich Gretler com a Kurt Brann, senyal Untermieter
* Hermann Speelmans com a Bruno Klatte, artista
* Jakob Tiedtke com a Ein genierter Herr
* Gerhard Bienert com a Baumann, Kriminalkommissar
* Heinz Berghaus com a Schneider, Kriminalbeamter
* Carl Lambertin com a Kriebel, Kiminalbeamter
* Emilia Unda
* Erwin Splettstößer

## Referències

* ↑ Spicer p. 281
* ↑ Rösch, Gertrud «Bock, Hans-Michael (Hrsg.): Cinegraph: Lexikon zum deutschsprachigen Film. Loseblattwerk, bisher 9 Lieferungen . München : edition text + kritik, 1984ff. - ISBN 3-88377-253-4. DM 142». Informationen Deutsch als Fremdsprache, 14, 5-6, 01-12-1987, pàg. 434–436. DOI: 10.1515/infodaf-1987-145-616. ISSN: 2511-0853.

## Bibliografia

* Spicer, Andrew. Historical Dictionary of Film Noir. Scarecrow Press, 2010. ISBN 978-0-8108-7378-0.

## Enllaços externs

* Voruntersuchung a Internet Archive
# Gayita

La gayita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la dufrenita. Rep el nom en honor de Hebe Dina Gay (26 de gener de 1927, Río Cuarto, Córdoba, Argentina - 25 de juny de 2018, Córdoba, Argentina), catedràtica de mineralogia de la Universitat Nacional de Còrdova. Va curar al Museu de Mineralogia i Geologia Alfredo Stelzner de la Universitat durant molts anys, convertint-lo en una important col·lecció. Va estudiar les pegmatites del departament de Punilla i els seus minerals fosfats. També va ser coautora de la descripció de la benyacarita.

## Característiques

La gayita és un fosfat de fórmula química NaMn$^{2+}$Fe$^{3+}$₅(PO₄)₄(OH)₆·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009, sent publicada per primera vegada el 2010. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5. Visualment és molt similar a la dufrenita i només es pot distingir amb certesa mitjançant anàlisis químiques o difracció de raigs X.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gayita pertany a «08.DK - Fosfats, etc, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ > 1:1 i < 2:1» juntament amb els següents minerals: richelsdorfita, bariofarmacosiderita, farmacosiderita, natrofarmacosiderita, hidroniofarmacosiderita, farmacoalumita, natrofarmacoalumita, bariofarmacoalumita, burangaïta, dufrenita, natrodufrenita, matioliïta, kidwel·lita, bleasdaleïta, matulaïta i krasnovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'Argentina, concretament a la pegmatita Gigante, que es troba al districte de Candelaria, dins el departament de Cruz del Eje (província de Córdoba). També ha estat descrita al Brasil, a Portugal i a la República Txeca.

## Referències

* ↑ «Gayite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 octubre 2021].
# Valdemora

Valdemora és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Sahagún.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 142 | 131 | 122 | 102 |
# Eric Gerets

Eric Maria Gerets (Rekem, 18 de maig de 1954) fou un futbolista belga de les dècades de 1970 i 1980.
Els clubs on jugà més temporades foren el Standard Liège i el PSV Eindhoven. També jugà al AC Milan i MVV Maastricht. Fou 86 cops internacional amb la selecció belga de futbol, amb la qual disputà l'Eurocopa de 1980 i els Mundials de 1982, 1986 i 1990.
La seva carrera com a entrenador l'ha portat a clubs com el Club Brugge, PSV, 1. FC Kaiserslautern, Olympique de Marseille, Al-Hilal, la selecció del Marroc, o Al Jazira Club.

## Palmarès

Com a jugador

### Standard Liège

* Lliga belga de futbol: 1981-82, 1982-83
* Copa belga de futbol: 1980-81
* Supercopa belga de futbol: 1981

### PSV

* Lliga neerlandesa de futbol: 1985-86, 1986-87, 1987-88, 1988-89, 1990-91, 1991-92
* Copa neerlandesa de futbol: 1987-88, 1988-89, 1989-90
* Copa d'Europa de futbol: 1987-88
Com a entrenador

### Lierse

* Lliga belga de futbol: 1996-97

### Club Brugge

* Lliga belga de futbol: 1997-98
* Supercopa belga de futbol: 1998

### PSV

* Lliga neerlandesa de futbol: 1999-00, 2000-01
* Supercopa neerlandesa de futbol: 2000, 2001

### Galatasaray

* Lliga turca de futbol: 2005-06

### Al-Hilal

* Lliga saudita de futbol: 2009-10
* Copa del Príncep de la Corona saudita de futbol: 2010

### Marroc

* Copa Àrab de Nacions: 2012

### Lekhwiya

* Lliga qatariana de futbol: 2013-14
* Copa Príncep de la Corona de Qatar: 2013

## Referències

* ↑ Perfil Arxivat 2007-01-28 a Wayback Machine. a beijen.net
* ↑ Eric Gerets Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Gerets to stand down at Marseille». Uefa.com, 29-04-2009. [Consulta: 29 abril 2009].
* ↑ «Al-Hilal». Alhilal.com. Arxivat de l'original el 16 de juny 2013. [Consulta: 11 febrer 2013].
* ↑ «Gerets appointed Morocco coach | Reuters». Af.reuters.com, 06-07-2010. Arxivat de l'original el 1 de juny 2012. [Consulta: 11 febrer 2013].
* ↑ «Al Jazira confirm Eric Gerets as new coach to replace Walter Zenga». The National, 20-05-2014.
# Lardaro

Lardaro és un antic municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 176 habitants. Limitava amb els municipis de Daone, Pieve di Bono, Praso, Roncone i Tione di Trento.
L'1 de gener 2016 es va fusionar amb els municipis de Breguzzo, Bondo i Roncone creant així el nou municipi de Sella Giudicarie, del qual actualment és una frazione.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Raffaele Armani | Llista cívica |
# Marc Van Der Linden

Marc Van Der Linden (4 de febrer de 1964) és un exfutbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1990. Fou jugador del Royal Antwerp FC, RSC Anderlecht i KAA Gent.

## Referències

* ↑ «Fiche du joueur sur le site beerschot.wimmel.be». Arxivat de l'original el 2013-09-23. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «Sélections du joueur sur le site de l'URBSFA». Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ Fiche du joueur sur le site rafcmuseum.be
# Waldo (Kansas)

Waldo és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 48 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Waldo tenia 48 habitants, 27 habitatges, i 15 famílies. La densitat de població era de 48,8 habitants/km².
Dels 27 habitatges en un 14,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,1% hi vivien parelles casades, en un 3,7% dones solteres, i en un 44,4% no eren unitats familiars. En el 44,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,5% tenia menys de 18 anys, un 12,5% entre 18 i 24, un 8,3% entre 25 i 44, un 29,2% de 45 a 60 i un 37,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 62 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 121,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 27.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.250 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 12.766 $. Entorn del 12,5% de les famílies i l'11,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Waldo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Waldo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Saúca

Saúca és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 70 | 66 | 71 | 70 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Gorja de Mili

La Gorja de Mili (en grec Φαράγγι των Μύλων, Gorja dels Molins, és una gorja prop del poble de Mili (en grec Μύλοι, normalment transliterat Myloi) a l'illa de Creta a la prefectura de Rèthimno, a uns 4 km al sud-est de Réthimno. La gorja corre de sud a nord entre els pobles de Khromonastiri (Chromonastiri) i Xiro khorio (Xiro Chorio), mesura uns 4 km de llarg i hi baixa un rierol. Hi ha un sender que recorre tota la gola i actualment és una atracció turística per la ufanor de la seva vegetació.
Durant la dominació veneciana la gorja tenia molins d'aigua per aprofitar el rierol per a processos agrícoles. Hi queden restes de canalitzacions, ponts i edificis. Alguns molins encara funcionaven cap als anys 1970 per a moldre blat. S'ha restaurat un dels molins que està obert com a museu.

## Referències

* ↑ http://www.rethymno.gr/en/city/George/gorges.html "Gorges", a web oficial de Réthimno (Dimos Rethymnis) (anglès)

## Enllaços externs

* The Valley of the Forgotten Mills Arxivat 2014-01-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Carmen Sàbat González

Carmen Sàbat González (Castelló de la Plana, 28 de setembre de 1904 — Castelló de la Plana, 18 de desembre de 2000), coneguda també amb el sobre nom de Carmencita Sàbat, va ser una actriu valenciana.
Començà la seua carrera artística amb la companyia amateur Linares Rivas. Aquesta agrupació teatral estava formada per un grup de joves castellonecs interessats en la sarsuela i el teatre que completaven el panorama teatral d'aficionats de la ciutat, on rivalitzaven amb «La Peña Teatral», dedicada exclusivament a sarsueles. Totes dues agrupacions aconseguiren importants èxits de públic i crítica. Segons la premsa local de l'època poques diferències interpretatives hi havia entre les companyies professionals que actuaven al Teatre Principal durant els anys vint del segle xx, quan hi actuaven de gira, i les agrupacions locals del moment.
Els primers papers de Carmencita foren de dama jove i des del principi captivà la crítica i el públic. Algunes de les comèdies i dels drames que representà la temporada 1924-1925 foren: Cobardías amb l'actor, escriptor i empresari teatral Diego Perona, Cristalina, La mujer desnuda, Cancionera, Como antes, mejor que antes, Mariana, La pecadora, Primorosa, Pepita Reyes, Franfort, La paviana, El nido, El conflicto de Mercedes, Raffles, etc.
La seua entrada al món professional es degué a la substitució d'una actriu que emmalaltí durant la seua estada a Castelló. Tothom recomanà Carmencita perquè interpretàs el paper de l'actriu malalta, i és així com feu el seu debut en una companyia professional, la Bové-Torner, on actuava també Juan Sánchez de qui s'enamorà Carmencita.
Quan la companyia hagué de continuar la gira amb Carmencita com a actriu titular, la família li negà el permís si no formalitzava la seua relació amb Juan Sánchez, així que es casaren abans d'eixir de Castelló, l'any 1927.
Després passà a formar part de la companyia Martí-Pierrà, en la qual representà el segon paper de protagonista en l'obra més emblemàtica dels anys trenta, Nuestra Natacha, d'Alejandro Casona. Aquesta obra tancà la temporada 1935-36, el 12 de juny, i inaugurà la temporada 1936-37, l'11 d'octubre, al Teatre Principal, anomenat aleshores Teatre Municipal de Castelló.
Carmencita s'havia convertit en una actriu professional bastant admirada i respectada en tots els llocs on actuava i desitjada per les companyies més conegudes de l'època de la zona, tant per les seues interpretacions com per la seua bellesa i simpatia.
A més de les companyies professionals esmentades, treballà també amb les de Gabi Ubilla, la temporada 1939-40 i amb la de Luisita Rodrigo, del 1940 al 1943. L'any 1944 es retirà per tenir cura de sa mare malalta que havia criat i educat el seu fill perquè ella seguís actuant, i ara decidia deixar la carrera d'actriu per tots dos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Carmen Sàbat González». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Escut de l'Estat de Nova York

El segell de l'estat de Nova York (l'escut d'armes va ser adoptat oficialment en 1778) envoltades per les paraules "El Gran Segell de l'Estat de Nova York." A sota es mostra el lema de Nova York (Excelsior, que en llatí significa més amunt).
La deessa Justícia simbolitza la llibertat abans que la llei. Porta els ulls embenats i porta la balança de la justícia a la mà esquerra. La deessa de la llibertat, que simbolitza la pròpia llibertat, porta una llança amb un barret frigi, representant la independència del Regne de Gran Bretanya. Al centre de l'escut trobem a dos vaixells remuntant el riu Hudson, amb un fons d'un sol sobre les muntanyes. Sobre tot això, un globus terrestre que mostra l'oceà Atlàntic i un àguila calba. Sota això, el lema de l'estat: Excelsior. La seva traducció significa "Sempre Amunt", "Sempre a la Cimera" o "Més Alt i tot".

## Segells del Govern de Nova York

* Segell d'armes de la Policía Estatal de Nova York
* Segell d'armes de la Cort d'apel·lacions de Nova York

## Vegeu també

* Bandera de l'estat de Nova York
* Heràldica
# Ligdamis II

Ligdamis II (en llatí Lygdamis en grec antic Λύγδαμις "Lígdamis") fou sàtrapa de Cària, país que tenia Halicarnàs per capital, cap al darrer quart del segle V aC. Era fill de Psindalis (o Pisindelis) al que va succeir al govern, i net d'Artemísia I.
Aproximadament l'any 415 aC va ser deposat i substituït, per ordre del rei, pel sàtrapa Tisafernes de Lídia. Es diu que Heròdot l'historiador, va lluitar contra la tirania de Ligdamis, que havia assassinat al seu oncle el poeta Paniasis.

## Referències

* ↑ 4.Lygdamis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 860
# Margarida de Savoia (1390-1464)

Margarida de Savoia (Fossano, Ducat de Savoia, 21 de juny del 1390 - Alba, Cuneo, Itàlia, 23 de novembre de 1464) fou una princesa de la casa de Savoia, marquesa de Monferrat. És venerada com a beata per l'Església catòlica.

## Biografia

Margarida fou la primera dels quatre fills d'Amadeu de Savoia, príncep d'Acaia i senyor del Piemont, i de Caterina di Ginevra. El 17 de gener del 1403 es va casar amb Teodor II, marquès de Montferrat, de la branca italiana dels Paleòleg, un dinastia procedent de l'Imperi Romà d'Orient. El marit era vidu per dos cops, ja que s'havia casat abans amb Argentina de Lunigiana (†1387) i amb Joana de Bar (†1402), amb qui havia tingut tres fills. Amb Margarida el matrimoni va durar quatre anys i no en van néixer fills.
Era molt devota i pietosa, i encara més després d'haver sentit les predicacions de sant Vicent Ferrer, que passà un temps a Monferrat. En quedar vídua, va optar per deixar la vida mundana i va deixar el govern del marquesat al fill primogènit del seu marit Joan Jaume (1395 – 1445), i es retirà a Alba (Piemont), on es feu membre del Tercer Orde de Sant Domènec.
Al cap de poc, Felip Maria Visconti, duc de Milà en demanà la mà, demanant al papa Martí V que la dispensés dels vots; Margarida refusà l'oferta i va decidir de lliurar-se del tot a Déu. Va fundar un monestir amb altres dames nobles i el posà sota la regla de les Monges Dominiques. Com a monja exemplar, va morir al monestir d'Alba el 1464.

## Veneració

El 13 de desembre del 1464 fou sebollida en una tomba humil, però el 1481 les restes foren traslladades a un sepulcre al seu monestir, que va fer construir Guillem VIII de Monferrat.
El papa Pius V va autoritzar el 1566 la celebració de la seva festivitat; Climent IX va confirmar-ne el culte, beatificant-la el 8 d'octubre del 1669.
# Shorewood

«Shorewood» té aquests significats:
* Shorewood (Illinois)
* Shorewood (Wisconsin)
* Shorewood Hills, població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin.
# Gorja d'Àgia Irini

La Gorja d'Àgia Irini (grec: Φαράγγι Αγίας Ειρήνης, AFI [fa'raji a'jas i'rinis]) és una gorja al sud-oest de l'illa grega de Creta, a les Lefka Ori (Muntanyes Blanques).
La gorja comença vora el poblet d'Àgia Irini i acaba a prop del poblet de Súgia, a la costa sud. Té 8 km de llarg i una fondària que varia entre 45 i 500 metres, en una àrea forestal amb parets escarpades. La gorja és fàcil de recórrer i la caminada pren unes quatre hores de baixada, sense especials dificultats i amb força ombres, però cal vigilar el risc de riuades o que la gorja estigui inundada si hi ha plogut els dies anteriors.
El 1866 un miler de dones i nens van escapar dels turcs per aquesta gorja.
# Carmen Sobejano

Carmen Pescador (13 de desembre de 1884 – 12 de juny de 1933), més coneguda com a Carmen Sobejano, va ser una actriu i ballarina andalusa, una de les «reines del tango flamenco». Es casà amb l'actor i director teatral Casimiro Ortas. Va morir el 12 de juny de 1933, de filariosi limfàtica.

## Referències

* ↑ Salaün, Serge. «Lo andaluz en la escena nacional». A: Pensamiento y literatura en España en el siglo XIX : idealismo, positivismo, espiritualismo (en castellà). Tolosa del Llenguadoc: Presses Universitaires du Mirail, 1998, p. 219. ISBN 2-85816-370-7.
* 1 2 «A los 70 años de la muerte del actor borcense Casimiro Ortas» (en castellà). [Consulta: 25 abril 2020].
# Alicia Haber

Alicia Haber (Montevideo, 21 d'octubre de 1946) és una historiadora d'art, crítica d'art, comissària i professora uruguaiana.

## Biografia

Va estudiar a l'Institut de Professors Artigas i es va beneficiar en tres ocasions de la beca Fulbright als Estats Units d'Amèrica. Es va especialitzar en història i crítica d'art. Va ser comissària cap del Departament de Cultura de la Intendència de Montevideo entre 1988 i 2009. Va exercir la crítica d'art al diari El País entre 1982 i 2009. Va ser directora del Museu Virtual d'Arts (MUVa) d'El País des de la seva formació el 1996.
Ha estat comissària de nombrosos projectes expositius per a museus i centres culturals del seu país i de l'exterior, comissària de l'enviament uruguaià a la Biennal de Cuenca el 2001, i el 2005 comissària de l'exposició de Lacy Duarte a la Biennal de Venècia. Va ser autora de nombroses monografies i textos crítics per a publicacions, catàlegs i llibres d'art.

## Obres

* Haber, Alicia. Luis A. Solari: Máscaras todo el año (en castellà). Montevideo: Linardi y Risso, 2003. ISBN 9974-559-36-7.
* Haber, Alicia. José Gurvich: Murales, esculturas y objetos (en castellà). Montevideo: Fundación Gurvich, 2003. ISBN 978-9974-7778-0-4.
* Haber, Alicia. José Gurvich: Un canto a la vida (en castellà), 1997. ISBN 978-9974-555-11-2.
* Haber, Alicia. Tola Invernizzi: el tiempo en que el arte se enfureció (en castellà). Montevideo: Trilce, 2007. ISBN 978-9974-32-445-9.

## Referències

* ↑ «Biografía de Alicia Haber» (en castellà). ARTE de EL PAIS [Uruguai]. Arxivat de l'original el 2014-03-08 [Consulta: 20 març 2020].
* ↑ Di Maggio, Nelson. Artes Visuales en Uruguay: diccionario crítico (en castellà), 2013. ISBN 978-9974-99-156-9.
* ↑ «Los museos llevan su arte por el mundo de la mano de Internet» (en castellà). La Nación. Arxivat de l'original el 2014-03-08. [Consulta: 20 març 2020].