OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chitō-ryū

Chitō-ryū (千唐流) és un estil de karate fundat per Tsuyoshi Chitose (千歳 强直), (1898 - 1984). El nom de l'estil vol dir: chi (千) - 1,000; tō (唐) - Xina; ryū (流), "1,000 anys de l'estil xinès." El caràcter tō (唐) fa referència a la dinastia Tang. L'estil va ser oficialment fundat pel 1946.
Chitō-ryū és generalment un estil japonès, ja que Chitose va fundar l'estil quan vivia a Kumamoto, Japó. No obtant, molts dels seus practicants ho consideren un estil l'Okinawa, ja que les seves arrels i les tècniques estan fonamentades en la tradicional i derivat de Tode d'Okinawa (唐 手). Aquesta creença està justificada, ja que el fundador de l'estil, Tsuyoshi Chitose, rebuda en primer lloc el grau de Judan, el 1958, i després el grau de Hanshi, el 1968.

## Referències

* ↑ «What is Chito-Ryu karate? History». Chito-Ryu Karate (Sohonbu Office). Arxivat de l'original el 24 de març 2014. [Consulta: 4 juliol 2001].
* ↑ Davenport, James l. «Okinawan Martial Arts Founders/Seniors». Kentucky Budokan. Arxivat de l'original el 27 d'agost 2004. [Consulta: 14 juny 2011].
* ↑ G. Buret, Ph.D., Andre. «History of Chito Ryu Katas». Calgary Chito Ryu Karate Club. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2014. [Consulta: 14 juny 2011].
* ↑ «Chito-Ryu Karate». Rochester Chito-Ryu Karate. [Consulta: 14 juny 2011].
* ↑ Higashi, Shane. «Chito-Ryu History». Ontario Chito-ryu. Arxivat de l'original el 25 de març 2012. [Consulta: 14 juny 2011].
* ↑ «Tsuyoshi Chitose». The International Budo Institute. Arxivat de l'original el 4 de febrer 2011. [Consulta: 4 juliol 2011]. «In 1958 O-Sensei attained the rank of Judan from ZEN OKINAWA KARATE KOBUDO RENGO KAI (The all Okinawa Karate and Weaponry association).»
* ↑ «The History of Chitokai». Australia Chitokai Karate Association Inc. Arxivat de l'original el 26 de març 2012. [Consulta: 4 juliol 2011]. «In 1968, O’Sensei attained the rank of Hanshi, the highest degree of martial arts recognition, from the All Okinawa Union of Karate-Do and Kobu-Do (Zen Okinawa Karate Kobudo Rengo Kai).»

## Bibliografia

* Kempo Karate-dō — Universal Art of Self-Defense (拳法空手道一般の護身術) by Tsuyoshi Chitose, ISBN 0-9687791-0-7. The seminal textbook by the founder of Chitō-ryū Karate-dō.
* The Endless Quest — The Autobiography of an American Karate Pioneer by William J. Dometrich, ISBN 0-9687791-1-5.

## Enllaços externs

* Web oficial de la federació mundial de Chitō-ryū Arxivat 2007-01-29 a Wayback Machine.(anglès)
# Ninette y un señor de Murcia (pel·lícula)

Ninette y un señor de Murcia és una pel·lícula còmica espanyola de 1965 dirigida per Fernando Fernán Gómez, amb un guió coescrit per ell amb José María Otero basat en l'obra de teatre homònima de Miguel Mihura.

## Sinopsi

Andrés, un home senzill i tímid, propietari d'una botiga d'articles religiosos, que mai ha sortit de Múrcia, rep una herència inesperada. Aleshores marxa a París a veure el seu amic Armando. Aquest li busca allotjament a un hostal ple d'exiliats espanyols, on coneix l'atractiva Ninette

## Repartiment

* Fernando Fernán Gómez - Andrés
* Rosenda Monteros - Ninette
* Alfredo Landa - Armando

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1965 | Millor música | Antonio Pérez Olea | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Ninette y un señor de Murcia a fotogramas.es
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1965». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 9 gener 2016].
# Rúnne

Rúnne (en (ucraïnès): Рунне i en rus: Рунное, Rúnnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 375 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Henicorhynchus ornatipinnis

Henicorhynchus ornatipinnis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,5 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 33-35.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Mekong.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom, 1999. The fishes of southern Lao. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Laos. 161 p.
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Joan Corominas i Vila

* No s'ha de confondre amb Joan Coromines i Vigneaux.
Joan Corominas i Vila (Sabadell, 20 de desembre de 1924 - Barcelona, 18 de març de 2012) fou un empresari català, president del Banc Sabadell des del 1976 fins a 1999.

## Biografia

De família d'industrials del tèxtil, el seu besavi Joan Baptista Corominas ja havia estat president del Banc de Sabadell. Estudià dret a la Universitat de Barcelona. Encara jove accionista, va proposar el 1963 d'obrir oficines i d'eixamplar el camp d'activitats fora del nínxol de la indústria llanera i servir altres comunitats i sectors. Des del 1969 entrà com a conseller al Banc i el 1976 en fou nomenat president. És considerat responsable de l'expansió del Banc arreu de Catalunya i Espanya, que va bastir els fonaments per en fer el quart grup bancari espanyol. També fou president de la Cambra de Comerç i Indústria de Sabadell i de la Caixa de Sabadell. El 2000 va rebre la Creu de Sant Jordi. Expirà el 18 de març de l'any 2012 a Barcelona.

## Referències

* ↑ Mor Joan Corominas, l'impulsor de Banc Sabadell a ara.cat
* ↑ «Joan Corominas i Vila». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Redacció «Mor el president d'honor del Banc Sabadell». El Punt Avui, 19-03-2012, pàg. 33.
* ↑ Cabana i Vancells, Francesc «Gent del Banc Sabadell». El Punt Avui, 25-03-2012, pàg. 24.
* ↑ «Juan Corominas, presidente de Banc Sabadell entre 1976 y 1999» (en castellà). El País, 19-03-2012.
* ↑ Tintoré, 2015.
* ↑ «Mor Joan Corominas, president d'honor del Banc Sabadell». El Periódico, 18-03-2012.

## Bibliografia

* Tintoré, Enric. Joan Corominas : biografia. 1ª ed. Barcelona: RBA La Magrana, 2015, p. 160. ISBN 978-84-8264-722-7.
# Subate

Subate (en alemany: Subbath) és un poble del municipi d'Ilūkste, al nord de Letònia i localitzat a la regió històrica de Selònia i a 40 km. de Daugavpils.

## Història

El 1570 Gotthard Kettler, el primer duc de Curlàndia i Semigàlia, va concedir a la família alemanya bàltica Plater -nobles dominants a tot el sud-est de Letònia- una finca en el llac de Subate (Alt-Subbath). Després de la Contrareforma, els Plater-Sybergs (en polonès: Plater-Zyberk) es van convertir al catolicisme, fundant una missió amb la intenció de convertir els seus servidors, i els luterans es van traslladar a través del llac en senyal de protesta, amb la creació de Neu-Subbath ; les dues ciutats es van unir el 1894. A la fi del segle xix els jueus representaven prop de la meitat de la població, i el 1914 n'hi havia prop de 2.300 habitants. La ciutat negociava principalment amb el sector del lli de Lituània, però aquest comerç va llanguir després de la Primera Guerra Mundial. Quasi tots els jueus de Subate van ser assassinats brutalment a la fase de l'Holocaust el juny de 1941.

## Referències

* ↑ «Latvia SIG. Subate» (en letó). [Consulta: 30 juny 2015].

## Vegeu també

* Localitats de Letònia
# Gran Premi Les Franqueses

El Gran Premi Les Franqueses és una cursa ciclista de la modalitat de ciclocròs que es disputa a la vila catalana de Les Franqueses del Vallès. Creada al 2010, puntua per la copa catalana i espanyola de l'especialitat.

## Palmarès masculí

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2013 | Tomàs Misser | Francesc Xavier Carnicer | |
| 2014 | Tomàs Misser | Hugo Drechou | Ramon Sagués |
| 2015 | Felipe Orts | Javier Ruiz de Larrinaga | Ismael Esteban |
| 2016 | Ismael Esteban | Felipe Orts | Aitor Hernández |
| 2017 | Ismael Esteban | Felipe Orts | Matthieu Boulo |
| 2018 | Jofre Cullell | Javier Ruiz de Larrinaga | Iván Feijoo |
| 2019 | Felipe Orts | Ismael Esteban | Dieter Vanthourenhout |

## Palmarès femení

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2014 | Mayalen Noriega | Elisabet Boix | Mariola Antonela |
| 2015 | Aida Nuño | Olatz Odriozola | Sandra Santanyes |
| 2016 | Aida Nuño | Lucía González | Alicia González |
| 2017 | Magdalena Duran | Suzanne Verhoeven | Mercè Pacios |
| 2018 | Olatz Odriozola | Irene Trabazo | Luisa Ibarrola |
| 2019 | Lucía González | Joyce Vanderbeken | Veerle Goossens |

## Referències

* ↑ «Gran Premi de Ciclocross». ucfciclisme.com [Consulta: 7 desembre 2017]. Arxivat 7 de desembre 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-12-07. [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ «CX Les Franqueses». ciclo21.com [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ Felipe Orts también se impone en Les Franqueses

## Enllaços externs

* Pàgina de la Unió Ciclista Les Franqueses Arxivat 2019-03-09 a Wayback Machine.
* Palmarès masculí a sitiodeciclismo.net
* Palmarès femení a sitiodeciclismo.net
* Palmarès masculí a cyclebase.nl
* Palmarès femení a cyclebase.nl
# Cynoglossus semifasciatus

Cynoglossus semifasciatus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de l'est de l'Índia i Sri Lanka.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Okane Ga Nai

Okane ga Nai (お金がないっ) (també conegut com “Sense diners”) és un manga yaoi creat per Hitoyo Shinozaki i il·lustrat per Tohru Kousaka. A més del manga, també hi està el drama CD d'Okane ga nai i existeixen 4 OVAs.

## Referències

* ↑ Okane Ga Nai (anime) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
* ↑ Okane Ga Nai (manga) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)

## Enllaços externs

* No Money Vol. #1 - Mania.com Arxivat 2008-12-06 a Wayback Machine. (anglès)
# María Elena Swett

María Elena Swett Urquieta, coneguda com a Mane Sweet (Santiago de Xile, 11 d'abril de 1979) és una actriu xilena.

## Filmografia

* 2007: Mirage man

### Sèries

* 1999: La Otra cara del Espejo (Megavisión)
* 2002: Más que amigos (Canal 13) - Bárbara
* 2007: Héroes (Canal 13) - Francisca de Paula Segura y Ruiz

### Telenovel·les

* 2003: Machos (Canal 13) - Fernanda Garrido
* 2004: Hippie (Canal 13) - Magdalena Arrieta
* 2005: Brujas (Canal 13) - Cassandra García
* 2008: Hijos del Monte (TVN) - Paula del Monte
* 2009: Los ángeles de Estela (TVN) - Margarita Bobadilla
* 2010-2011: La familia de al lado (TVN) - Pilar Echeñique
* 2011: Aquí mando yo (TVN) - Sofía Kuncar
* 2013: Socias (TVN) - Inés Ventura
* 2014: El amor lo manejo yo - Victoria Duque
* 2015: Dueños del paraíso - Vanessa Esparza
* 2015: La poseída - Olimpia Ruiz
* 2016-2017: El camionero - Ema Kaulen
* 2017-2018: Wena profe - Bárbara Fernández
* 2019-2020: 100 días para enamorarse - Laura Domínguez

## Referències

* ↑ «Con extremo cambio de look Mane Swett llega a Chile a grabar Dueños del Paraíso» (en castellà). Página 7, 18-11-2014. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ Maturana, Pablo. «Mane Swett rompe el silencio tras no renovar con TVN». Radio Agricultura, 27-09-2018. [Consulta: 17 octubre 2020].

## Enllaços externs

* María Elena Swett a IMDb
# Henie (cràter)

Henie és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 70,4 km de diàmetre. Porta el nom de Sonja Henie (1912-1969), patinadora artística sobre gel noruega, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Henie». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Sistema de regadiu (Sant Llorenç de la Muga)

El Sistema de regadiu és una obra de Sant Llorenç de la Muga (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sant Llorenç de la Muga és una vila emplaçada en el curs alt de la Muga, al mig d'una vall encaixonada entre serralades. En aquest lloc la Muga forma una pronunciada corba, una recolzada, de manera que circueix el nucli de la població pels costats de migdia i de llevant i, en bona part, de ponent. El rec del Molí presenta un curs, de vegades subterrani i de vegades a la superfície, de decisiva importància sòcio-econòmica a l'època i determinant de la forma física de l'immediat entorn del nucli murat. Per aquest motiu es construïren canals i comportes que poguessin desviar l'aigua convenientment i així poder fer-ne ús. Constitueix una desviació del riu Muga, que passa per l'altre costat del poble, paral·lel al traçat nord de la muralla.

## Referències

* ↑ «Sistema de regadiu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Roberto Venturoni

Roberto Venturoni (Roma, 22 d'octubre de 1945 - Roma 18 de setembre de 2011) va ser un pintor italià.
Va començar a pintar de jove, seguint l'estil figuratiu del seu temps, principalment paisatgístic. Es revela com a artista amb una intensa activitat productiva com a pintor, escultor i gravador. Per sobre de tot pintor, investiga i experimenta diferents solucions estilístiques pictòriques, prefereix l'impressionisme. Ha assistit a cursos d'especialització en pintura i gravat des del 1973, estudiant dibuix, aquarel·la i pastel amb Silvio Bicchi a Roma. Des del 1979 ha seguit cursos de tècniques de gravat i impressió de calcografia al laboratori escolar Luigi Guardigli "ELLEGI". Va conèixer famosos exponents de l'art pictòric italià, però va ser sobretot amic de Paolo Salvati (1939-2014), company de nombroses exposicions. Venturoni va morir el 2011 a Roma.

## Bibliografia

* Catalog. I paesaggi di Roberto Venturoni: percezione e comunicativa di una efficace interpretazione, by Carlo Savini, 1987.
* Monograph, Roberto Venturoni: i paesaggi dell'io; by Dario Micacchi, 1990.
* Catalog, Venturoni: Sala del Bramante, 1991.
* Catalog, L'incisione: Roberto Venturoni, by Roberta Perfetti, 1994.
* Catalog, Venturoni: strutture, maschere e manufatti: opere grafiche, 1995.
* Catalog, Le maschere di Roberto Venturoni, by Domenico Guzzi, 1999.
* Monograph, Venturoni: terrecotte, 1999, Edizioni Four For Art, Roma,.
* Catalog, Roberto Venturoni: l'opera grafica: 1979-2002, by Ferruccio Massimi, 2003.
* Catalog, Venturoni: opere astratte 2006.
* Catalog, Venturoni: Blu cosmici: Castel Sant'Angelo, 8-10 dicembre 2007.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Art Italià, VENTURONI Roberto 1945-2011.
* ↑ I paesaggi di Roberto Venturoni: percezione e comunicativa di una efficace interpretazione, by Carlo Savini, 1987.
* ↑ Biblioteca di archeologia e storia dell'arte - BiASA, Monograph, Roberto Venturoni: i paesaggi dell'io; by Dario Micacchi, 1990.
* ↑ Catalogo mostra,Venturoni: Sala del Bramante, 1991.
* ↑ L'incisione: Roberto Venturoni, by Roberta Perfetti, 1994
* ↑ Catalog, Venturoni: strutture, maschere e manufatti: opere grafiche, 1995.
* ↑ Catalog, Le maschere di Roberto Venturoni, by Domenico Guzzi, 1999.
* ↑ Biblioteca di archeologia e storia dell'arte - BiASA, Monograph, Venturoni: terrecotte, Edizioni Four For Art, Roma, 1999.
* ↑ Catalog, Roberto Venturoni: l'opera grafica: 1979-2002, by Ferruccio Massimi, 2003.
* ↑ Catalog, Venturoni: opere astratte 2006.
* ↑ Catalog, Venturoni: Blu cosmici: Castel Sant'Angelo, 8-10 dicembre 2007.

## Enllaços externs

* Roberto Venturoni - Lloc web oficial
* Roberto Venturoni on Artprice.com (italià)
# Constantí V de Sis

Constantí V de Sis fou patriarca de l'església armènia del 1372 al 1374.
Fou escollit en substitució de Mesrob I d'Artaz. Un temps després de la seva elecció es va presentar el conflicte (1374) amb el nou rei Lleó VI d'Armènia Menor, de la casa de Lusignan, que es volia coronar segons el ritu llatí i havia portat a Armènia el seu propi bisbe llatí. Finalment, es va arribar a l'acord que el rei seria coronat per dos bisbes i el dos ritus (coa que es va produir a Sis el 14 de setembre de 1374).
Constantí va morir aquell mateix any 1374. Li va succeir Poghos I de Sis, que fou el darrer patriarca amb una Armènia sobirana fins als temps moderns.
# Joan Maria Tarruella Manzanares

Joan Maria Tarruella Manzanares (Barcelona, 1925 - 2007) fou esportista i directiu de tennis taula català.
Practicà diversos esports. En atletisme, fou campió de Catalunya dels 110 m tanques (1950) amb el Club Natació Barcelona. Jugà a hoquei amb el Reial Club de Polo de Barcelona i el Futbol Club Barcelona, a futbol amb el Gimnàstic de Tarragona, i a bàsquet, billar, handbol i tennis, però destacà en el tennis de taula. Començà a les Escoles Pies i es federà el 1944. Formà part de l'AA Gràcia, el Playa de Oro i l'Ariel, amb el qual es proclamà campió de Catalunya i d'Espanya per equips (1952) i subcampió d'Espanya individual (1953). El 1954 disputà el Campionat del Món. Per motius de feina residí sis anys a Sevilla, on guanyà dotze títols d'Andalusia. El 1964 deixà la competició entrà com a directiu en el Club Ariel, en el qual arribà a ser vicepresident, i el 1953 va entrar a la Federació Catalana de Tennis de Taula com a delegat de competicions amb Joan Brugada de president. Durant la seva estada a Sevilla va ser vicepresident de la Federació Andalusa entre 1957 i 1961, i de la Sevillana el 1962. De tornada a Catalunya, el 1965 el van nomenar seleccionador estatal i a finals d'aquell any va passar a ser el president de la Federació Barcelonesa de Tennis de Taula, fins al 1973. Durant la seva època a Andalusia va ser vocal de la Federació Espanyola de Tennis de Taula, i de 1977 a 1981, vicepresident sota el mandat de Joan Salichs. A finals de 1982, va ser elegit president de la Federació Catalana de Tennis de Taula, que el 1983 va organitzar els Campionats de Catalunya absoluts a Palafrugell. Va ocupar la presidència fins a finals de 1985, quan el va substituir Jordi Prat Puigdengolas, i posteriorment, des de 1988 fins a 1993, va ser el secretari general de la UFEC. Fou coautor del llibre Història del tennis de taula català.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Tarruella, Josep M.; Yxart, Josep M. Història del tennis de taula català. Barcelona: FC de Tennis Taula, 2003.
# María Elena Walsh

María Elena Walsh (Villa Sarmiento, Ramos Mejía, Buenos Aires, 1 de febrer de 1930 - Buenos Aires, 10 de gener de 2011) fou una poetessa i música argentina coneguda sobretot pels seus llibres infantils.
De mare d'ascendència andalusa i pare anglès d'ascendència escocesa, la seva primera obra als 15 anys fou molt aclamada pels autors llatinoamericans.
Després de la seva graduació, viatjà per l'Amèrica del Nord i Europa, on formà un grup amb la seva companya sentimental de llavors Leda Valladares.
Tornà a l'Argentina després de la Revolución Libertadora el 1956 i seguí cantant i escrivint, essent molt crítica amb el govern, sobretot durant la dictadura militar (1976-83) i fou condecorada el 1985 Ciudadana Ilustre de Buenos Aires i Doctora honoris causa el 1990 a la Universidad Nacional de Córdoba.
Morí el 10 de gener del 2011 de càncer d'ossos, vivia amb la seva núvia la fotògrafa Sara Facio (1932-) dès del 1980.

## Obres
### Llibres

* Otoño imperdonable - 1947
* Apenas viaje - 1948
* Baladas con Ángel - 1951
* Casi milagro - 1958
* Tutú Marambá - 1960
* El reino del Revés - 1964
* Zoo loco - 1964
* Hecho a mano - 1965
* Dailan Kifki - 1966
* Cuentopos de Gulubú - 1966
* Aire libre - 1967
* Juguemos en el mundo - 1970
* El diablo inglés - 1974
* Angelito - 1974
* El país de la Geometría - 1974
* La Sirena y el Capitán - 1974
* Cancionero contra el mal de ojo - 1976
* Chaucha y palito - 1977
* Desventuras en el País-Jardín-de-Infantes - 1979
* Novios de antaño - 1990
* Hotel Pioho's Palace - 2002

### Albums

* Canciones para mirar
* Canciones para mí
* El País del Nomeacuerdo
* El País de la Navidad
* Cuentopos
* Cuentopos para el recreo
* Juguemos en el mundo
* Juguemos en el mundo II
* El sol no tiene bolsillos
* Como la cigarra
* El buen modo
* De puño y letra

## Referències

* ↑ «About María Elena Walsh | VOY Plaza | Our lives, our place». Arxivat de l'original el 2011-07-17. [Consulta: 17 gener 2011].
* ↑ Murió María Elena Walsh, Clarín, 10 gener 2011 (castellà)
# Taenioides eruptionis

Taenioides eruptionis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Nombre de vèrtebres: 29.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: Indonèsia i el Vietnam.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1800. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 2. i-lxiv + 1-632.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1849. Bijdrage tot de kennis der Blennioïden en Gobioïden van der Soenda-Molukschen Archipel, met beschrijving van 42 nieuwe soorten. Verh. Batav. Genootsch. Kunst. Wet. v. 22: 1-40.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nguyen, N.T. i V.Q. Nguyen, 2006. Biodiversity and living resources of the coral reef fishes in Vietnam marine waters. Science and Technology Publishing House, Hanoi.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Murdy, E.O. i J.E. Randall, 2002. Taenioides kentalleni, a new species of eel goby from Saudi Arabia (Gobiidae: Amblyopinae). Zootaxa 93:1-6.

## Enllaços externs

* AQUATAB