OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Còlit de Pèrsia

El còlit de Pèrsia (Oenanthe xanthoprymna) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que en diverses llengües rep el nom de "còlit kurd" (Anglès: Kurdish Wheatear. Francès: Traquet kurde). Es troba per tota la regió de l'Orient Mitjà i el seu estat de conservació es considera de risc mínim.
En elguna edició en català l'espècie Oenanthe xanthoprymna apareix anomenada com a còlit cua-roig. Tanmateix, el còlit de Pèrsia no se l'ha de confondre amb una altra espècie pròpia de l'Àsia central anomenada oficialment pel Termcat, com a còlit cua-roig: Oenanthe chrysopygia.

## Descripció

* Té una llargària de 14 cm.
* Mascle: Dors gris brunós i parts inferiors blanquinoses. Front, capell i clatell gris pàl·lid, separats de la cara i gola negra per una cella blanca. Ales color carbó amb algunes taques marrons. Flancs i cobertores caudals inferiors color taronja, molt notables en vol. Cua blanca amb una banda terminal fosca, notable en vol.

## Hàbitat i distribució

Habita matolls, vessants oberts i zones semi-desèrtiques del sud-est de Turquia, nord d'Irak, oest de l'Iran, Geòrgia i Azerbaidjan. En hivern es desplaça cap al sud, arribant fins al Sudan, Egipte, Somàlia i la Península Aràbiga.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «còlit de Pèrsia». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 20 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 713. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Kurdish Wheatear. Oenanthe xanthoprymna» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Svensson, Lars; Mullarney, Killian; Zetterstrom, Dan; Pijoan. Guia d'ocells: Europa i regió mediterrània. Itàlia: Omega, 2010, p. 290. ISBN 978-84-282-1534-3.
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «còlit cua-roig». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 20 gener 2021].
* ↑ John Gooders (1979). Birds of Heath and Woodland. London: Orbis Publishing. p. 215. ISBN 0 85613 380 9
* ↑ Bird Collection Rev. 21/11/2013
# Rapcore

El Rapcore, és un gènere musical que combina els elements rap, gangsta rap, hard rock, nu metal, metal alternatiu, hardcore punk i de vegades, funk. Aquest gènere, també és anomenat rap metal o rap rock, i ha sigut una gran influència, alhora de crear estils com el nu metal.

## Història

Aquest gènere, va sorgir durant l'època dels 80, als Països Baixos, de la mà d'un grup anomenat Urban Dance Squat, estil que més tard arribaria a Amèrica, on es va desenvolupar a mitjans dels anys 80, semblant a quan es va fusionar el funk amb el metal. La filosofia, del gènere, seria com Rap unit amb Rock.
Les arrels es poden sentir en àlbums de Anthrax, Stuck Mojo, Public Enemy, Run DMC, 311, Bad Brains, Beastie Boys, Kid Rock, Biohazard, Boo-Yaa T.R.I.B.E., Suicidal Tendencies i Faith No More que eventualment feien cançons barrejant rock amb rap.
Després de l'èxit de la majoria d'aquests grups, els quals feien rap metal, l'estil, es va popularitzar, i el varen presentar grups com Linkin Park, Limp Bizkit o Crazy Town, els quals van varrejar el rapcore amb el nu metal. Altres grups coneguts que utilitzaven aquest estil són els Red Hot Chili Peppers o The Bloodhound Gag

## Grups de rapcore

* (həd) p.e.
* 2x
* Beastie Boys
* Bloodhound Gang
* Cartel de Santa
* Clawfinger
* Crazy Anglos
* Crazy Town
* Control Machete
* Cypress Hill
* Limp Bizkit
* Linkin Park
* Molotov
* Payable On Death
* PiMP
* Rage Against the Machine
* Hollywood Undead
# Pioc salvatge del Sahel

El pioc salvatge del Sahel (Ardeotis arabs) és una espècie d'ocell de la família dels otídids (Otididae) que habita sabanes i estepes àrides des del sud-oest de Mauritània, Senegal, Gàmbia, sud de Mali, Burkina Faso i Costa d'Ivori, cap a l'est per la regió del Llac Txad i sud del Sudan fins a Etiòpia, Eritrea, Djibouti i el Iemen i el sud d'Aràbia Saudí.
# Regle d'Ibáñez-Saavedra

El regle d'Ibañez-Saavedra és un instrument geodèsic de mesura de distàncies inventat pel Carlos Ibáñez Ibáñez i Frutos Saavedra Meneses. El formen un regle suport de 4 metres de longitud fet de llautó i embotit dins d'un bastidor de ferro. Dues petites guies de platí en els extrems llisquen sobre la de llautó i actuen com nonius. El primer exemplar d'aquest instrument fou construït a París per la casa Brüner y germans i va ser traslladat a Espanya entre el 22 de maig i el 5 d'octubre. Suposava una pesa de tecnologia molt superior a les de l'època. Per a realitzar una mesura amb aquest aparell calia alinear-se en la base i anar mesurant tram a tram. La seua aportació més important fou la mesura de la base de Madrilejos de la xarxa geodèsica espanyola. En aquest projecte es mesuraven uns 250 m diaris i l'error relatiu final fou de $1/5850000$.
El regle d'Ibañez suposà l'evolució de l'anterior proposta per Carlos Ibáñez qui la patentà en 1865, el regle d'Ibáñez podia mesurar més distància en menor temps i no calia tant personal auxiliar com en el seu avantpassat. El llegat més important d'aquest instrument és la mesura de bases a Suïssa, fet que li va donar fama mundial a l'inventor. També fou utilitzada per a la mesura de bases topogràfiques a Espanya. L'error relatiu d'aquest instrument és $1/2200000$.

## Referències

* 1 2 Compendio de historia de la ingenieria cartográfica
# Districte d'Ancenis

El districte d'Ancenis era una divisió administrativa francesa del departament del Loira Atlàntic, a la regió del País del Loira. Comptava amb 5 cantons i 29 municipis. El cap era Ancenis.

## Història

Fundat el 1800, el districte d'Ancenis fou un dels 106 districtes abolits pel decret de 10 de setembre de 1926, abans de ser restaurat el 1943 (durant aquest període fou incorporat al districte de Nantes).
Des de l'1 de gener de 2017 va fusionar amb el districte de Châteaubriant i conformen el districte de Châteaubriant-Ancenis.

## Cantons

cantó d'Ancenis - cantó de Ligné - cantó de Riaillé - cantó de Saint-Mars-la-Jaille - cantó de Varades

## Referències

* ↑ Décret n° 2016-1959 du 29 décembre 2016. (francès)

## Vegeu també

* Cantons del Loira Atlàntic
# Demetris Kizas

Demetris Kizas (Paralimni, 6 de setembre de 1954) és un exfutbolista xipriota de les dècades de 1970 i 1980.
Fou 9 cops internacional amb la selecció xipriota. Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de Panathinaikos i Panachaiki.

## Referències

* ↑ Demetris Kizas a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a transfermarkt.es
* ↑ Perfil a eu-football.info
# Albert Asensio Navarro

Albert Asensio Navarro (Horta de Sant Joan, 11 de març de 1974) és un il·lustrador català.
Va il·lustrar la reedició de la col·lecció de contes d'Ana María Matute per a l'editorial Destino. Va participar en el programa Página 2 de TVE. Guanya un premi del Banco del Libro de Venezuela amb el llibre Kim de Rudyard Kipling de l'Editorial Juventud. El 2010, va guanyar el Premi Junceda a la millor coberta de llibre pel llibre Neu de Primavera de l'Editorial Bambú. El 2011, va obtenir el Premi Junceda a la millor publicitat pel Cartell Fira de Tàrrega. El 2012, va rebre el Premi Junceda a la millor il·lustració científica per la Col·lecció "On viuen els animals?" de l'Editorial Juventud.

## Referències

* ↑ «Érase una vez ... Ana María Matute» (en castellà). [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ «Página 2 de RTVE: Clásicos Frankenstein de Mary Shelley» (en castellà). [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ «El Banco del Libro anuncia los ganadores de la XXXI edición del premio Los mejores libros para niños y jóvenes» (en castellà). [Consulta: 23 febrer 2015].
* ↑ «Banco del Libro premió a los mejores títulos para niños y jóvenes del 2011» (en castellà). [Consulta: 23 febrer 2015].
* ↑ «Premis Junceda 2010». Arxivat de l'original el 2015-02-20. [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ «Premis Junceda 2011». Arxivat de l'original el 2015-02-20. [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ «Premis Junceda 2012». Arxivat de l'original el 2015-02-20. [Consulta: 20 febrer 2015].
# Pioggia d'estate

Pioggia d'estate és una pel·lícula italiana del 1937 dirigida per Mario Monicelli amb el pseudònim Michele Badiek.
Aquesta és la primera pel·lícula dirigida en solitari per la Monicelli, de vint-i-un anys, que havia codirigit dos anys abans I ragazzi di via Pal.

## Repartiment

* Raniero Barsanti
* Aristide Frigerio
* Franca Taylor
* Ermete Zacconi
* Ernes Zacconi

## Distribució

No sembla que la pel·lícula s'hagi estrenat mai als cinemes. Considerat perduda, el 2011 l'investigador i director Riccardo Mazzoni va trobar 98 clips per a un total d'uns 400 fotogrames a l'arxiu privat del fill del director de fotografia i editor Manfredo Bertini, que, encara que insuficients per reconstruir la trama, retornen diversos suggeriments visuals de la pel·lícula.

## Notes

* ↑ Lanzoni, R. F., Comedy Italian Style: The Golden Age of Italian Film Comedies (London & New York: Continuum, 2008), p. 99.
* ↑ «Tragic death of film director». italymag. [Consulta: 24 novembre 2010].
* ↑ «Il film perduto (e ritrovato) di Monicelli». Corriere della Sera, 19-08-2011.
# Saint-André-de-Boëge

Saint-André-de-Boëge és un municipi del departament de l'Alta Savoia i la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Demi-Quartier

Demi-Quartier és un municipi francès del departament de l'Alta Savoia i la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Iguape

Iguape és un municipi brasiler de l'estat de São Paulo. Està a una altitud de 3 metres. La seva població estimada el 2004 era de 28.367 habitants.

## Referències

* ↑ «Iguape» (en portuguès brasiler). IBGE. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Histórico» (en portuguès brasiler). Prefeitura de Iguapé. Arxivat de l'original el 2022-01-30. [Consulta: 30 gener 2022].
# Municipi de Rēzekne

El municipi de Rēzekne (en letó: Rēzeknes novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat a l'est del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Rēzekne, tot i que és extraterritorial. El municipi va ser creat l'any 2009 després d'una reorganització territorial.
La seva població està composta per un total de 32.130 persones (2009). La superfície del municipi té uns 2.524,1 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 12,73 habitants per kilòmetre quadrat.
La ciutat de Rēzekne (latgalià: Rēzne, rus Резекне, alemany: Rositten, estonià: Räisaku, polonès: Rzeżyca) és una de les ciutats republicanes de Letònia, d'acord amb la Reforma Territorial Administrativa de Letònia de l'1 de juliol de 2009. Està situada a la regió històrica de Latgàlia, 242 km a l'est de Riga.

## Ciutats agermanades

* Arendal, Noruega
* Częstochowa, Polònia
* Dmitrov, Rússia
* Lianozovo, Rússia
* Suwałki, Polònia
* Vítsiebsk, Belarús
* Lainate, Itàlia

## Vegeu també

* Castell de Rēzekne

## Ciutats i zones rurals

* Audriņu pagasts (zona rural)
* Bērzgales pagasts (zona rural)
* Čornajas pagasts (zona rural)
* Dricānu pagasts (zona rural)
* Feimaņu pagasts (zona rural)
* Gaigalavas pagasts (zona rural)
* Griškānu pagasts (zona rural)
* Ilzeskalna pagasts (zona rural)
* Kantinieku pagasts (zona rural)
* Kaunatas pagasts (zona rural)
* Lendžu pagasts (zona rural)
* Lūznavas pagasts (zona rural)
* Mākoņkalna pagasts (zona rural)
* Maltas pagasts (zona rural)
* Nagļu pagasts (zona rural)
* Nautrēnu pagasts (zona rural)
* Ozolaines pagasts (zona rural)
* Ozolmuižas pagasts (zona rural)
* Pušas pagasts (zona rural)
* Rikavas pagasts (zona rural)
* Sakstagala pagasts (zona rural)
* Silmalas pagasts (zona rural)
* Stoļerovas pagasts (zona rural)
* Stružānu pagasts (zona rural)
* Vērēmu pagasts (zona rural)

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 22 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 22 gener 2015].
# Agustins

«Agustins» té aquests significats:
* Agustins, monjos seguidors de l'Orde de Sant Agustí
* Canonges agustins
* Agustins recol·lectes
* Agustins descalços
* Agustins (Sant Aniol de Finestres), monument històric del municipi de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa)
# Residue

Residue és una minisèrie de terror sobrenatural i ciència-ficció creada i escrita per John Harrison i dirigida per Alex Garcia Lopez. La primera sèrie constava de 3 episodis de 44 minuts cadascun, i es va estrenar el 31 de març de 2015 a Netflix. Residue tracta de les conseqüències d'una explosió en una discoteca d'una metròpoli futurista anglesa i de la no fiable zona de quarantena construïda pel govern, el qual amaga el que realment està passant al seu interior.
El 2015 el productor Charlotte Walls va declarar que hi havia plans per a una segona temporada de 10 episodis, i que Netflix tindria l'exclusivitat. A data de 2018, encara no hi ha notícies al respecte.

## Repartiment i personatges
### Principals

* Natalia Tena com a Jennifer Preston, una fotoperiodista que es veu atrapada en una xarxa d'activitats paranormals després d'una explosió
* Iwan Rheon com a Jonas Flack, el xicon de Jennifer que treballa de portaveu del govern
* Jamie Draven com a Levi Mathis, un policia immers en l'alcoholisme i la drogoaddicció. La seua filla mor durant l'explosió, cosa que desencadena la seua voluntat de descobrir qualsevol cosa que oculte el govern
* Danny Webb com a Emeril Benedict
* Franz Drameh com a Willy G
* Adrian Schiller com a Pierce
* Eleanor Matsuura com a Angela Rossi, el superior de Jonas, que sap el que passa en la zona de quarantena, però que segueix ordres de Keller d'amagar la veritat
* Brian Fergunson com a Dickie Prince
* Emilia Jones com a Charlotte, una xica que sobreviu l'explosió i va a la zona de quarantena
* Tom Goodman-Hill com a Keller
* John Lamontagne com a Extra

## Referències

* ↑ «Residue Season 2 Plans Confirmed For Extended Netflix Run», 02-04-2015. [Consulta: 22 novembre 2017].
Sèries originals de Netflix :
Sèries en emissió :
Sèries acabades :
Sèries continuades :
# Hymenocephalus barbatulus

Hymenocephalus barbatulus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu fins als 695 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giglioli E. H. & Issel A. 1884. Pelagos. Saggi sulla vita e sui prodotti del mare. Esplorazione talassografica del Mediterraneo. Pp. 198-270. Istituto de' Sordo-muti, Genova. Esplor. Talassogr. Medit.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Agustí Obiol i Sánchez

Agustí Obiol i Sánchez (Vinaròs, 2 de setembre de 1953 - Barcelona, 23 d'octubre de 2023) fon un arquitecte valencià doctorat en 1977 per la Universitat Politècnica de Catalunya.
Va obtenir la càtedra d'Estructures I i II com a professor titular primer a València i en 1983 es trasllada amb la mateixa plaça a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona, ciutat on combina la docència amb la seva activitat professional privada. Va intervindre junt amb prestigiosos arquitectes a nombrosos projectes, entre els que es poden destacar la Torre Agbar, el Palau Nacional, la Ciutat Judicial, Les Arenes de Barcelona, l'edifici de l'Hotel Hesperia Tower de l'Hospitalet de Llobregat, o el Parque del Oeste de Múrcia.
Va dur a terme conferències i va publicar articles principalment basats en la seva especialització sobre Càlcul d'estructures d'edificació.

## Referències

* ↑ «Hotel Hesperia Tower, Barcelona» (en castellà). Arquitectura blanca. Arxivat de l'original el 2009-07-03. [Consulta: 1r gener 2010].
* ↑ «Parque Oeste» (en castellà). La verdad.es, 15-04-2008. [Consulta: 1r gener 2010].
* ↑ «Ducato, Alonso y Obiol conferencian a la sombra de Gaudí» (en castellà). 3actualidad. Arxivat de l'original el 2009-12-31. [Consulta: 1r gener 2010].
* ↑ «Primer Congreso Consultores de Estructuras» (en castellà). Libro de Ponentes, 2006. [Consulta: 1r gener 2010].
# Samuel Dushkin

Samuel Dushkin (13 de desembre de 1891 - 24 de juny de 1976) va ser un violinista nord-americà d'origen polonès. Va ser portat als Estats Units de nen, on va començar a desenvolupar el seu talent a la Music School Settlement de Nova York.

### Biografia
#### Educació

Va estudiar violí amb Guillaume Rémy i composició amb Jean-Baptiste Ganaye al Conservatori de París. Va continuar els estudis a Nova York amb Leopold Auer i Fritz Kreisler. El 1918 va començar a realitzar diverses gires per Europa, i el 1924 va començar a actuar pels Estats Units després de debutar amb l'Orquestra Simfònica de Nova York.

#### Carrera

També va realitzar nombroses transcripcions d'obres de diferents compositors per al seu propi ús, i va començar a fer-se conegut com a defensor de la música contemporània. Aquesta reputació es va consolidar amb l'estrena i dedicatòria del Concert per a Violí (1931) i el Duo Concertante (1932) del compositor rus Igor Stravinski.
Stravinski en la seva autobiografia, descrivia els “elevats atributs com a violinista” de Dushkin i es referia a la seva “delicada comprensió i, en l'exercici de la seva professió, una molt poc comuna abnegació”. Dushkin també va col·laborar amb Stravinsky fent transcripcions de Pullcinela i l'Ocell de Foc; i van interpretar aquelles obres, juntament amb el Duo concertante en llargs tours per Europa entre 1932 i 1934 amb el compositor com a pianista. També va gravar aquestes tres obres amb el compositor, així com el Concerto en Ré.
Dushkin va descriure la seva col·laboració amb el compositor en un assaig escrit el 1936. També va publicar manuals pedagògics per al violí, així com edicions d'obres barroques i clàssiques (algunes d'elles composicions pròpies atribuïdes a altres compositors).

### Instruments

Al llarg de la seva vida Dushkin va posseir diversos violins: un Stradivarius del 1701 “Dushkin-Sandler”, un altre Stradivarius del 1707 anomenat “Dushkin-Bellarosa”, un Bartolomeo Giuseppe Guarneri del Gesù (1742) anomenat “Dushkin”, i un Guadagnini. El seu Guarneri del Gesú, està actualment en possessió de Pinchas Zukerman, qui el va comprar a la vídua de Dushkin el 1979, que l'havia heretat el 1976, després de la mort del seu marit.

## Referències

* ↑ Goodwin. Grove Music Online. Dushkin, Samuel (en anglès). Oxford University Press, 2001. DOI 10.1093/gmo/9781561592630.article.08413.
* ↑ Stravinsky, Igor, 1882-1971.. Chroniques de ma vie : essai (en anglès). Nouv. éd. Denoël, 2000. ISBN 2207251772. OCLC 466624418.
* ↑ F. F. C & G. I. C. «Igor Strawinsky on Records». Tempo, (8), 1948, pàg. 29-30.
* ↑ «Fotos del Stradivari "Dushkin-Sandler"».
* ↑ «Violín Stradivari 1707».
* ↑ «Fotos Guarneri Del Gesù 1742».
# Dicrànides

Les dicrànides (Dicranidae) són una subclasse de molses de la classe Bryopsida, àmpliament distribuïda, amb moltes espècies d'àrees seques o pertorbades. Són plantes de mida variable i de protonema de curta durada. Les làmines dels fil·lidis són normalment parenquimàtiques. Les molses d'aquesta subclasse poden presentar cèl·lules diferenciades, hialocits (cèl·lules sense protoplasma i que emmagatzemen aigua) i cloròcits (cèl·lules proveïdes de clorofil·la). El peristoma no presenta exostoma.
Els nombres més habituals de cromosomes són n = 12 a 14.

## Referències

* ↑ Goffinet, Bernard; Buck, William R.; Shaw, Jonathan «Morphology, anatomy, and classification of the Bryophyta». Bryophyte Biology. Cambridge University Press [Nova York], Second Edition, 2008, pàg. 55–138.
* ↑ Goffinet, Buck i Shaw, 2008, ibídem.
* ↑ Frey, Wolfgang; Stech, Michael; Fischer, Eberhard. Bryophytes and Seedless Vascular Plants. volum 3 de Syllabus of plant families : Adolf Engler's Syllabus der Pflanzenfamilien. 13a edició. Berlín: Borntraeger, 2009-2018. ISBN 978-3-443-01060-7.
# Illa de la Xiquina

L'illa de la Xiquina és un dels espais del complex de zones humides de les Illes de l'Ebre. Se situa al terme municipal de Tortosa i abasta poc més de 9 hectàrees. Tot i la seva mida reduïda, en comparació a altres illes, es tracta de l'illa que millor conserva les comunitats forestals de ribera, especialment les alberedes (hàbitat d'interès comunitari, codi 92A0) i els tamarigars (hàbitat d'interès comunitari, codi 92D0).
Pel que fa a la fauna, aquesta illa acull les mateixes espècies que les altres illes fluvials: ardèids, corbs marins i altres ocells, ja que el conjunt de les illes fluvials de l'Ebre representen un rosari de biòtops-pont que faciliten el desplaçament de multitud d'ocells de zones humides, des dels aiguamolls litorals -majoritàriament el delta de l'Ebre-, vers l'interior de la península Ibèrica. Així mateix, destacar que com a espai del PEIN "Illes de l'Ebre" es localitzen poblacions de la nàiade Margaritifera auricularia, un mol·lusc bivalve en perill d'extinció a tot Europa i estrictament protegit pel Decret 328/1992, d'aprovació del PEIN.
La proximitat al veïnat del Raval de Jesús ha facilitat de sempre un elevat tràfec de persones, abocaments de runes i deixalles, etc. Tot i això, el seu estat de conservació, en especial del tamarigar, és prou bo i no s'identifiquen impactes greus sobre el mateix. No obstant això, la problemàtica ambiental que podria tenir l'espai en un futur serà molt semblant a la resta d'espais del complex de zones humides de les Illes de l'Ebre. És per aquest motiu que convindria plantejar-se la seva gestió i conservació de forma global.
L'Illa de la Xiquina es troba protegida a dos nivells diferents. D'una banda pertany al PEIN "Illes de l'Ebre" (juntament amb l'illa i galatxo de Subarrec, l'illa de Miravet, l'illa del Galatxo, l'illa de Vinallop i l'illa d'Audí) i, d'altra banda, forma part de l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5140010 "Riberes i illes de l'Ebre".

## Referències

* 1 2 3 4 «Illa de la Xiquina». Zones Humides de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 19 de febrer 2015. [Consulta: 16 febrer 2015].