OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Megaforce

Megaforce és un thriller i pel·lícula d'acció estatunidenca de 1982, dirigida per Hal Needham. Ha estat doblada al català.

## Argument

Ace Hunter dirigeix Megaforce, un comando d'elit nord-americà que controla motocicletes (Delta MK 4 Megafighter) i buggies, i viatja pel món per lluitar contra el mal.

## Repartiment

* Barry Bostwick: Ace Hunter
* Michael Beck: Dallas
* Persis Khambatta: Major Zara
* Edward Mulhare: General Edward Byrne-White
* George Furth: Prof. Eggstrum
* Henry Silva: Duke Guerera
* Mike Kulcsar: Ivan
* Ralph Wilcox: Zachary Taylor
* Evan C. Kim: Suki
* Anthony Pena: Sixkiller
* J. Víctor López: Lopez
* Michael Carven: Anton
* Bobby Bass: Conductor de motos
* Samir Kamoun: Aide
* Youssef Merhi: Radio Operador
* Roger Lowe: xòfer
* Robert Fuller: Pilot
* Ray Hill: Comando
* Hal Needham: Tècnic

## Curiositats

La pel·lícula es va rodar a Las Vegas, Nevada. Poc abans de la seva estrena, la pel·lícula estava destinada a un èxit comercial i va gaudir d'una campanya espectacular i molts altres productes relacionats (incloent-hi un vídeojoc per l'Atari 2600). No obstant això, la pel·lícula va ser un fracàs en la taquilla.

## Referències

* ↑ Megaforce a Internet Movie Database/ Megaforce a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ Solomon, Aubrey. Twentieth Century Fox: A Corporate and Financial History. Scarecrow Press, 1989, p. 259.
* ↑ esadir.cat. Megaforce. esadir.cat.
* ↑ «Megaforce». The New York Times.

## Enllaços externs

* Megaforce Arxivat 2016-06-13 a Wayback Machine.
# Megafòrbia

Megafòrbia (del grec:gran planta) és una planta herbàcia alta i frondosa. Els paisatges dominats per les megafòrbies són, en les zones de clima temperat, el paisatge o estadi florístic de transició entre la zona humida i el bosc.

## Descripció

La megafòrbia típica està constituïda per una praderia densa de canyes i d'altes plantes herbàcies vivaces (1,5 a 2 metres d'alt amb uns 3 metres en algunes canyes), situada en la zona al·luvial en sòl fresc no àcid sobretot eutròfic i humit, però no tant humit com en els aiguamolls i les torberes. Pot inundar-se de forma breu periòdicament.

## Evolució

En termes del clímax aquest medi de manera natural a poc a poc es colonitza per les plantes llenyoses i tendeix a evolucionar cap a un bosc humit. La productivitat en termes de biomassa és alta i pot acollir una fauna important.

### Enllaços externs

* Exemple de mégaphorbiaie sur dépôt de boues de curage de canal, dans le Nord de la France Arxivat 2013-10-07 a Wayback Machine.
* Extrait d'un article des « Carnets du Paysage » La mégaphorbiaie au parc de GerLand à Lyon Arxivat 2012-02-15 a Wayback Machine.

### Bibliografia

(francès) Géhu, Jean-Marie, Les végétations nitrophiles et anthropogènes; les mégaphorbiaies, Colloques phytosociologiques, Bailleul, 1983; Station de phytosociologie (ou centre régional de phytosociologie, 1985.

### Notes i referències

* ↑ http://dlc.iec.cat/results.asp?txtEntrada=megaf%F2rbia&operEntrada=0
# María José Peláez Barceló

María José Peláez Barceló, (Madrid, 11 d'abril de 1964) és una periodista espanyola i Acadèmica de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió d'Espanya Directora del canal de televisió TDT, Déjate de Historias TV, membre del Consell d'Administració de Radio Televisión Madrid des de 2016 i Presidenta de la Peña Periodística Primera Plana.

## Biografia

Va estudiar en el Col·legi Sagrats Cors (Madrid). Llicenciada en Ciències de la Informació per la Universitat Complutense de Madrid. Té dos fills, Esteban Novillo Peláez i Teresa Novillo Peláez.
Al maig de 2012 esRadio confirmava el començament del seu nou programa "Déjate de Historias" que es va emetre cada matí, de dilluns a divendres entre 12:00 i 13:30, fins a juny de 2017. A més, va presentar el programa de tarda de salut a esRadio, "A Toda Salud"
La Federació d'Associacions de Ràdio i Televisió d'Espanya va fer oficial a la fi del mes d'octubre de 2013 la concessió d'una Antena de Oro a María José Peláez en la categoria de radio pel programa "Déjate de Historias" d'esRadio.
Un any més tard (2014), la Acadèmia de les Arts i les Ciències Radiofòniques d'Espanya va atorgar a María José Peláez i al programa "Déjate de Historias" de esRadio el premi Teresa de Escoriaza per "promoure la igualtat de gènere"
Al maig de (2016), va tornar a rebre un guardó. En aquest cas, de mans de Lucrecia va recollir el premi Alegria de Vivir per la seva labor en els mitjans de comunicació. El 19 d'octubre de 2016 va prendre possessió com un dels nou membres del consell d'administració de Radio Televisión Madrid a l'Assemblea de Madrid després d'haver estat ratificada per aquesta Assemblea per unanimitat uns mesos abans com a part de la Federació d'Associacions de Ràdio i Televisió.
Des de l'inici de 2018 forma part de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió d'Espanya com a Acadèmica, fruit de la seva trajectòria professional en la televisió, mitjà en el qual presenta programes des de l'any 1994.

## Referències

* ↑ Mª José Peláez Barceló Arxivat 2018-04-14 a Wayback Machine. al web de l'ATV
* ↑ Mª José Peláez Arxivat 2018-03-30 a Wayback Machine. al web de Tracia Producciones
* ↑ María José Peláez Barceló Arxivat 2018-02-01 a Wayback Machine. al web de TeleMadrid
* ↑ «Socis de la Penya Primera Plana». Arxivat de l'original el 2018-05-05. [Consulta: 14 abril 2018].
* ↑ Déjate de historias
* ↑ Nuevos programas+ a es.radio
* ↑ A toda Salud
* ↑ Pepa Bueno, Gaspar Rosety, Buruaga, María José Peláez y Radio 3, Antenas de Oro 2013, a prnoticias.com
* ↑ La Academia de la Radio premia a 'Déjate de Historias' de Mª José Peláez
* ↑ Premios Alegría de Vivir 2016: María José Peláez
* ↑ El nuevo consejo de administración de Telemadrid toma posesión en la Asamblea, TeleMadrid. 19 d'octubre de 2016
* ↑ Aprobados por unanimidad los 5 candidatos de asociaciones para Telemadrid, TeleMadrid
* ↑ Mª José Peláez Barceló Arxivat 2018-04-14 a Wayback Machine. al web de l'Acadèmia
# Juan Gasparini

Juan Gasparini (nascut a Azul, Argentina, el 30 d'abril del 1949) és un periodista i escriptor argentí, resident des del 1980 a Ginebra i acreditat a la seu de les Nacions Unides per la Confederació Helvètica.
Està diplomat en periodisme a la Universitat de Friburg (1985) i doctorat en Sociologia per la Universitat de Ginebra (1988). S'integra a l'organització no governamental (ONG) Nuevos Derechos del Hombre (NDH) i és membre del sindicat de periodistes Impressum.
Ha treballat o col·laborat en els mitjans argentins El Porteño, Clarín, Página/12, Perfil i la Revista Veintitrés. D'altres països ha publicat a CNN en espanyol (Estats Units), Contrapunto (El Salvador), El Periódico de Catalunya, Tiempo (Madrid), Brecha (Montevideo), Quehacer (Lima), Proceso (Mèxic), El Tiempo (Colòmbia), La Nación (Xile), Radio France Internationale (França), Agence France Press (Ginebra), V. O. Réalités (Ginebra), Le Courrier (Ginebra), Tribune de Genève (Ginebra) i Infosud i Le Temps (Suissa).

## Llibres

* Manuscrito de un desaparecido en la ESMA. El libro de Jorge Caffatti (2006) Buenos Aires: Norma ISBN 987-545-378-1
* El pacto Menem+Kirchner, (Suiza y los secretos del dinero negro de la política y los negocios) (2009) Buenos Aires: Sudamericana ISBN 978-950-07-3051-8
* López Rega. La fuga del Brujo. Ed. Norma, Bs. As., (2011). 2a edición, ampliada. ISBN 978-987-545-291-6
* Las Bóvedas suizas del Kirchnerismo. (2013) Ed. Sudamericana, Buenos Aires, Argentina. ISBN 978-950-074-522-2.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en castellà). http://www.juangasparini.com,+13-09-2014.+[Consulta: 23 juny 2019].
* ↑ «CHACRAS DE CORIA – GASPARINI. Gils Carbó le pidió a la Corte que revoque una condena a Juan Gasparini, escritor y periodista residente en Suiza» (en castellà). http://pajarorojo.com.ar,+23-06-2019.+[Consulta: http://pajarorojo.com.ar/?tag=juan-gasparini].
* ↑ «Rebelión» (en castellà). http://rebelion.org,+23-06-2019. Arxivat de l'original el 2015-04-19. [Consulta: 23 juny 2019].
# Juan Izquierdo (dominic)

Juan Izquierdo (Torralba de Ribota, ? - Tortosa, 30 de setembre de 1585) va ser un religiós dominic d'origen aragonès que ocupà el bisbat de Tortosa.

## Biografia

Professà en els dominics en el convent de Sant Pere Màrtir de Calataiud. Obtingué diversos càrrecs en la seua orde: prior, provincial en 1545 i 1562 i vicari general en 1550.
Posteriorment es trasllada a Tortosa per participar en la direcció del recentment creat col·legi de Sant Jaume i de Sant Maties per a la formació del teòlegs dominics, i és nomenat lector de la catedral.
Nomenat bisbe de Tortosa en 1573, pren possessió el 26 de juliol de 1574. Convoca sínode l'any 1775, les constitucions del qual foren publicades pel bisbe Alfonso Márquez de Prado. Construeix l'església de Sant Domènec de Tortosa.
Mor el 30 de setembre de 1585 en Tortosa, i fou soterrat en l'altar major de l'església de Sant Domènec.

## Referències i notes

* ↑ Querol Coll, Enric. Estudis sobre cultura literària a Tortosa a l'Edat Moderna. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2006, p. 85. ISBN 84-8415-862-4.

## Bibliografia

* Blasco de Lanuza, Vincencio. Historias ecclesiásticas y seculares de Aragón, en que se continuan los Annales de Çurita, desde el año 1556 hasta el de 1618. En Çaragoça: por Juan de Lanaja y Quartanet, 1622, p. 345 (castellà)
* Latassa y Ortín, Félix de. Biblioteca nueva de los escritores aragoneses que florecieron desde el año de 1500 hasta 1802. Tomo II. En Pamplona: en la oficina de Joaquin de Domingo, 1799, p. 370 (castellà)
* Villanueva, Jaime. Viage literario a las iglesias de España. Tomo 5. Madrid: Imprenta Real, 1803-1806, p. 110 (castellà)
# Julian Pye Bliss

Julian Pye Bliss (Chicago, 29 de maig de 1872 - Ídem, 6 de juliol de 1946) fou un ciclista estatunidenc, especialista en el ciclisme en pista. Va guanyar dues medalles als primers Campionats del Món en pista celebrats al 1893.

## Referències

* ↑ «Last days of the meet». The Wheel and cycling trade review, 18-08-1893 [Consulta: 24 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa a cyclebase.nl
# Julian Ryerson

Julian Ryerson (nascut el 17 de novembre de 1997) és un futbolista professional noruec que juga com a lateral al club Bundesliga Borussia Dortmund i a la selecció de Noruega.

## Carrera de club
### Viking

Ryerson va fitxar pel Viking procedent del Lyngdal IL l'estiu de 2013. Va aconseguir un gran èxit amb el primer equip la temporada 2016, quan va jugar 18 partits a la lliga. Ryerson va jugar principalment lateral dret en aquests partits.

### Union Berlín

El juliol de 2018, Ryerson va fitxar per l'equip de la 2. Bundesliga 1. FC Union Berlin amb un contracte de tres anys fins al 2021. Després de l'ascens del seu club a la Bundesliga, va marcar el seu gol inaugural en la derrota a casa per 5-2 davant el Bayern de Múnic el 30 d'octubre de 2021 durant la temporada 2021-22. Un mes més tard, el 25 de novembre, va marcar el seu primer gol en competicions europees, assegurant-se una victòria fora de casa per 1-0 contra el Maccabi Haifa a la Conference League.

### Borussia Dortmund

El 17 de gener de 2023, el Borussia Dortmund va anunciar que havia fitxat Ryerson per substituir el lesionat Thomas Meunier, amb un contracte fins al juny de 2026. Una setmana més tard, el 25 de gener, va marcar el seu primer gol en la victòria fora de casa per 2-1 contra el Mainz. Al mes següent, va debutar a la Lliga de Campions el 15 de febrer en la victòria per 1-0 contra el Chelsea a l'anada dels vuitens de final. El 30 de març de 2024, va marcar el segon gol en la victòria per 2-0 fora del Bayern de Múnic, per ser la primera victòria del seu club a <i>Der Klassiker</i> des del 2019 i la primera victòria a l'Allianz Arena en 10 anys.

## Carrera internacional

Ryerson va ser seleccionat per a les seleccions nacionals sub-18, sub-19 i sub-21 de Noruega. El 18 de novembre de 2020, va debutar com a sènior amb Noruega amb l'entrenador Leif Gunnar Smerud en un empat 1-1 fora de casa contra Àustria durant la UEFA Nations League.

## Vida personal

El pare de Ryerson va néixer als Estats Units i la seva mare va néixer a Noruega. El seu cosí és el jugador de futbol noruec Mathias Rasmussen.

## Referències

* ↑ «Julian Ryerson» (en noruec bokmål). Viking FK. Arxivat de l'original el 1 abril 2017. [Consulta: 31 març 2017].
* ↑ (en german) , 31-07-2018.
* ↑ «Union lose 2–5 against Bayern». 1. FC Union Berlin, 30-10-2021.
* ↑ «Union schlägt Haifa mit 1:0» (en alemany). 1. FC Union Berlin, 25-11-2021.
* ↑ (en anglès) , 17-01-2023.
* ↑ «Gio Reyna nets winner for Dortmund for 2nd time in in[sic week]». ESPN, 25-01-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «Dortmund 1–0 Chelsea: A superb solo goal from Karim Adeyemi gave Dortmund a narrow first-leg lead to take to Stamford Bridge». The Guardian, 15-02-2023.
* ↑ «Bayern Munich 0–2 Borussia Dortmund». BBC Sport, 30-03-2024.
* ↑ «Austria 1–1 Norway». UEFA, 18-11-2020.
* ↑ «Julian Ryerson: Who is Union Berlin's NextGen star?». bundesliga.com - the official Bundesliga website.

## Enllaços externs

* Perfil al web del Borussia Dortmund
# Mary Sidney

Mary Herbert, Countess of Pembroke (nom de soltera: Sidney; 27 d'octubre de 1561 – 25 de setembre de 1621), va ser una escriptora i patrocinadora de la literatura anglesa.

## Biografia

Mary Sidney nasqué al Tickenhill Palace, Bewdley, dins una família de la noblesa, filla de sir Henry Sidney i Lady Mary Dudley. Mary es va criar principalment al castell de Ludlow; com el seu germà, sir Philip Sidney, va rebre una educació dins el calvinisme.
Mary va ser enviada a Londres per atendre la reina Elizabeth I. Va tenir 4 fills del seu matrimoni amb l'Earl de Pembroke. Un d'ells, William Herbert (1580–1630), pot ser el jove descrit en els sonets de Shakespeare i dos altres fills són l'"incomparable Pair" a qui William Shakespeare dedica el seu First Folio.
Per la seva educació Mary Sidney era capaç de traduir el Triomf de la mort de Petrarca i altres escriptors europeus. Tenia interès per la química i va fer un laboratori a Wilton House, dirigit per un germanastre de Walter Raleigh. Va convertir Wilton en un paradís per als poetes ("paradise for poets") conegut com The Wilton Circle, que incloïa Edmund Spenser, Michael Drayton, sir John Davies i Samuel Daniel. Ella va ser la musa de Samuel Daniel en el seu poema "Delia" (un anagrama per "ideal").
Philip Sidney va escriure gran part de la seva Arcàdia dedicada a ella.

## Notes

* ↑ R.B. Pugh & E. Crittall (eds), "Houses of Augustinian canons: Priory of Ivychurch", A History of the County of Wiltshire: Volume 3 (1956), pp. 289-295 Read here.

## Fonts

* Introduction to The Collected Works of Mary Sidney Herbert, Countess of Pembroke, vols, 1-2, Clarendon Press, Oxford, 1998.
* Mary Sidney and Sir Philip Sidney, The Sidney Psalms; edited by R. E. Pritchard, Carcanet, Manchester, 1992.
* Margaret P. Hannay, Philip's Phoenix: Mary Sidney, Countess of Pembroke. Nova York: Oxford University Press, 1990.
* Margaret Patterson Hannay, Mary Sidney profile (1561–1621), Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004; accessed 8 April 2007.
* Encyclopedia of women in the Renaissance: Italy, France, and England. ABC-CLIO, Inc, 2007.
* Gary Waller, Mary Sidney, Countess of Pembroke: A Critical Study of Her Writings and Literary Milieu. Salzburg: University of Salzburg Press, 1979.
* Gilbert Slater, Seven Shakespeares (UK: Cecil Palmer), 1931.

## Enllaços externs

* "The Works of Mary (Sidney) Herbert" (for some of the original texts and Psalms), luminarium.org; accessed 27 March 2014.
* Mary Sidney Society website.
* Mary Sidney infosite.
* Sweet Swan of Avon: Did a Woman Write Shakespeare? Robin Williams, Peachpit Press, (2006).
* Tiger's Heart in Woman's Hide: Volume 1 Fred Faulkes, Trafford Publishing, (2007).
# Josep Maria Massip i Gibert

Josep Maria Massip i Gibert (Banyoles, 1948) és un naturalista licòleg i etnògraf català especialitzat en fauna. Ha escrit i col·laborat en una dotzena de llibres, especialment sobre animals vertebrats, i s'ha dedicat a l'estudi del llop i la seva presència a Catalunya.
Des dels anys setanta inicia la investigació sobre el llop i posteriorment col·labora amb Albert Manent i Segimon al treball “El llop a Catalunya”. L'any 2011 publica “El llop i els humans. Passat i present a Catalunya”, llibre referent d'aquesta temàtica. El seu fons etnogràfic privat aplega una extensa col·lecció d'objectes, documents, mostres biològiques o diorames en relació a aquest carnívor.
Ha organitzat, participat i dirigit col·loquis amb altres experts, especialment pel que fa al llop. També participa sovint en programes de ràdio i televisió, i col·labora en revistes i accions divulgatives.
Ha rebut diverses distincions pel seu treball en aquests camps i per la trajectòria personal.

## Obres

* Els ocells. Banyoles. Fauna comarcal (Centre d'Estudis Comarcals de Banyoles, 1980)
* Els mamífers. Banyoles. Fauna comarcal (Centre d'Estudis Comarcals de Banyoles, 1983)
* Els amfibis i els rèptils. Banyoles. Fauna comarcal (Ajuntament de Banyoles, 1993)
* El llop i els humans. Passat i present a Catalunya (Arola Editors, 2011)
* Llops i humans a Catalunya. Del passat al present (Centre d'Estudis Comarcals de Banyoles, 2012). Edició conjunta amb Julià Maroto
* Conèixer el Pla de l'Estany. 84 sortides per conèixer i estimar la comarca (Centre d'Estudis Comarcals i Centre Excursionista de Banyoles, 2015). En col·laboració amb Jordi Galofré i Miquel Rustullet.
* La memoria histórica sobre el lobo, una investigación indispensable. Capítol del llibre Encuentros con lobos (Tundra Ediciones, 2016). Obra coral de 38 autors licòlegs.

## Referències

* ↑ Estéban, Ramon «"El llop ha estat temut per l'home, i també admirat"». El Punt Avui.
* ↑ «Josep M. Massip: “Hem associat el llop al dimoni”». Núvol.
* ↑ «El Museu de la Vida Rural inaugura una exposició sobre el llop». Bonart.
* ↑ Ràdio, Catalunya «Josep Maria Massip, autor de "El llop i els humans".». CCMA.
* ↑ Castillón, Xavier «15 juny 2012 - Tres premis a l'esforç». El Punt Avui.
* ↑ Diari de Girona «La companyia Cor de Teatre rep el premi del Banyolí de l'Any». Diari de Girona.
* ↑ «Argus /». [Consulta: 12 juliol 2018].
# Metamunirita

La metamunirita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom de la seva relació amb la munirita, de la qual pot ser que es pugui formar per deshidratació.

## Característiques

La metamunirita és químicament metavanadat de sodi de fórmula química NaVO₃. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Els cristalls són fibrosos, en forma d'agulla, o llistons aplanats, amb {101} dominant, sense acabar, de fins a 1 mm; també es troba en agrupacions radiants d'agulles.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la metamunirita pertany a «04.HD - Inovanadats» juntament amb els següents minerals: rossita, metarossita, munirita, dickthomssenita i ansermetita.

## Formació i jaciments

La metamurinita és un mineral molt rar que es forma en en cavitats en gresos arenosos que contenen vanadi. Va ser descoberta a la mina Burro (C-SR-13 Mesa), al Comtat de San Migue (Colorado, Estats Units). També ha estat descrita en altres indrets de Colorado i als estats nord-americans de Califòrnia i Utah; a Agios Konstantinos, a Làurion (Àtica, Grècia) i a la mina Anren, al comtat de Jiande (Zhejiang, Xina). A Catalunya ha estat trobada a la mina Eureka, a Castell-estaó (Pallars Jussà, Lleida).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: rossita, metarossita, pascoïta i diversos minerals argilosos.

## Referències

* 1 2 «Metamunirite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juny 2017].
* 1 2 3 «Metamurinite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 25 juny 2017].
# Jobert de Síria

Jobert de Síria (també anomenat Gilbert, Josberto, o Joubert) (m. 1177) fou el setè Mestre de l'Hospital des de 1172 fins a la data de la seva mort, el 1177. Va succeir en el càrrec a Caste de Murols. Va mantenir la funció més caritativa de l'orde amb la producció de pa blanc per als pobres que s'allotjaven a l'Hospital de Jerusalem.
L'agost de 1174 va refusar, juntament amb els altres ordes militars, d'ajudar la flota siciliana que volia atacar Egipte amb Miles de Plancy com a regent del regne de Jerusalem. El desembre, però, es va reunir amb el nou regent, Raimon III de Trípoli contra Saladí. Va amenaçar la ciutat d'Homs, després que Saladí l'hagués presa. No hi va haver setge ni batalla, sinó un acord pel qual Saladí entregava presoners i deixava de cobrar unes rendes.
El 1176, Balduí IV de Jerusalem va confirmar uns drets sobre Egipte per a l'orde a canvi de l'assistència que Jobert va donar-li en campanya. Jobert és mencionat per últim cop el gener de 1177 i el seu successor, Roger de Moulins no estava d'acord amb el pla de campanya i la va abandonar.

## Referències

* ↑ «Joubert of Syria - 7th grandmaster of the Order of Malta (SMOM)» (en anglès). The Grandmasters of the Sovereign Military and Hospitaller Order of St. John of Jerusalem of Rhodes and of Malta, 19-09-2015. Arxivat de l'original el 2014-11-20. [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ Delaville Le Roulx, Joseph. Les Hospitaliers en Terre sainte et à Chypre, 1100-1310 (en francès). París: Ernest Leroux, 1904, p. 83-85. ISBN 978-0274480654.
# Jobaria

Jobaria (“de Jobar”) és un gènere representat per una única espècie de dinosaure sauròpode eusauròpode, que va viure a principis del període Cretaci, fa aproximadament 134 milions d'anys, en el Valanginiano, en el que és avui Àfrica. Inusualment per a la seva relativa ocurrència tardana, Jobaria sembla un sauròpode molt primitiu. S'ha interpretat com un macronaria bàsic (Upchurch i uns altres, 2004), o com eusauròpode del no neosauròpode, bàsic al clade del Neosauropoda. L'espina dorsal i la cua de Jobaria són simples comparades a les vèrtebres i a la cua complexes en forma de fuet dels sauròpodes més antiguosa diplodoc i apatosaure d'Amèrica del Nord. A diferència d'altres saurópodos cretacis, Jobaria havia tingut les dents amb forma de cullera.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Maximino Rodríguez Vidal

Maximino Rodríguez Vidal (Tremor de Abajo, Torre del Bierzo, província de Lleó, 21 de juliol de 1921 - Madrid, 6 de setembre de 1997) fou un físic i matemàtic espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Era llicenciat en Ciències Exactes i en Ciències Físiques per la Universitat Complutense de Madrid, on es doctorà en Físiques amb Premi extraordinari. Marxà aleshores a la Universitat de Cambridge, on el seu Diseño lógico de una máquina de calcular electrónica, fou important per al desenvolupament de la calculadora de butxaca. El 1955 assolí la càtedra d'Electricitat i Magnetisme a la Universitat de La Laguna, el 1960 obté la mateixa càtedra a la Universitat de València i comença a treballar en projectes civils i militars pel CSIC. El 1966 obté la càtedra d'Electricitat i Magnetisme en la en la Facultat de Ciències Físiques de la Universitat Complutense de Madrid, on desenvoluparà treballs d'electrònica física. Des de 1974 col·labora amb institucions dels Estats Units creant un equip de col·laboradors internacional i multidisciplinari per investigacions en microones, làmines fotovoltaiques i altres fenòmens físics.
Fou el primer President del Grup d'Electricitat i Magnetisme de la Reial Societat Espanyola de Física i Química, president de la Reial Societat Espanyola de Física (1984-1988) i fundador i primer director de la Secció d'Electricitat i Electrònica de l'Institut Alfons el Magnànim del CSIC. El 1984 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, en la que va ingressar el 1996 amb el discurs El efecto fotovoltaico y sus aplicaciones.

## Referències

* ↑ La calculadora al blog de tecnologia "vaya invento"
* ↑ Mino, el sabio de Tremor de Abajo, Diario de León, 29 d'abril de 2007
* ↑ Presidents de la RSEF
* ↑ Biografia Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine. al web de la RAC