OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kleinblittersdorf

Kleinblittersdorf és un municipi de la comunitat regional de Saarbrücken a l'estat federat alemany de Saarland. Està situat a 10 km al sud de Saarbrücken.
És veí del municipi de Grosbliederstroff a França, només separat pel Saar que fa de frontera. Fins al segle xvi formaven una sola localitat anomenada Blittersdorf.

## Nuclis

* Auersmacher
* Bliesransbach
* Kleinblittersdorf
* Rilchingen-Hanweiler
* Sitterswald

## Enllaços externs

* Kleinblittersdorf - Lloc web oficial
# Kleine Scheidegg

La Kleine Scheidegg és un port de muntanya sota i entre de les muntanyes, de l'Eiger i del Lauberhorn a l'Oberland bernès, Suïssa. Connecta Grindelwald amb Lauterbrunnen, dues comunes del cantó de Berna.
A la Kleine Scheidegg hi ha hotels, així com l'estació dels dos ferrocarrils de cremallera, el Wengernalpbahn (des de 1893) i del Jungfraubahn (des de 1896). El Wengernalpbahn té dues branques, una comença a Grindelwald; l'altra comença a Lauterbrunnen i puja al port via Wengen. El Jungfraubahn recorre amb un espectacular ascens que inclou l'interior rocós de l'Eiger i del Mönch i que arriba fins als 3.454 msnm de l'estació de Jungfraujoch.
A l'hivern, la Kleine Scheidegg és el centre de l'àrea d'esquí al voltant de Grindelwald i de Wengen. A l'estiu és una destinació popular, i és un dels passos creuats per la Ruta Alpina de Passos.
# Eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 1985

Les eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 1985 van tenir lloc en 30 de setembre de 1985, les terceres des que el país proclamés la seva independència.
El país tenia establert un sistema unipartidista amb el Moviment per l'Alliberament de São Tomé i Príncipe com a únic partit legal, de manera similar a les altres excolònies portugueses (Angola, Moçambic, Guinea Bissau, Cap Verd). El partit es va atribuir la totalitat dels 51 escons de l'Assemblea Nacional i el seu secretari general Manuel Pinto da Costa, confirmat com a president del país. Els membres de l'Assemblea foren elegits per les Assemblees Populars de Districte, que havien estat elegides entre el 16 i el 20 d'agost del mateix any.

## Referències

* ↑ Eleccions a São Tomé i Príncipe African Elections Database
* ↑ Sao Tome and Principe Inter-Parliamentary Union
# El Feliu

El Feliu és una masia de Sant Martí de Llémena (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta allargada amb entrada a la cantonera de les dues crugies que s'originen al mur central. Hi ha una part que sobresurt més que l'altra. La crugia crea el carener a teulat. L'entrada és a sopluig gràcies a un porxo, prolongació del teulat, de pilar rectangular a la cantonada i amb forjat de cairats i cabirons a nivell del primer pis. El costat més baix té planta baixa i un pis, que es perd a la part més alta. Està situada en un bancal.
Les obertures són diverses, en general de llinda planera però amb algunes finestres de modillons. Hi ha un interessant rellotge de sol a la cantonada de l'entrada. Hi ha un pati interior petit, tancat amb la paret exterior, dins el mateix recinte.
Hi havia una gran pallissa davant l'entrada, de la que només es conserven algunes espitlleres al mur de contenció.
Durant la restauració es trobà un fusell d'època carlina.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Manso Feliu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# Drogó de Bretanya

Drogó de Bretanya fou comte de Nantes i duc de Bretanya de 952 a 958.

## Biografia

Drogó (Drogon o Dreux), era l'únic fill legítim d'Alan II Barbitorte i de Roscil·la de Blois, germana del comte Teobald I de Blois. A la mort prematura del seu pare el va succeir com a comte de Nantes i duc de Bretanya (952), quan només tenia dos anys. La seva tutela va ser assegurada pel seu oncle Teobald I de Blois, que molt aviat va fer casar en segones noces a la seva germana Roscil·la amb el comte Folc II d'Anjou
El poder sobre Bretanya fou llavors compartit: Folc rebé el control del comtat de Nantes i la guarda del jove duc, mentre que Teobald conservant el domini feudal sobre el nord de Bretanya però va delegar l'administració d'aquesta regió, massa allunyada del seu propi domini, als seus dos aliats: el comte Juhel Berenguer de Rennes que es va declarar el seu vassall, i Jutohen, arquebisbe de Dol.
La desaparició brutal, potser per enverinament, de Drogó vers el 958 a Angers, en el qual, segons la "Crònica de Nantes", alguns veieren la mà de Folc II d'Anjou, ja que aquest últim prengué el control del comtat de Nantes del 958 fins a la seva mort el 960, quan els nantesos cridaren al govern a Hoel I, i, després de la seva mort, a Guerech, bisbe de la mateixa ciutat, ambdós fills d'Alan II Barbitorte.

## Notes

* ↑ La Crònica de Nantes pàgines 109-110 indica que hauria estat escaldat en el seu bany per la seva dida sota ordre de Folc d'anjou

## Enllaços externs

La vida de Drogó és essencialment coneguda per la Crònica de Nantes compilada al segle xi i accessible a Gallica, presentada i anotada per René Merlet.

## Bibliografia

* André Chédeville & Noël-Yves Tonnerre La Bretagne féodale s. XIe-XIIIe. Éditions Ouest-France, Université Rennes (1987) ISBN 27-37300-14-2.
* Naissance de la Bretagne. Géographie historique et structures sociales de la Bretagne méridionale (Nantais et Vannetais) de la fin du s. VIIIe à la fin du s. XIIe, Noël-Yves Tonnerre Presses de l'Université d'Angers Angers (1994) ISBN 2903075589 Error en ISBN: suma de verificació no vàlida.
# Eleccions municipals de 2003 a la Masó

Les eleccions municipals de 2003 a la Masó van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 25 de maig de 2003 a Masó, a l'Alt Camp, com a part de les eleccions municipals espanyoles. Es van triar els 7 regidors de l'Ajuntament de la Masó.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments de l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc. La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal.
En les eleccions municipals, la circumscripció electoral és el municipi i el nombre d'escons (o sigui, regidors) a triar del municipi es determina en funció del nombre d'habitants censats en aquest municipi. En el cas de la Masó, en tenir 250 persones censades, l'hi correspon 7 regidors.

## Candidatures

El 29 d'abril del mateix any, la Junta Electoral de Zona de Valls va proclamar l'única candidatura del municipi de la Masó en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona.
* Esquerra Republicana de Catalunya-Acord Municipal (ERC-AM)

## Jornada electoral
### Constitució de les meses

En aquell moment, la Masó tenia una població de 278 habitants, dels quals 250 persones van ser cridades a votar a l'única mesa que es va constituir al municipi.

### Participació

La participació en aquestes eleccions va ser de 75,6%, el qual cosa implica que un total de 189 ciutadans del municipi van decidir exercir el seu dret a vot. Comparant aquesta participació amb la mitjana catalana, la Masó va registrar una xifra molt més alta, situant-se en 14,1 punts percentuals per sobre.
A continuació, es presenta una taula amb els percentatges de participació registrats a diferents hores del dia de les eleccions:
| Hores | la Masó |
| Participació (14h) | 44,8% ( -7,1%) |
| Participació (18h) | 67,6% ( -17,5%) |
| Participació (20h) | 75,6% ( -9,5%) |

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Infoelectoral | Resultados electorales» (en castellà). Ministerio de Interior | Gobierno de España. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Elecciones. Elecciones Locales. 25 de mayo de 2003.» (en castellà). Junta Electoral Central. [Consulta: 17 juny 2023].
* 1 2 «Resultats electorals». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2022-10-10. [Consulta: 4 juny 2023].
# E3 Harelbeke 2012

La E3 Harelbeke 2012 és la 55a edició de la E3 Harelbeke. La cursa es disputà el 23 de març sobre una distància de 203 quilòmetres, sent la sisena prova de l'UCI World Tour 2012. Per primera vegada aquesta cursa formava part de l'UCI World Tour, havent estat fins aleshores una cursa que formava part de l'UCI Europa Tour, amb una categoria 1.HC. La cursa fou traslladada al divendres per tal d'afavorir la participació dels ciclistes que el diumenge següent havien de disputar la següent prova del World Tour, la Gant-Wevelgem.
El vencedor de la cursa fou el belga Tom Boonen (Omega Pharma-Quick Step), convertint-se en el ciclista amb més victòries en la història de la cursa, amb cinc, després de les quatre victòries consecutives entre el 2004 i el 2007. Boonen superà per uns pocs centímetres l'espanyol Óscar Freire (Team Katusha). Bernhard Eisel (Team Sky) completà el podi.

## Equips

En ser l'E3 Harelbeke una prova de l'UCI World Tour, els 18 UCI ProTeams són automàticament convidats i obligats a prendre-hi part. A banda, set equips són convidats a prendre-hi part per formar un pilot de 25 equips. Aquests 25 equips són:
| Núm. | Codi | Equip |
| 1-8 | RNT | RadioShack-Nissan |
| 11-18 | BMC | BMC Racing Team |
| 21-28 | LBT | Lotto-Belisol |
| 31-38 | OPQ | Omega Pharma-Quick Step |
| 41-48 | ALM | AG2R La Mondiale |
| 51-58 | AST | Astana Qazaqstan Team |
| 61-68 | EUS | Euskaltel–Euskadi |
| 71-78 | FDJ | FDJ-BigMat |
| 81-88 | GEC | GreenEDGE |
| 91-98 | KAT | Team Katusha |
| 101-108 | LAM | Lampre-ISD |
| 111-118 | LIQ | Liquigas-Cannondale |
| 121-128 | MOV | Movistar Team |
| Núm. | Codi | Equip |
| 131-138 | RAB | Rabobank ProTeam |
| 141-148 | SKY | Team Sky |
| 151-158 | GAR | Garmin-Barracuda |
| 161-168 | SAX | Team Saxo Bank |
| 171-178 | VCD | Vacansoleil-DCM |
| 181-188 | ACC | Accent.jobs-Willems Veranda's |
| 191-198 | COF | Cofidis |
| 201-208 | FAR | Farnese Vini-Selle Italia |
| 211-218 | LAN | Landbouwkrediet-Euphony |
| 221-228 | PRO | Project 1t4i |
| 231-238 | EUC | Team Europcar |
| 241-248 | TSV | Topsport Vlaanderen-Mercator |

## Resultats

| | Ciclista | Equip | Temps | Punts UCI |
| 1 | Tom Boonen (BEL) | Omega Pharma-Quick Step | 4h 51' 59" | 80 |
| 2 | Óscar Freire (ESP) | Team Katusha | m. t. | 60 |
| 3 | Bernhard Eisel (AUT) | Team Sky | m. t. | 50 |
| 4 | Leonardo Duque (COL) | Cofidis | m. t. | - |
| 5 | Sep Vanmarcke (BEL) | Garmin-Barracuda | m. t. | 30 |
| 6 | John Degenkolb (GER) | Project 1t4i | m. t. | - |
| 7 | Mathieu Ladagnous (FRA) | FDJ-BigMat | m. t. | 14 |
| 8 | Alexandre Pichot (FRA) | Team Europcar | m. t. | - |
| 9 | Alessandro Ballan (ITA) | BMC Racing Team | m. t. | 6 |
| 10 | Sébastien Turgot (FRA) | Team Europcar | m. t. | - |

## Referències

* ↑ «Freire roza la gloria en Bélgica» (en castellà). marca.com, 23-03-2012. [Consulta: 24 març 2012].
* ↑ «E3 Prijs Vlaanderen wildcards announced». Cycling News. Future Publishing Limited, 08-02-2012 [Consulta: 24 març 2012].
* ↑ «Deelnemerslijst» (PDF) (en dutch). E3 Harelbeke. Hand in Hand Cycling Club of Harelbeke. [Consulta: 23 març 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial (neerlandès)
# Keyita

La keyita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'alluaudita. Rep el nom en honor d'un important distribuïdor de minerals nord-americà, Charles Locke Key (1935-).

## Característiques

La keyita és un arsenat de fórmula química Cu₃$^{2+}$Zn₄Cd₂(AsO₄)₆·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1975. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la keyita pertany a «08.C - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida petita i mitjana» juntament amb els següents minerals: fransoletita, parafransoletita, ehrleïta, faheyita, gainesita, mccril·lisita, selwynita, pahasapaïta, hopeïta, arsenohopeïta, warikahnita, fosfofil·lita, parascholzita, scholzita, pushcharovskita, prosperita, gengenbachita i parahopeïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tsumeb, situada a la localitat homònima de la Regió d'Otjikoto, a Namíbia. També ha estat descrita a la mina Esperanza, situada a Àtica (Grècia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Keyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 juny 2019].
# Eloy Azorín

Eloy José Arenas Azorín (Madrid, 19 de febrer del 1977) és un actor espanyol de cinema, teatre i televisió.

## Biografia

El seu debut va tenir lloc al cinema, l'any 1996, quan va treballar en la pel·lícula Como un relámpago, de la mà del director Miguel Hermoso. Des de llavors l'actor no ha deixat d'intervenir en un gran nombre de llargmetratges per a la pantalla gran, havent treballat amb alguns dels més importants directors del panorama cinematogràfic. Així, ha rodat a les ordres de Pedro Almodóvar en Todo sobre mi madre, de Vicente Aranda en Juana la Loca o de Jaime Chávarri en Besos para todos i El año del diluvio.
De la resta de la seva filmografia es pot destacar títols com Aunque tú no lo sepas, Cuba, Guerreros, Los Borgia, No em demanis que et faci un petó perquè te'l faré o Todas las canciones hablan de mí, entre d'altres. També s'ha prodigat bastant a la pantalla petita, participant en diverses sèries de gran èxit com, com Arroz y tartana, Guante blanco, La vida en el aire,Qué loca peluquería o Aída. També va participar en la sèrie Hospital Central encarnant el personatge de Daniel, i, l'any 2011, l'actor es va incorporar a l'equip d'actors de la sèrie Gran Hotel, en la qual dona vida a "Javier Alarcón".
Eloy té en el seu currículum diversos premis com el Premi Ercilla Revelació o el Premi al millor actor del Festival de Internacional de Cinema de Comèdia de Peníscola per la seva interpretació en el llargmetratge Besos para todos.

## Filmografia
### Cinema

* Como un relámpago (1996)
* Atómica (1998)
* Todo sobre mi madre (1999)
* La luz que me ilumina (1999, curtmetratge)
* Aunque tú no lo sepas (2000)
* Besos para todos (2000)
* Jardines deshabitados (2000, curtmetratge)
* Juana la Loca (2001)
* Cuba (2002)
* Guerreros (2002)
* El año del diluvio (2004)
* A + (Amas) (2004)
* Niño vudú (2004,curtmetratge)
* Camarón (2005)
* Sofía (2005,curtmetratge)
* Skizo (2006)
* Los Borgia (2006)
* Babies for Gina (2008, curtmetratge)
* Santiago de sangre (2008, curtmetratge)
* No em demanis que et faci un petó perquè te'l faré (2008)
* Parenthesis (2009, curtmetratge)
* Ida y vuelta (2010, curtmetratge)
* Todas las canciones hablan de mí (2010)
* Pancho, el perro millonario (2014)

### Televisió

* La vida en el aire (1998)
* Hermanas (1998)
* Ausias March (2003)
* Arroz y tartana(2003)
* Hospital Central (2004)
* Guante blanco (2008)
* Aída (2010-2012)
* Gran Hotel (2011-2013)
* Águila Roja (2013)
* Inquilinos (2013)
* Sin identidad (2014-2015)

## Premis

| Any | Premi | Categoria | Títol | Resultat |
| 2001 | Festival de Internacional de Cinema de Comedia de Peñíscola | Millor actor | Besos para todos | Guanyador |
| 2001 | Festival Internacional de Cinema de Berlín | EFP Shooting Star | | Guanyador |
| 2002 | Premis ACE | Millor actriu secundària | Juana la Loca | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Biografía de Eloy Azorín» (en castellà). biografias. [Consulta: 7 gener 2015].
* 1 2 3 «Eloy Azorín-Awards» (en anglès). imdb. [Consulta: 6 gener 2015].
# Kràsnie Gorki

Kràsnie Gorki (en rus: Красные Горки) és un poble (possiólok) del krai de Perm, a Rússia, que pertany al districte rural de Bolxessosnovski. El 2010 tenia 18 habitants.
# Kömbe

Kömbe, Kömeç o Gömmeç és una varietat de pa dolç o "çörek" de la cuina turca i de l'Azerbaidjan. En Turquia pertenyat a la cuina regional de la Província de Hatay i Zonguldak. La paraula turca kömbe ve del verb "gömmek" (entarrar), ja que els pans es feien soterrats a les brases o cendra. Avui generalment es fan dins del forn.
En alguns parts de Turquia es fa un börek (salat, amb formatge, carn picada o pastırma) que s'anomena kömbe böreği.

## Referències

* ↑ http://www.turkish-cuisine.org/print.php?id=20&link=http://www.turkish-cuisine.org/tarihsel-gelisim-1/selcuklu-mutfagi-19/xi-yuzyilda-turk-mutfagi-20.html
* 1 2 http://www.turkish-cuisine.org/ingredients-7/ingredients-used-in-turkish-cuisine-66/grains-and-breads-234.html?PagingIndex=1
* ↑ http://www.kulturportali.gov.tr/turkiye/hatay/NeYenir/kombe
* ↑ http://www.kulturportali.gov.tr/turkiye/zonguldak/neyenir/komec
* ↑ Çorum 1973 [bin dokuz yüz yetmisş üç] il yıllığı. Ayyıldız Matbaası.
* ↑ Müjgân Üçer. Sivas halk mutfağı. M. Üçer, 1992.
* ↑ Müjgân Üçer; H. Suna Eretkin Akkaya Arapgir. Esform Ofset, 2008. ISBN 978-975-95385-4-5.
* ↑ Tuncay Akdağ. Yenice tarihi ve kültürü. Yenice Belediyesi Yayınları, 2007.

## Vegeu també

* Pans de Turquia
# Eleazar de Carvalho

Eleazar de Carvalho (Iguatu, 28 de juny de 1912 - São Paulo, 12 de setembre de 1996) va ser un compositor i director d'orquestra brasiler.

## Biografia

Els pares de De Carvalho eren Manuel Alfonso de Carvalho i Dalila Mendonça. Va estudiar als Estats Units amb Serge Koussevitzky al "Berkshire Music Center", i més tard es va convertir en ajudant de direcció de Koussevitzky, al mateix temps que Leonard Bernstein. Va rebre un doctorat, en música per la "Washington State University" el 1963.
Al Brasil, de Carvalho va ocupar els principals càrrecs de direcció a l'Orquestra Sinfônica Brasileira de Rio de Janeiro, l'Orquestra Sinfônica do Estado de São Paulo, l'Orquestra Sinfônica do Recife, l'Orquestra Sinfônica da Paraiba i també amb l'Orquestra Sinfônica de Porto Alegre. Als Estats Units, va ocupar el càrrec principal com a director musical de l'Orquestra Simfònica de Saint Louis (SLSO), del 1963 al 1968. Durant el seu mandat a Saint Louis, es va destacar com a campió de la música contemporània. També es van dur a terme les primeres actuacions (SLSO) de Ígor Stravinski La consagració de la primavera, Ludwig van Beethoven Missa solemnis, i la Grande missa des morts d'Hector Berlioz.
De Carvalho va donar classes a la "Universitat de Hofstra" i a la "Juilliard School of Music". El 1987 es va incorporar a la facultat de música de la Universitat Yale com a professor i com a director de residència. Es va convertir en emèrit a Yale el 1994. De Carvalho va ser professor de directors com Claudio Abbado, Charles Dutoit, Zubin Mehta, Gustav Meier, Seiji Ozawa, José Serebrier i David Zinman.
De Carvalho estava casat amb Jocy de Oliveira i tenia un fill, Eleazar de Carvalho Filho, ara un reconegut economista. Més tard, es va tornar a casar amb Sonia Muniz de Carvalho. Van tenir un fill, Sergei i una filla, Claudia.

## Referències

* ↑ Gerdine, Leigh (tardor-hivern 1965). "Col·loqui i revisió, informes: 'St. Louis. Experiment del programa a St. Louis". Perspectives de la nova música. 4 (1): 179–181. doi: 10.2307 / 832539.
* ↑ Necrològic: Eleazar de Carvalho". Butlletí i calendari de Yale. 25. Setembre de 1996. Arxivat de l'original el 11-03-2007. Recuperat el 03-09-2007.
# Kuhlia xenura

Kuhlia xenura és una espècie de peix pertanyent a la família Kuhliidae.

## Descripció

* Pot arribar a fer 22,2 cm de llargària màxima.
* 10 espines i 11-12 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 10-11 radis tous a l'anal.
* És platejat.

## Hàbitat

És un peix marí, d'aigua salabrosa i dolça, bentopelàgic i de clima subtropical que viu entre 1 i 22 m de fondària (normalment, entre 1 i 5).

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: és un endemisme de les illes Hawaii.

## Costums

Els adults són nocturns.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Kuhlia xenura» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Randall, J.E. i H.A. Randall, 2001. Review of the fishes of the genus Kuhlia (Perciformes: Kuhliidae) of the Central Pacific. Pac. Sci. 55(3):227-256.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Gosline, W.A. i V.E. Brock, 1960. Handbook of Hawaiian fishes. University of Hawaii Press, Honolulu. 372 p. + 277 figs.
* ↑ Randall, J.E., 1985. Guide to Hawaiian reef fishes. Harrowood Books, Newtown Square, PA 19073, Estats Units. 74 p.
* ↑ Randall, J.E. i H.A. Randall, 2001.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Elinton Andrade

Elinton Andrade (Santa Maria, 30 de març de 1979) és un exfutbolista brasiler que jugava en la posició de porter per l'Olympique de Marseille en la Ligue 1 francesa. També té la nacionalitat portuguesa. Ha guanyat la Supercupa României amb el FC Rapid Bucureşti (2007); la Coupe de la Ligue el 2010 i 2011, i la Ligue 1 (2010) amb l'Olympique de Marseille. Un cop retirat, va participar de competicions de futbol platja.

## Referències

* ↑ Garcia, Gustavo. «Nove anos depois, goleiro Elinton Andrade vai reencontrar o Vasco» (en portuguès brasiler). Globoesporte. [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «Andrade - Perfil del jugador» (en castellà). Transfermarkt. [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «Andrade: "Con el beach soccer logré cosas que ni buscaba"» (en castellà). FIFA. [Consulta: 15 octubre 2022].

## Enllaços externs

* elintonandrade.com Arxivat 2008-06-05 a Wayback Machine. (portuguès)
* romaniansoccer.ro (romanès)
* zerozero.pt (portuguès)
# L'Era del Castell

L'Era del Castell és un indret del terme de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà, en el territori del poble de Castellnou de Montsec.
L'Era del Castell està situada ran mateix de Castellnou de Montsec, al costat est del nucli de població, on actualment hi ha l'entrada de vehicles al poble.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# L'Eral (Albesa)

L'Eral és una muntanya de 278 metres que es troba al municipi d'Albesa, a la comarca catalana de la Noguera.
Al cim s'hi troba el vèrtex geodèsic amb referència 253108001.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Fitxa de Senyal Geodèsic núm 253108001». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 20 gener 2017].
# Els consells de l'Alice

Els consells de l'Alice (francès: Alice et le Maire) és una pel·lícula dramàtica de França de 2019 dirigida per Nicolas Pariser. Es va estrenar al Festival de Cinema de Cannes de 2019, on va guanyar el premi Europa Cinemas Label a la millor pel·lícula europea. Es va estrenar als cinemes catalans el 17 de gener de 2020.
Ha estat doblada al català.

## Argument

La pel·lícula explica la història de l'alcalde de Lió, Paul Théraneau, que viu una posició delicada. Ha passat 30 de la seva vida fent política i, tot d'una, se sent cansat i mancat d'inspiració. Per superar-ho, decideix incorporar al seu equip una filòsofa brillant, la jove Alice Heinmannm, per tal que l'estimuli intel·lectualment.

## Repartiment

* Anaïs Demoustier com a Alice Heimann, jove filòsofa i nova ajudant de Paul
* Antoine Reinartz com a Daniel
* Fabrice Luchini com a Paul Theraneau, alcalde de Lió
* Léonie Simaga com a Isabelle Leinsdorf
* Nora Hamzawi com a Mélinda

## Referències

* ↑ «Els consells de l'Alice». ésAdir. [Consulta: 18 setembre 2020].
* ↑ «Cannes: Deerskin With Jean Dujardin to Open Directors' Fortnight» (en anglès), 04-04-2019. [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ «Cannes Directors' Fortnight unveils genre-heavy 2019 selection». [Consulta: 23 abril 2019].
* ↑ «‘Alice and the Mayor’ Wins Cannes Directors' Fortnight Biggest Prize», 23-05-2019. [Consulta: 23 maig 2019].
* 1 2 3 «'Els consells de l'Alice' s'estrena en català aquest divendres». Llengua catalana, 15-01-2020. [Consulta: 18 setembre 2020].