OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hefestió (editor)

Hefestió (en llatí Hephaestion, en grec antic Ἡφαιστίων), fou un grec que sembla que feia negoci publicant llibres d'altres persones sota el seu propi nom.
Les obres que consten sota nom seu i que probablement no són seves són Περι τοῦ παρὰ Ἀνακρέοντι λυγίνον στεφάνου, i una altra de títol incert que segurament era obra del filòsof aristotèlic Adrantos, segons diu Ateneu de Naucratis.

## Referències

* ↑ 2.Hephaestion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 383
# Hefestió (escultor)

Hefestió (en llatí Hephaestion, en grec antic Ἡφαιστίων), fou un escultor grec fill de Miró, però del que no se sap si era fill del gran escultor Miró o d'una persona del mateix nom. Va realitzar diverses obres escultòriques i el seu nom es conserva en una inscripció.

## Referències

* ↑ Hephaestion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 383
# Hefei

Hefei (xinès: 合肥, pinyin: Héféi) és la ciutat més gran i la capital de la província d'Anhui, a la República Popular de la Xina.
És una ciutat a nivell de prefectura; és el centre polític, econòmic i cultural d'Anhui. La seva població era de 9.369.881 segons el cens del 2020 i la seva àrea urbanitzada estava formada per quatre districtes urbans més els comtats de Feidong, Feixi i Changfeng, amb un total de 7.754.481 habitants. Situada a la part central de la província, limita amb Huainan al nord, Chuzhou al nord-est, Wuhu al sud-est, Tongling al sud, Anqing al sud-oest i Lu'an a l'oest. Un centre natural de comunicacions, Hefei es troba al nord del llac Chao, un dels més grans de la Xina. Per desgràcia, el llac s'ha contaminat amb nitrogen i fòsfor en els últims anys.
Està situada a uns 130 quilòmetres a l'oest de Nanquín. La temperatura mitjana és de 15,7 °C i la mitjana de precipitacions és de 1000 mm. A l'hivern són habituals les nevades. La major part de la població és d'ètnia Han amb una minoria Hui.
Hefei és una ciutat líder mundial en recerca científica: la ciutat disposa de set universitats i ocupa la 16a posició a nivell mundial segons l'índex Nature.

## Història

Durant les dinasties Ming i Qing la ciutat va rebre el nom de Luzhou. Als voltants de la ciutat es va lliurar una batalla entre la dinastia Wei i la Wu. El lloc en el qual es va lliurar la batalla ha esdevingut un parc públic.
Abans de la Guerra Civil Xinesa, Hefei era bàsicament una ciutat agrícola. Després de la constitució de la República Popular, la capitalitat de la província d'Anhui es va traslladar a Hefei. Per a contribuir al desenvolupament de la ciutat, es va promoure el trasllat de persones amb talent des de diferents part del país fins a Hefei. Entre les indústries instal·lades en la ciutat en l'actualitat destaquen les de maquinària, químiques, acer, tèxtils i les de fabricació de cigarrets.

## Llocs d'interès

* El parc de Xiaoyao Jin, lloc en el qual va tenir lloc la batalla entre els exèrcits de Wei i de Wu.
* El Temple del Senyor Bao, prop del centre de la ciutat. Va ser construït el 1066 a prop de la tomba del Senyor Bao.

## Referències

* ↑ «Illuminating China's Provinces, Municipalities and Autonomous Regions». PRC Central Government Official Website. Arxivat de l'original el 9 desembre 2013. [Consulta: 17 maig 2014].
* ↑ «Hefei» (en anglès). Arxivat de l'original el 27 març 2019. [Consulta: 14 juny 2019].
* ↑ «Leading 200 science cities | Nature Index 2022 Science Cities | Supplements | Nature Index» (en anglès). [Consulta: 26 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina del Govern de Hefei Arxivat 2005-02-05 a Wayback Machine. (anglès)
# Guerra de Successió Portuguesa

La Guerra de Successió Portuguesa fou un conflicte bèl·lic que va tenir lloc entre el 1580 i el 1583 per la pugna del tron portuguès entre el rei castellà, Felip II, António de Portugal i Caterina de Bragança (Portugal).

## Antecedents

L'origen del conflicte remunta a la coronació del rei Sebastià I de Portugal. Aquest, desitjós de glòria, va decidir disputar una guerra al Marroc a petició de Mulei Mohamed qui, a canvi, prometia territori. El rei de Portugal, regne que ja havia conquistat Ceuta i mirat de posseir Tànger, no va dubtar i va encapçalar l'exèrcit, tot i la negativa del clergat i noblesa de voler participar-hi. El rei no aconseguí el seu objectiu i desaparegué. El poble no hi va creure. Portugal va tenir dificultats a acceptar que el rei hagués mort durant la guerra. Tanmateix, mort o no, el cert és que mai va tornar a aparèixer i això va provocar problemes successoris. El rei no tenia descendent i entre els candidats al tron hi estava Felip II de Castella.

## La guerra

El 24 de juliol de 1580 Antoni I de Portugal es va proclamar a si mateix rei de Portugal a Santarem, amb aclamació popular. El 25 d'agost del mateix any però les tropes castellanes del duc d'Alba el derrotaren a la batalla d'Alcántara, esdevenint Felip II de Castella rei de Portugal. Antoni fugí a les Açores on continuà exercint de rei de Portugal fins al 1583, any en què fou expulsat d'elles per les tropes castellanes.

## Conseqüències

Tot plegat va acabar traduint-se en una guerra de Successió que va acabar per guanyar Espanya i arran de la qual el rei Felip II estableix la Unió Ibèrica. És a dir, unió dels regnes cristians de la península Ibèrica sota una mateixa corona, en la teoria triple, però en la realitat força centralitzadora.

## Referències

* ↑ Serrão, Joaquim Veríssimo. «António, D., Prior do Crato (1531-1595)». A: Serrão, Joel, Dicionário de História de Portugal (en portuguès). Lisboa: Iniciativas Editoriais, 1963, p. 157–158. ISBN 9726611601.
* ↑ «História de Portugal, 1 e 2 ciclos», (editorial Porto Editora). Arxivat de l'original el 2015-04-03. [Consulta: 30 març 2015].
# Hansa-Brandenburg C.I

El Hansa-Brandenburg C.I, també conegut com a tipus LDD, fou un biplà armat de reconeixement, biplaça i monomotor, dissenyat per Ernst Heinkel, que treballava aleshores per a la companyia matriu a Alemanya i operat per les forces aèries austrohongareses. El C.I tenia similituds amb el model B.I anterior, incloent-hi els tirants entre plans, inclinats cap a l'interior. Com altres aeronaus austrohongareses de reconeixement, com els tipus C de Lloyd o Lohner, el tipus LDD tenia una cabina única per als seus dos tripulants.
L'armament estava format per una metralladora Scwarzlose de 8 mm a popa, per a l'observador i, en algunes unitats, també una metralladora semblant a proa per al pilot, sense sincronització amb l'hèlix i situada sobre l'ala superior. Aquesta última fou substituïda més endavant per una Schwarzlose de 8 mm sincronitzada amb l'hèlix i situada al costat de babord del buc. La càrrega normal de bombes era de 60 kg.

## Historial de servei

El C.I va servir en les forces aèries austrohongareses en tasques de reconeixement visual i fotogràfic, observació d'artilleria i bombardeigs lleugers des de principi de la primavera de 1916 fins a la fi de la Primera Guerra Mundial. L'aeronau tenia bones característiques de maneig i la introducció constant de motors més potents en lots de producció successius va permetre millorar-ne el rendiment i, per tant, continuar el servei a primera línia.
Després de la Primera Guerra Mundial, 22 C.I originals de Hansa-Brandenburg van quedar en mans dels polonesos i van passar a formar part dels primers avions de la Força Aèria Polonesa. Es van utilitzar a la batalla de Lemberg, durant la guerra polonesoucraïnesa i, després també durant la guerra polonesosoviètica.

## Operadors
### Àustria-Hongria

* Forces aèries austrohongareses

### Polònia

* Força aèria polonesa (postguerra)

### Txecoslovàquia

* Força aèria txecoslovaca (postguerra)

### Regne de Iugoslàvia

* Reial Força Aèria Iugoslava (postguerra)

## Referències

* ↑ Morgała (1997), p. 40-41

## Bibliografia

* Munson, Kenneth. Bombers, Patrol and Reconnaissance Aircraft 1914 - 1919. ISBN 0 7537 0918 X.
* Morgała, Andrzej. Samoloty wojskowe w Polsce 1918-1924. Warsaw: Lampart, 1997. ISBN 83-86776-34-X.
# Helveting

Helveting és una empresa suïssa que es dedica la planificació i execució de projectes d'enginyeria creuada per als seus clients en els àmbits de l'enginyeria mecànica, de sistemes i de programari, així com als projectes, processos i consultoria. Compta amb una plantilla de 120 enginyers que es reparteixen entre la seu central de Hünenberg, els centres d'enginyeria suïssos a Berna, Neuenhof i Uzwil, i l'oficina de representació a Xangai. El grup va tancar el 2014 amb 18 milions de facturació i preveia arribar als 20 milions el 2015.
El 2015 va obrir al districte 22@ de Barcelona el seu primer centre de desenvolupament fora de Suïssa per a donar servei a les oficines suïsses i amb la idea que més endavant ofereixi els seus serveis directament a clients de l'Estat espanyol.

## Referències

* 1 2 «L'empresa suïssa HELVETING obre a Barcelona el primer centre de desenvolupament fora del seu país». Gencat, 18-10-2015 [Consulta: 19 octubre 2015]. Arxivat 19 October 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-10-19. [Consulta: 19 octubre 2015].
# Haimbachia

Haimbachia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Haimbachia aculeata (Hampson, 1903)
* Haimbachia albescens Capps, 1965
* Haimbachia albiceps (Hampson, 1919)
* Haimbachia arizonensis Capps, 1965
* Haimbachia cochisensis Capps, 1965
* Haimbachia diaperalis (Hampson, 1919)
* Haimbachia diminutalis Capps, 1965
* Haimbachia discalis Dyar & Heinrich, 1927
* Haimbachia dumptalis Schaus, 1922
* Haimbachia flavalis (Hampson, 1919)
* Haimbachia floridalis Capps, 1965
* Haimbachia fuscicilia (Hampson, 1910)
* Haimbachia gloriella Schaus, 1922
* Haimbachia hampsoni (Kapur, 1950)
* Haimbachia indistinctalis Capps, 1965
* Haimbachia leucopleuralis (Mabille, 1900)
* Haimbachia lunilinealis (Hampson, 1919)
* Haimbachia maroniella Dyar & Heinrich, 1927
* Haimbachia mlanjella (Bleszynski, 1961)
* Haimbachia pallescens Capps, 1965
* Haimbachia placidellus (Haimbach, 1907)
* Haimbachia prestonella Schaus, 1922
* Haimbachia proalbivenalis (Bleszynski, 1961)
* Haimbachia proaraealis (Bleszynski, 1961)
* Haimbachia quiriguella Schaus, 1922
* Haimbachia rufifusalis (Hampson, 1919)
* Haimbachia rufistrigalis (Hampson, 1919)
* Haimbachia squamulella (Zeller, 1881)
* Haimbachia strigulalis (Hampson, 1896)
* Haimbachia subterminalis (Hampson, 1919)
* Haimbachia unipunctalis (Hampson, 1919)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 30 gener 2019].
# Haloragals

Haloragals és un tàxon de dicotiledònies i és el nom botànic d'un ordre de plantes amb flors que va ser utilitzat pel sistema de classificació de Cronquist i abandonat en els sistemes de classificació actuals (com l'APG 1998; el seu successor APG II 2003; i el més actualitzat APW).

## Taxonomia

En el sistema de classificació de Cronquist, de 1981, l'ordre pertanyia a la subclasse Rosidae i era composta per dues famílies:
* Haloragaceae (la majoria de les espècies, 9 gèneres, (inclou Myriophyllum) avui en dia en l'ordre Saxifragals)
* Gunneraceae (només un gènere, sud-americà, Gunnera, avui en dia en l'ordre Gunnerales, una ordre basal de eudicotiledònies)
Actualment (APG, APG II, APW) l'ordre ja no s'utilitza.

## Característiques

Herbàcies. Periant reduït o nul, estilets lliures; llavors amb endosperma. Fruits indehiscents. Hermafrodites i unisexuades. Ovari infernal amb diversos lòculs; amb un òvul per lòcul. La majoria aquàtiques o relacionades amb medis molt humits. Hidrofília i anemofilia secundària.

## Referències

* ↑ Cronquist, A. 1981. An integrated system of classificacion of flowering plants. Columbia University Press, Nueva York.
* ↑ Angiosperm Phylogeny Group. 1998. An ordinal classification for the families of flowering plants. Ann Misouri Bot. Gard. 85: 531-553.
* ↑ Stevens, P. F. 2001 Angiosperm Phylogeny Website, versão 7 (maio 2006) e actualizado regularmente desde então.
* ↑ Cronquist, A. 1981. An integrated system of classificacion of flowering plants. Columbia University Press, Nueva York.
* ↑ Angiosperm Phylogeny Group. 1998. An ordinal classification for the families of flowering plants. Ann Misouri Bot. Gard. 85: 531-553.
* ↑ «Angiosperm Phylogeny Website». [Consulta: 11 juliol 2021].
# Guineu (desambiguació)

«Guineu» té aquests significats:

## Referències

* 1 2 3 Guineu al DIEC
* 1 2 3 4 Termcat
Viccionari
# Guineu (grup musical)

Guineu és un grup musical terrassenc d'indie pop i indie rock en llengua catalana. És liderat per Aida Giménez (composició i veu), anteriorment activa sota el nom d'artista d'Aida Sstrings.

## Trajectòria

Aida Giménez va publicar el seu àlbum debut el 2013, sota el nom d'artista d'Aida Sstrings. Es va destacar durant l'estiu amb la cançó «Aquesta nit», a l'entorn de la Via Catalana.
El primer EP de Guineu —La vida secreta dels humans— va aparèixer l'any 2019, amb «Entre birres» com a primer single. Als vídeoclips es va presenterar com un trio, amb Aida Giménez i dues persones (dels quals un és el germà d'Aida Giménez) darrere una mascareta de guineu. El mateix 2019 va publicar un nou single, «Una altra vida», i l'any 2020 un altre, «Putu any», en referència al malaguanyat 2020.
La primavera de 2021 va tornar amb l'àlbum debut Forats negres. És el resultat d'enregistraments fets durant l'any passat, però sense cap dels senzills anteriors.
El febrer de 2023 va publicar l'àlbum Una sacsejada, el seu primer disc sota el segell Propaganda pel Fet!.

## Obra
### com Aida Sstrings

* Tocant de peus al cel (Temps Record, 2013)

### com Guineu

* La vida secreta dels humans (EP; 2019)
** «Entre birres» (3:01)
** «Incoherents» (3:17)
** «Descontrol» (3:39)
* «Una altra vida» (single, 2019)
* «Putu any» (single, 2020)
* Forats negres (Gora! Records, 2021)
* Una sacsejada (Propaganda pel Fet!, 2023)

## Referències

* ↑ Zohrabyan, Arpi. «Creadoras confinadas en Barcelona nos hablan de sus proyectos» (en castellà), 22-05-2020. Arxivat de l'original el 2021-05-23. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ «Guineu - Forats negres». Enderrock.cat, 16-04-2021. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ Pons, laura. «Una canción que anima a participar en la Via Catalana triunfa en Youtube» (en castellà), 30-08-2013. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ Tarrida, Lluïsa. «Aida Sstrings triomfa amb un cant al «meu petit i gran país» | La torre del Palau», 10-09-2013. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ Enderrock.cat. «Guineu debuta «Entre birres» | Enderrock.cat». [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ Enderrock.cat. «Guineu, a desgrat amb el 2020 | Enderrock.cat». [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ «Una altra vida (Guineu)». [Consulta: 12 desembre 2020].
* 1 2 Rodríguez, Oriol. «Guineu, punk i brilli-brilli», 17-02-2023. [Consulta: 22 febrer 2023].
* ↑ «La vida secreta dels humans (Guineu)». [Consulta: 12 desembre 2020].
# Heterixalus punctatus

Heterixalus punctatus és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Madagascar.

## Referències

* Glaw, F. & Vences, M. 2004. Heterixalus punctatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Heterixalus variabilis

Heterixalus variabilis és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Madagascar.

## Referències

* Nussbaum, R., Vences, M. & Glaw, F. 2004. Heterixalus variabilis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Heterixalus madagascariensis

Heterixalus madagascariensis és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Madagascar.

## Referències

* Nussbaum, R., Vences, M. & Glaw, F. 2004. Heterixalus madagascariensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Hartwig Altenmüller

Hartwig Altenmüller (nascut el 1938, a Bad Saulgau, Württemberg, Alemanya) és un egiptòleg alemany. Va esdevenir professor a l'Institut Arqueològic de la Universitat d'Hamburg in 1971. Va treballar com a arqueòleg a Saqqara des del 1969 fins al 1982, i després a la Vall dels Reis (on va treballar en KV13, KV14 i KV47) des del 1984 al 1998. Es va retirar el 2003.

## Publicacions

* "Lederbänder und Lederanhänger von der Mumie des Chonsu-maacheru" i "Die Mumienbinden des Chonsu-maacheru " a Alt-Ägypten 30(2000), pp. 73–76, 88-89, 102-114. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2007-03-07. [Consulta: 21 agost 2013].
* "Zwei Ostraka und ein Baubefund: Zum Tod des Schatzkanzlers Bay im 3 Regierungsjahr des Siptah." Göttinger Miszellen: Beiträge zur Ägyptologische Diskussion 171: 13-18 (1999).
* "Dritter Vorbericht uber die Arbeiten des Archäologischen Instituts der Universität Hamburg am Grab des Bay (KV 13) im Tal der Könige von Theben." Studien zur altägyptischen Kultur 21: 1-18 (1994).
* "Bemerkungen zu den Königsgräbern des Neuen Reiches." Studien zur altägyptischen Kultur 10: 25-61 (1983).

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2007-02-12 a Wayback Machine. a la Universitat d'Hamburg (en alemany)
# Bébé court après sa montre

Bébé court après sa montre és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 26 de maig de 1911. Dura 6 minuts i 40 segons.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Repartiment

* René Dary : Bébé (com Clément Mary)
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama

## Notes

* ↑ Bébé court après sa montre, bifi.fr
# Cuth Harrison

Thomas Cuthbert Harrison conegut com a Cuth Harrison va ser un pilot de curses automobilístiques anglès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Harrison va néixer el 6 de juliol del 1906 a Ecclesall, Sheffield. Va morir el 21 de gener del 1981 a Sheffield, Anglaterra.

## A la F1

Va participar en la primera cursa de la història de la Fórmula 1 disputada el 13 de maig del 1950, el GP de la Gran Bretanya, que formava part del campionat del món de la temporada 1950 de F1.
Cuth Harrison va participar en 3 curses més puntuables pel campionat de la F1, disputades en una sola temporada, la corresponent a 1950.
Harrison també va disputar nombroses curses no puntuables pel mundial de la F1.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1950 | ERA | ERA | Straight-6 | GBR 7 | MON Ret | 500 | SUI | FRA | BEL | ITA Ret | | | - | 0 |

## Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# David (cràter)

David és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri, de 23 km de diàmetre. Porta el nom del pintor francès Jacques-Louis David (1748-1825), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2013.

## Referències

* ↑ «David». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 3 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Bernarlottiïta

La bernarlottiïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom en honor de Bernardino Lotti (1847-1933) per la seva contribució significativa al coneixement de la geologia de la Toscana i al desenvolupament de la indústria minera toscana.

## Característiques

La bernarlottiïta és una sulfosal de fórmula química Pb₆(As₅Sb₃)S$_{18}$. Cristal·litza en el sistema triclínic. Es tracta d'una espècie molt relacionada amb l'ecrinsita. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa, a Itàlia, amb el número de catàleg 19687.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera de marbre coneguda com a pedrera de marbre de Ceragiola, o també Àrea de Ceragiola, al vessant sud-oest del Mont Ornato. Aquesta pedrera es troba a la localitat italiana de Seravezza, a la Província de Lucca (Toscana, Itàlia), i es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bernarlottiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 març 2019].
* ↑ Orlandi, Paolo; Biagioni, Cristian; Bonaccorsi, Elena; Moëlo, Yves; Paar, Werner H. «Lead-antimony sulfosalts from Tuscany (Italy). XXI. Bernarlottiite, Pb12(As10Sb6)Σ16S36, a new N = 3.5 member of the sartorite homologous series from the Ceragiola marble quarry: occurrence and crystal structure». European Journal of Mineralogy, 29, 4, 29-09-2017, pàg. 713–726. DOI: 10.1127/ejm/2017/0029-2625.
* ↑ «Ceragiola area, Seravezza Quarries, Seravezza, Lucca Province, Tuscany, Italyi» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 març 2019].
# Marquesat de Ciria

El Marquesat de Ciria, és un títol nobiliari espanyol, concedit el 18 de setembre de 1777 pel rei Carles III a favor de José Pedro de Luna y Gorráiz Beaumont de Navarra. Abans fou Senyoriu de Ciria, donat en dot a la seva neboda, pel conestable Álvaro de Luna, privat de Joan II de Castella, en casar-se amb Carlos de Arellano, Mariscal de Castella. La seva denominació fa referència al municipi de Ciria, província de Sòria.
El títol va ser rehabilitat en 1925 per Luis de Marichalar y Monreal, que va passar a ser el sisè Marquès de Ciria, qui ja era vuitè vescomte d'Eza (per rehabilitació al seu favor d'aquest títol en 1900). El títol és actualment ostentat, des de 1970, per Luis Ignacio de Marichalar y Silva, VIII Marquès de Ciria. (Reial Carta de Successió expedida el 19 d'abril de 1970; Guia oficial de Grandeses i Títols del Regne), X vescomte d'Eza.

## Marqueses de Ciria

| | Titular | Període |
| Creació per Carles III |||
| I | José Pedro de Luna y Gorráiz Beaumont de Navarra | 1777- |
| II | Francisco de Paula Gorráiz y Luna | |
| III | Andrés Hurtado de Mendoza y Gorráiz | |
| "IV" | "Josefa Hurtado de Mendoza y Caballero de los Olivos" | |
| V | Ángela Suárez de Perdo y Hurtado de Mendoza | |
| "VI" | "Andrés Davis y Hurtado de Mendoza" | |
| " VII " | José Pérez y Hurtado de Mendoza". | |
| Rehabilitación por Alfons XIII |||
| VIII | Luis de Marichalar y Monreal | 1925-1945 |
| IX | Francisco Javier de Marichalar y Bruguera | 1945-1968 |
| X | Luis Ignacio de Marichalar y Silva | 1970-actual titular |

## Història dels marquesos de Ciria

* José Pedro de Luna y Gorráiz Beaumont de Navarra, I marquès de Ciria.
* Casat amb María Manuela de Medina y Torres.
* Francisco de Paula Gorráiz y Luna, II marquès de Ciria.
* Casat amb Dolores Caballero de los Olivos.
* Andrés Hurtado de Mendoza y Gorráiz, III marquès de Ciria, VIII comte del Valle de Orizaba.
* Casat amb Manuela Moreno, sense successió.
* Josefa Suárez de Perdo Hurtado de Mendoza y Caballero de los Olivos, " IV marquesa de Ciria".
* Casada amb Sir John Davis Bradburn.
* Ángela Suárez de Perdo y Hurtado de Mendoza, V marquesa de Ciria.
* Andrés Davis y Hurtado de Mendoza, " VI marquès de Ciria".
* José Pérez y Hurtado de Mendoza, " VII marquès de Ciria".
Rehabilitat en 1925, per:
* Luis de Marichalar y Monreal (1873-1945), qui passà a ser el VIII marquès de Ciria, VII marquès de Zafra, així com el VIII vescomte d'Eza (per rehabilitació al se favor en 1900).
* Casat amb María de la Encarnación Bruguera y Molinuevo. El succeí el seu fill:
* Francisco Javier de Marichalar y Bruguera (1903-1968), IX marquès de Ciria, IX vescomte d'Eza.
* Casat amb Isabel de Silva y Azlor de Aragón. El succeí el seu fill:
* Luis Ignacio de Marichalar y Silva (1946-.), X marquès de Ciria, X vescomte d'Eza.
* Casat amb Nadine Marie Béatrix Vigier de Bailliencourt dit Courcol.

## Referències

* ↑ «Armas Marichalar, marqués de Ciria» (web).
* ↑ Rubio Mañé, Jorge Ignacio. El Virreinato: Expansión y defensa. 2, abreviada. UNAM, 1983, p. 395. ISBN 9681613554. «pag. 74 - nota 145»
* ↑ «Luis Ignacio Marichalar y Silva, 8. marqués de Ciria».