OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# South Salt Lake

South Salt Lake és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 22.038 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Salt Lake tenia 22.038 habitants, 8.022 habitatges, i 4.588 famílies. La densitat de població era de 1.231,4 habitants per km².
Dels 8.022 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,7% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 42,8% no eren unitats familiars. En el 32,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 16,5% entre 18 i 24, un 37% entre 25 i 44, un 14,9% de 45 a 60 i un 7,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 127,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.801 $ i la renda mediana per família de 35.353 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.173 $ mentre que les dones 23.755 $. La renda per capita de la població era de 15.474 $. Entorn del 13,3% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Salt Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Salt Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Centre Esportiu Internacional Moi

El Centre Esportiu Internacional Moi, també conegut com Moi International Sports Centre (MISC) i Kasarani Stadium, és un centre esportiu del barri de Kasarani, de la ciutat de Nairobi, a Kenya.
El centre fou inaugurat l'agost de 1987 per a celebrar-hi els Jocs Panafricans del mateix any, celebrats a Nairobi. També va ser seu del campionat del Món d'atletisme sots 18 del 2017.
L'estadi és seu de la selecció de futbol de Kenya, els clubs Mathare United FC, Tusker FC, la Federació d'Atletisme de Kenya i la Federació de Rugbi. L'estadi una capacitat per a 60.000 espectadors. A més, el pavelló d'esports té una capacitat per a 5.000 espectadors i la piscina de competició 5.000 més.

## Referències

* ↑ «Moi International Sports Centre». World Stadium Database.
* ↑ «Moi International Sports Complex (MISC), Kasarani». [Consulta: 29 abril 2016].
* ↑ Competitions Update. IAAF. Retrieved on 2017-06-07.
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2013-07-29. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Moi International Sports Complex (MISC), Kasarani». [Consulta: 5 desembre 2019].
# Zoë Wicomb

Zoë Wicomb (Vanrhynsdorp, Namaqualand, 23 de novembre de 1948) és una escriptora sud-africana. Va estudiar a la Universitat del Cap Occidental i es va mudar al Regne Unit en 1970, on va estudiar a la Universitat de Reading i va viure a Nottingham i Glasgow. Va tornar a Sud-àfrica el 1990 i en l'actualitat és professora d'Universitat de Strathclyde, Glasgow.

## Obra

* You Can't Get Lost in Capi Town, Londres, Virago, 1987
* David's Story, Kwela, 2000.
* Playing in the Light, Umuzi, 2006.
* The One That Got Away, Random House-Umuzi, 2008.
* October, The New Press, 2014.

## Referències

* ↑ Rabe, Willem. «Lamuv Verlag». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 juliol 2017].
# Guillem Ramon II de Montcada

Guillem Ramon II de Montcada (segle xii – 1228), baró d'Aitona i senescal de Barcelona, fou un noble i militar català.

## Biografia

Fill petit de Ramon I de Montcada, senyor de Tortosa, de qui heretà la senescalia. Es va prometre el 1212 amb Constança d'Aragó, filla natural de Pere el Catòlic, i s'hi casà el 1222. Rebé com a dot les baronies d'Aitona, Seròs, Mequinensa i Albalat de Cinca. D'aquest matrimoni nasqueren * Pere I de Montcada i d'Aragó, baró d'Aitona; Ramon de Montcada i d'Aragó, senyor d'Albalat de Cinca, i Guillem de Montcada i d'Aragó, bisbe de Lleida.
Va donar suport a Guerau IV de Cabrera pels drets de possessió del comtat d'Urgell a la mort d'Ermengol VIII. El 1212 va participar al costat de Pere el Catòlic en la conquesta del Racó d'Ademús, durant el Setge de Castellfabib i el Setge d'Al-Dāmūs. El 1218 succeí Sanç de Barcelona i d'Aragó en la procuradoria del regne.

## Referències

* ↑ Miquel Coll i Alentorn, Història, p.75 Google Llibres

## Enllaços externs

* «Guillem Ramon II de Montcada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Amarant deflex

L'amarant deflex (Amaranthus deflexus), és una espècie de planta amb flors, considerada una adventícia o mala herba, originària d'Amèrica del Sud i introduïda a altres llocs del món, entre ells a tots els Països Catalans.
Addicionalment pot rebre els noms de blet, blet arrossegadís, blet corbat, blet verd i clet.

## Descripció

És una planta de curta vida o bé anual o perenne. Pot arribar a fer 0,5 m d'alt i sovint és prostrada (decumbent), d'on li ve el nom popular d'arrossegadissa
Les fulles tenen un pecíol de 0,3-4,5 cm;limbe ovato-romboïdal, d'1-6x0,5-3 cm. Tija verda o vermellosa. Inflorescències espiciformes més o menys lobulades. Floreix de març a octubre.
S'ha descrit, a Europa, un híbrid natural d'Amaranthus deflexus i Amaranthus muricatus el qual es coneix com a Amaranthus x tarraconensis.

## Hàbitat

Viu en comunitats ruderals terofítiques, des del nivell del mar als 1550 m d'altit. A Europa la seva distribució és latemediterrània.

## Referències

* 1 2 «Amaranthus deflexus». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 4 abril 2022].
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Flora of North America: Taxonomic, Scientific, and Distribution Information
* CalPhotos Photo gallery
# Mauro Pili

Mauro Pili (Carbonia, 16 d'octubre de 1966) és un polític sard. Militant del partit Forza Italia, treballà al diari La Nuova Sardegna i del 1993 al 1999 fou alcalde d'Iglesias. A les eleccions regionals de Sardenya de 1999 fou escollit membre del Consell Regional de Sardenya, i fou nomenat President de Sardenya el 1999 i el 2001-2003 amb suport de Forza Italia, Alleanza Nazionale, CCD i Riformatori Sardi, i els mandats es caracteritzaren per les crisis internes de la coalició. Fou candidat del centredreta a les eleccions regionals de 2004, però va perdre davant el candidat de centreesquerra Renato Soru.
Posteriorment ha estat elegit diputat a les eleccions legislatives italianes de 2006 i 2008 pel Poble de la Llibertat.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-04-18 a Wayback Machine.
| Precedit per: Mario Floris | President de Sardenya 2001 - 2003 | Succeït per: Italo Masala |
# South San Gabriel

South San Gabriel és una concentració de població designada pel cens al Comtat de Los Angeles (Califòrnia). Segons el cens del 2000 tenia 7.595 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South San Gabriel tenia 7.595 habitants, 2.091 habitatges, i 1.727 famílies. La densitat de població era de 3.533,1 habitants/km².
Dels 2.091 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,6% hi vivien parelles casades, en un 17,7% dones solteres, i en un 17,4% no eren unitats familiars. En el 13,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.136 $ i la renda mediana per família de 50.451$. Els homes tenien una renda mediana de 35.598 $ mentre que les dones 30.091 $. La renda per capita de la població era de 16.345 $. Entorn del 8,2% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South San Gabriel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South San Gabriel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Llista de peixos de les illes Balleny

Aquesta llista de peixos de les illes Balleny (incompleta) inclou set espècies de peixos que es poden trobar a les illes Balleny ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## C

* Coryphaenoides ferrieri
* Cyclothone pseudopallida

## L

* Lepidonotothen larseni
* Lepidonotothen squamifrons

## N

* Notothenia coriiceps

## P

* Paradiplospinus antarcticus
* Pleuragramma antarctica

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* Balleny Islands Marine Biodiversity Study Arxivat 2010-05-23 a Wayback Machine. (anglès)
# Centre Espacial Luigi Broglio

El Centro Spaziale Luigi Broglio (en anglès Luigi Broglio Space Center o BSC) és una base espacial italiana prop de Malindi, Kenya, que porta el nom del seu fundador i pioner espacial italià Luigi Broglio. Fou desenvolupat en la dècada de 1960 a través d'una associació entre el Centre de Recerca Aeroespacial de la Universitat de Roma La Sapienza i la NASA, el BSC ha servit com un port espacial per al llançament de satèl·lits italians i internacionals. El centre comprèn d'un lloc de llançament a alta mar principal, conegut com la plataforma San Marco, així com dues plataformes de control secundaris i una de comunicacions com a estació terrestre a terra ferma. El 2003 un decret legislatiu va lliurar l'Agència Espacial Italiana la gestió del centre, a partir del 2004, i el nom va ser canviat des de l'anterior San Marco Equatorial Range. Mentre que l'estació de terra està encara en ús per a les comunicacions per satèl·lit, el BSC no s'utilitza actualment com un lloc de llançament.

## Llançaments de satèl·lits

| Data de llançament | Vehicle | Càrrega útil | COSPAR ID | Comentaris |
| 1967-04-26 | Scout B | San Marco 2 | 1967-038A | El San Marco 1 va ser llançat prèviament des de Wallops als EUA |
| 1970-12-12 | Scout B | Uhuru (SAS-A) | 1970-107A | |
| 1971-04-24 | Scout B | San Marco-3 | 1971-036A | |
| 1971-11-15 | Scout B | S-Cubed A | 1971-096A Arxivat 2011-10-28 a Wayback Machine. | |
| 1972-11-15 | Scout D-1 | SAS-B | 1972-091A | |
| 1974-02-18 | Scout D-1 | San Marco-4 | 1974-009A | |
| 1974-10-15 | Scout B-1 | Ariel V | 1974-077A | Les operacions de satèl·lit van ser dirigides des d'un centre de control en el Appleton Lab, Regne Unit |
| 1975-05-07 | Scout F-1 | SAS-C | 1975-037A | |
| 1988-03-25 | Scout G-1 | San Marco-D/L | 1988-026A | |

## Vegeu també

* Programa San Marco
* Centro di Ricerca Progetto San Marco
* Luigi Broglio
* San Marco (satèl·lits artificials)
* Scout (coet)
* Agència Espacial Italiana
* Sea Launch

## Referències

* ↑ «The San Marco Project Research Centre». Centro di Ricerca Progetto San Marco – University of Rome "La Sapienza". Arxivat de l'original el 20 de desembre 1996. [Consulta: 23 agost 2010].
* ↑ «Italian Space Agency». European Commission – CORDIS (Community Research and Development Information Service). Arxivat de l'original el 6 de gener 2013. [Consulta: 23 agost 2010].
* ↑ «Space Primer – Chapter 20 – Rest-Of-World (ROW) Space Launch Systems» (PDF) p. 21. United States Air Force Air University, 01-08-2003. Arxivat de l'original el 22 de juliol 2011. [Consulta: 23 agost 2010].
* ↑ «Malindi station». European Space Agency. [Consulta: 23 agost 2010].

## Enllaços externs

* San Marco platform at Astronautix
* The San Marco Project Research Centre Arxivat 1996-12-20 a Wayback Machine.
* Information on the San Marco platform at Les Fusées en Europe (information in English; dead link, Retrieved 9 October 2008 from Internet Archive, last update in 2006)
# Yasemin Ecem Anagöz

Yasemin Ecem Anagöz (İzmir, 14 d'octubre de 1998) és una arquera turca, campiona d'Europa 2018. El 2015 va ser integrant de la selecció nacional femení turca U-17, juntament amb Aybüke Gümrükçü i Büşranur Coşkun, guanyant la medalla de plata en arc clàssic, en el Mundial. També va participar a Rio 2016, representant a Turquia. El 2018 també va ser integrant de l'equip turc femení que és campió d'Europa, amb Aybüke Aktuna i Büşranur Coşkun en la categoria "arc clàssic".

## Referències

* ↑ https://www.ntvspor.net/diger-sporlar/yasemin-ecem-anagoz-avrupa-sampiyonu-5b8aadca9125480a487a44cc
* ↑ https://www.sabah.com.tr/spor/tum-sporlar/2018/09/01/yasemin-ecem-anagoz-avrupa-sampiyonasi
* ↑ http://www.milliyet.com.tr/dunya-gencler-okculuk-sampiyonasi-nda-ankara-yerelhaber-838965/
* ↑ https://www.karar.com/spor-haberleri/17-yasindaki-yasemin-elendi-214911
* ↑ https://www.gunes.com/son-dakika/turkiye-okculuk-federasyonu-milli-sporcularimizdan-avrupa-sampiyonasinda-sampiyonluklar-905903

## Enllaços externs

* Yasemin E. Alagöz en una entrevista
# Farlowella smithi

Farlowella smithi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Madeira.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. i L. Vance 1917: Some species of Farlowella. Annals of the Carnegie Museum v. 11 (núms. 1-2): 297-303, Pls. 29-31.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Fowler, H. W. 1913. Fishes from the Madeira River, Brazil. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 65: 517-579.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Retzer, M. E. i L. M. Page 1997: Systematics of the stick catfishes, Farlowella Eigenmann & Eigenmann (Pisces, Loricariidae). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 147: 33-88.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Grand Paris Seine Ouest

La Grand Paris Seine Ouest és una de les divisions o Établissement public territorial de la Metròpoli del Gran París. Creada al 2016, substitueix l'antiga Comunitat d'aglomeració de Grand Paris Seine Ouest.
Està formada per 8 municipis que pertanyen al districte de Boulogne-Billancourt del departament dels Alts del Sena.

## Municipis

* Boulogne-Billancourt
* Chaville
* Issy-les-Moulineaux
* Marnes-la-Coquette
* Meudon
* Sèvres
* Vanves
* Ville-d'Avray

## Referències

* ↑ Grand Paris Seine Ouest

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Aphyosemion labarrei

Aphyosemion labarrei és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion labarrei» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. 1951. Notes sur les Cyprinodontidae du Musée du Congo belge. Première partie: les Rivulini. Rev. Zool. Bot. Afr. v. 45 (pts 1-2): 157-171.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mauro La Torre

Maŭro La Torre (Roma, 11 de novembre de 1946 - Roma, 26 de març de 2010) va ser un lingüista i esperantista italià.
Es va doctorar en lingüística matemàtica a la Universitat La Sapienza, a Roma. Va ser professor de pedagogia experimental a la mateixa universitat, on va ensenyar didàctica computacional i interlingüística. També es va ocupar de terminologia, particularment l'aplicada als camps de la matemàtica i la informàtica. Va ser president de l'associació internacional de professors d'esperanto (ILEI), i en aquest context l'any 1998 va proposar un projecte educatiu per internet, el portal Interkulturo, centrat en l'educació intercultural. L'any 2000 va ser escollit Esperantista de l'Any per la revista La Ondo de Esperanto, juntament amb Jouko Lindstedt i Hans Bakker. Va ser membre de la Akademio Internacia de la Sciencoj de San Marino i també de l'Akademio de Esperanto.
En 2014 la família La Torre va decidir crear el premi bianual Mauro La Torre a la seva memòria. El primer premi es va anunciar a la 48a conferència ILEI celebrada a Oostende, Bèlgica, el juliol de 2015 i es va atorgar a Davide Astori, durant el 100è congrés mundial d'esperanto, pel seu treball sobre les traduccions de Pinotxo de Carlo Collodi.

## Referències

* ↑ «Entrevista a La Ondo de Esperanto». Arxivat de l'original el 2007-12-20. [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Premio Mauro La Torre 2015» (en esperanto). [Consulta: 10 març 2016].

## Enllaços externs

* LAAT – Laboratori sobre Anàlisi de Textos Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Giorgio Canuto
* Mark Fettes
* Helmar Frank
# Castells i Planas de Cardedeu

Castells i Planas de Cardedeu és un taller de construccions escenogràfiques situat a prop de Cardedeu, des d'on els germans Jordi i Josep Castells i Planas i part dels seus descendents han creat des de 1980 escenografies per a companyies teatrals com Comediants, La Cubana, Dagoll Dagom o La Fura dels Baus. També han treballat per al cinema, la televisió i la publicitat. El 2015 aquesta entitat va rebre la Creu de Sant Jordi "per la creativitat i l'ofici demostrats durant més de tres dècades i la seva contribució valuosa a la cultura.

## Història

El seu pare, Pepe Castells, era la tercera generació de pintors de parets de Cardedeu i també participava en un grup de teatre local, fent-los els decorats. En Jordi i en Josep, de ben petits, l'ajudaven amb els escenaris amb innovacions en la posada en escena als Pastorets o a d'altres representacions. El fet de créixer entre bambolines, pinzells i pots de pintura va fer que decidissin estudiar a l'escola Massana de Barcelona. Allà se'ls van obrir les portes al teatre ja que eren molt a prop del Teatre Romea i el Teatre Poliorama.
L'any 1978 van fer el disseny gràfic del cartell d'Antaviana, de Dagoll Dagom, en el que seria el seu primer treball professional. El 1981 van fer el cartell d’Orquesta de señoritas per a Ángel Pavlovsky, el 1984, el cartell per a l'espectacle Ño de Pepe Rubianes, i el 1988 el de Mar i cel, de Dagoll Dagom.
També han creat escenografies cinematogràfiques, com a L'orfenat de Juan Antonio Bayona o El perfum de Tom Tykwer i han treballat en sèries a Portugal, Alemanya, Itàlia, Gran Bretanya, França o la Xina.
L'any 2015, després de trenta-cinc anys de professió, els germans Castells es van jubilar i les filles d'en Jordi, Marta i Núria, en van agafar el relleu.

## Bibliografia

Barbany, Damià. Castells i Planas, constructors d'escenografies. Arola Editors, Barcelona, 2014. ISBN 9788494342523

## Referències

* 1 2 3 «La família Castells, dues generacions de constructors d’escenografies». VilaWeb, 10-01-2024.
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 27 personalitats i 15 entitats». Gencat, 14-04-2015 [Consulta: 15 abril 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-04-14. [Consulta: 16 abril 2015].
* ↑ «Castells i Planas, constructors d’escenografies». Núvol, 27-01-2015.
* ↑ «Els escenògrafs Jordi i Josep Castells exposen al Museu dins el cicle Cardedeu amb l'Art Vigent 2016». Ajuntament de Cardedeu, 28-09-2016.
# Farlowella oxyrryncha

Farlowella oxyrryncha és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 23 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco. També és present als rius costaners del nord-est del Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. i L. Vance 1917: Some species of Farlowella. Annals of the Carnegie Museum v. 11 (núms. 1-2): 297-303, Pls. 29-31.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kner, R. 1853. Die Panzerwelse des K.K. Hof-naturalien-Cabinetes zu Wien. I. Abtheilung. Loricarinae. Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 6: 65-98 [separate 1-34], Pls. 1-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Retzer, M. E. i L. M. Page 1997: Systematics of the stick catfishes, Farlowella Eigenmann & Eigenmann (Pisces, Loricariidae). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 147: 33-88.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.