OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 2114 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2114 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 30 de juliol de 2013. Després de reafirmar totes les resolucions sobre el conflicte de Xipre, en particular les resolucions 1251 (1999) i 1953 (2010), el Consell va ampliar el mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) durant sis mesos més fins al 31 de gener de 2014. La resolució fou aprovada per 13 vots a favor i cap en contra, i amb l'abstenció de l'Azerbaidjan i Pakistan. Azerbaidjan va argumentar que el text no es corresponia amb la situació actual a Xipre i no subratllava un acord sobre un procés de pau. Pakistan va trobar que no s'hi havia inclòs referències a declaracions conjuntes dels bàndols grec i turc. També es va demanar als turcoxipriotes que restauressin l'statu quo a Strovilia.

## Detalls

El govern xipriota va acordar mantenir la UNFICYP més temps a Xipre. La gent encara estava satisfeta amb el progrés de les negociacions. Segons el secretari general, la situació al llarg de la línia verda, tot i que ambdues parts encara bloquejaven el desminatge a la zona d'amortiment.
El Consell va assenyalar que les negociacions avençaven a un ritme insuficient i que encara no s'havia decidit una solució. Els líders d'ambdues parts havien de posar-se d'acord sobre els problemes centrals, millorar la vida quotidiana de la població, millorar l'esfera de la negociació i augmentar la participació social en el procés de pau. Una vegada més, va demanar prendre mesures per augmentar la confiança mútua.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends mandate of peacekeeping force in Cyprus until 31 jan 2014», 30-07-2013.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Cabriolé

El cabriolé és un carruatge de dues rodes amb capota molt similar a la del tílburi amb porta. És a dir, en té d'una porta en la part davantera que es tanca en dues fulles fins a l'altura dels genolls.
Es munta per dos molls fixos a la caixa que per davant encaixen per dues bessones en la llimonera. La llimonera per la seva banda va suspesa per corretges de dos molls en forma de C fixos en les vares.

## Referències

El contingut d'aquest article incorpora material del Diccionario Enciclopédico Hispano-Americano de l'any 1898, que es troba en el domini públic

## Enllaços externs

* «Cabriolé». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Santa Cruz de la Zarza

Santa Cruz de la Zarza és un municipi de Castella - la Manxa a la província de Toledo, prop de la província de Conca, carretera de Tarancón a Ocaña. Limita amb Villamanrique de Tajo i Fuentidueña de Tajo, al nord, en la província de Madrid; Villarrubia de Santiago i Villatobas, a l'oest; Corral de Almaguer i Cabezamesada, al sud; tots ells a Toledo; i Tarancón, Zarza de Tajo, Fuente de Pedro Naharro i Horcajo de Santiago, a l'est, a la província de Conca.
La seva població és de 4.594 habitants (2003). Tot i que les activitats agricoles van ser la base de la seva economia, de més en més creceix en relació amb la indústria, gràcies a la creació de fàbriques y tallers industrials.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1842 | 1877 | 1897 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 |
| 3.371 | 3.896 | 4.050 | 4.325 | 4.671 | 5.382 | 5.954 | 6.220 | 6.358 | 5.618 |
| 1970 | 1981 | 1991 | 1996 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 4.226 | 4.217 | 4.302 | 4.439 | 4.392 | 4.505 | 4.511 | 4.594 | 4.681 | 4.764 | 4.814 | 4.775 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Alfonso Martínez Trigo | PCE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Manuel Figueroa Arias | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Manuel Figueroa Arias | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Manuel Figueroa Arias | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Manuel Figueroa Arias (fins 1997) Amanda-Amparo García Carrillo | PSOE PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Amanda-Amparo García Carrillo | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Amanda-Amparo García Carrillo | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Román Muñoz Sánchez | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Enllaços externs

* Associació Cultural dels Amics del Museu Etnológic de Santa Cruz de la Zarza Arxivat 2007-03-17 a Wayback Machine.
* Maps & fotografias de satelite de Santa Cruz
* Web NO oficial de Santa Cruz de la Zarza Arxivat 2007-06-08 a Wayback Machine.
# Rascló unicolor

El rascló unicolor (Amaurolimnas concolor) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) i única espècie del gènere Amaurolimnas Sharpe, 1893. Habita boscos i pantans amb arbres de la zona Neotropical, al sud de Mèxic i Amèrica Central, zona costanera del Pacífic de Colòmbia i nord de l'Equador, est de l'Equador, del Perú i de Bolívia i adjacent Brasil, rivera sud de l'Amazones, i costa sud-oriental de Brasil. Antany habitava Jamaica.

## Referències

* ↑ «Rascló unicolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
# Otomys anchietae

Otomys anchietae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic d'Angola, on viu a altituds de fins a 2.000 msnm. El seu hàbitat natural són els herbassars situats dins dels mosaics de bosc i herbassar. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, encara que les poblacions septentrionals estan amenaçades per la mineria de diamants.
L'espècie fou anomenada en honor de l'explorador i naturalista portuguès José Alberto de Oliveira Anchieta.

## Referències

* ↑ Taylor, P. J.; Maree, S. Otomys anchietae. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 19 juny 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 98. ISBN 978-0801893049.
# Lluís d'Anjou

Lluís d'Anjou és el nom dels següents personatges:
* Lluís de Nàpols, (1275–1297), fill de Carles II d'Anjou i bisbe de Tolosa des del 29 de desembre de 1296 fins a la seva mort. És venerat com a sant.
* Lluís I de Provença, (1339–1384), comte d'Anjou (1356-1384), Rei de Nàpols, comte de Provença, Emperador titular de Constantinoble (1383-1384) i rei titular de Jerusalem.
* Lluís II de Provença, (1377–1417), duc d'Anjou (1384-1417); comte de Provença (1384-1417); rei titular de Nàpols (1384-1389) i (1399-1417) i rei de Nàpols (1390-1399).
# Estació de trens de Schouweiler

L'Estació de trens de Schouweiler (en luxemburguès: Gare Schuller; en francès: Gare de Schouweiler, en alemany: Bahnhof Schouweiler) és una estació de trens que es troba a Schouweiler al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 70 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb el sud-oest del país.

## Servei

Schouweiler rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 70 CFL entre Ciutat de Luxemburg i Athus.

## Referències

* ↑ «Horaris Línia 70» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 25 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Schouweiler Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* Gare Schouweiler
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Dippach-Reckange | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 70 CFL | | Bascharage-Sanem | Athus |
# Volta a Suïssa 1948

La Volta a Suïssa 1948 és la 12a edició de la Volta a Suïssa. Aquesta edició es disputà del 12 al 19 de juny de 1948, amb un recorregut de 1.412 km distribuïts en 7 etapes, tres d'elles dividides en dos sectors. L'inici i final de la cursa fou a Zúric.
El vencedor final fou el suís Ferdi Kübler, el qual dominà la cursa de cap a fi. A banda de la general Bartali aconseguí 4 victòries d'etapa i la classificació de la muntanya. L'italià Giulio Bresci i el suís Hans Sommer acabaren segon i tercer respectivament.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1ª (a) | 12 de juny | Zúric - Olten | 154,3 | Ferdi Kübler (SUI) | Ferdi Kübler (SUI) |
| 1ª (b) | 12 de juny | Olten - Basilea | 75,6 | Jean Robic (FRA) | Ferdi Kübler (SUI) |
| 2ª | 13 de juny | Basilea - La Chaux-de-Fonds | 189,1 | Giulio Bresci (ITA) | Ferdi Kübler (SUI) |
| 3ª (a) | 14 de juny | La Chaux-de-Fonds - Morges | 100,7 | Jean Goldschmit (LUX) | Ferdi Kübler (SUI) |
| 3ª (b) | 14 de juny | Morges - Thun | 156,3 | Ferdi Kübler (SUI) | Ferdi Kübler (SUI) |
| 4ª | 16 de juny | Thun - Altdorf | 134,4 | Jean Robic (FRA) | Ferdi Kübler (SUI) |
| 5ª | 17 de juny | Altdorf - Lugano | 152,8 | Hugo Koblet (SUI) | Ferdi Kübler (SUI) |
| 6ª | 18 de juny | Lugano - Arosa | 189,0 | Ferdi Kübler (SUI) | Ferdi Kübler (SUI) |
| 7ª (a) | 19 de juny | Arosa - Flawil | 149,7 | Walter Diggelmann (SUI) | Ferdi Kübler (SUI) |
| 7ª (b) | 19 de juny | Flawil - Zúric | 110,5 | Ferdi Kübler (SUI) | Ferdi Kübler (SUI) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Ferdi Kübler (SUI) | Suïssa | 41h 53' 58" |
| 2 | Giulio Bresci (ITA) | Itàlia | + 18' 10" |
| 3 | Hans Sommer (SUI) | Suïssa | + 20' 28" |
| 4 | Jean Robic (FRA) | França | + 25' 46" |
| 5 | Jean Kirchen (LUX) | Luxemburg | + 28' 30" |
| 6 | Armando Peverelli (ITA) | Itàlia | + 30' 14" |
| 7 | Alfredo Martini (ITA) | Itàlia | + 35' 07" |
| 8 | Georges Aeschlimann (SUI) | Suïssa | + 38' 56" |
| 9 | Jean Goldschmit (LUX) | Luxemburg | + 40' 00" |
| 10 | Hugo Koblet (SUI) | Suïssa | + 46' 01" |

## Referències

* ↑ «12ème Tour de Suisse 1948», 28-10-2004. Arxivat de l'original el 2004-10-28. [Consulta: 23 agost 2018].

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany) (francès)
* «Tour de Suisse 1948». sitiodeciclismo.net. [Consulta: 18 abril 2013].
# Calcus

El calcus o calquíon (en grec antic: χαλκοῦς o χαλκίον) era una unitat monetària usada a l'antiga Grècia batuda normalment en coure i també en bronze. Es va començar a usar a moltes parts de Grècia a partir de l'any 400 aC. Era la fracció monetària més petita usada a Grècia, tot i que hi ha debat sobre aquest tema.
Segons Juli Pòl·lux el calcus no tenia cap subdivisió. Vuit calcus equivalien a un òbol, i 64 formaven una dracma. En altres llocs, era la sisena part d'un òbol, i equivalia a set leptons, encara que «leptó» era un mot que s'aplicava a qualsevol moneda fraccionària.
Aristòfanes, a Les assembleistes, parla de certes monedes de coure que es van desmonetitzar i van convertir-se en una moneda de plata, i sembla que aquest va ser el cas del calcus, però tot i així va mantenir el nom.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Chalcus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 7-XII-2020].
# Schirrhein

Schirrhein (en alsacià Schirain) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 2.027 habitants. Limita amb Drusenheim, Oberhoffen-sur-Moder, Schirrhoffen, Soufflenheim i Haguenau.
Forma part del cantó de Bischwiller, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat d'aglomeració de Haguenau.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.763 | 1.882 | 1.987 | 1.921 | 1.850 | 2.027 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1959-1995 | René Bitz |
| 2001-2008 | Jean-Claude Gasser |
| 2008- | André Wilhelm |

## Personatges il·lustres

* Oscar Heisserer, futbolista.
# Willehad de Bremen

Willehad --Willehadus (llatí)-- (mort el 8 de novembre de 789) fou un missioner cristià anglosaxó i bisbe de Bremen. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Va néixer a Northúmbria i probablement s'educà a York amb el bisbe Ecgbert. Amic d'Alcuí, fou ordenat després d'acabar la seva educació i, sobre l'any 766, se n'anà a Frísia, predicant a Dokkum i a Overijssel, per continuar la tasca missionera de Bonifaci de Fulda que havia estat martiritzat pels frisis el 754. En una assemblea a Paderborn el 777, Saxònia fou dividida en zones missioneres. La que quedava entre el riu Weser i l'Elba, anomenada Wigmòdia, fou lliurada a Willehad.
Des del 780 predicà a la regió del baix Weser per encàrrec de Carlemany. Amb prou feines escapà viu quan els frisis volgueren matar-lo, així que tornà a la zona d'Utrecht. Un altre cop hagué d'escapar amb els seus companys quan volgueren matar-los per destruir alguns temples. Finalment, el 780, Carlemany l'envià a evangelitzar els saxons. Els predicà durant dos anys, però el 782 els saxons, comandats per Widukind, varen rebel·lar-se contra Carlemany i Willehad es veié obligat a fugir a Frísia. Va assumir l'oportunitat de viatjar a Roma quan anà a informar al Papa Adrià I de la seva obra.
Quan tornà de Roma, Willehad es retirà durant un temps al monestir d'Echternach, actualment Luxemburg. Passà dos anys reunint un nou equip missioner. Després que Carlemany derrotés els saxons, Willehad va predicar a la zona baixa de l'Elba i del Weser. El 787 Willehad fou consagrat bisbe, i aquella part de Saxònia i Frísia al voltant de la desembocadura del Weser se li assignà a ell per a la seva diòcesi. Escollí com a seu la ciutat de Bremen, que és mencionada per primer cop en documents del 782, i hi va construir una catedral.
Willehad va morir a Blexen del Weser, avui part de Nordenham. Està enterrat a la catedral de Bremen, que consagrà poc abans de la seva mort el 8 de novembre del 789. Anscari de Bremen va compilar una vida de Willehad, i el prefaci que va escriure fou considerat obra mestra per aquella època. Se li atribueix el miracle de la curació d'una noia malalta procedent de Weve que el 860 visità la seva tomba.

## Referències

* 1 2 3 Mershman, Francis. "St. Willehad." The Catholic Encyclopedia. Vol. 15. Nova York: Robert Appleton Company, 1912. 19 de mayo de 2013
* 1 2 3 Butler, Alban. the Lives of the Saints, Vol. XI, 1866
* ↑ McKitterick, 1983, p. 61.
* ↑ Lins, Joseph. "Bremen." The Catholic Encyclopedia. Vol. 2. Nova York: Robert Appleton Company, 1907. 19 de mayo de 2013
* ↑ Campbell, Thomas. "St. Anschar." The Catholic Encyclopedia. Vol. 1. Nova York: Robert Appleton Company, 1907. 19 de mayo de 2013
# Govern i política d'Israel

L'Estat d'Israel és una república parlamentària formada pel poder legislatiu, l'executiu i el judicial. Les seves institucions són la presidència, la Kenésset (el parlament unicameral d'Israel), el govern (gabinet de ministres) i el sistema judicial. El sistema es basa en el principi de separació de poders, que el poder executiu depèn del vot de confiança del poder legislatiu (la Kenésset). La independència del poder judicial està garantida per llei. La població àrab, una important minoria des de la fundació de l'Estat, gaudeix de plena ciutadania israeliana des de 1952 i són electors i elegibles, encara que exempts del servei militar obligatori (excepte en el cas dels drusos). Els drets de família són administrats pels diferents tribunals religiosos (jueus, islàmics, drusos i cristians), que tenen competència exclusiva sobre els matrimonis i la seva anul·lació. No existeix el matrimoni civil ni el divorci civil.

## Knéset

La Kenésset està formada per 120 diputats triats per sufragi universal i proporcional cada quatre anys. El Parlament tria al President de la República (un càrrec protocol·lari, no executiu) per a un sol període de set anys, exerceix el poder legislatiu i delega l'executiu en el primer ministre, que ha de ser un dels seus membres.

## President d'Israel

El President d'Israel (en hebreu: נשיא מדינת ישראל) (transliterat: Nasi Medinat Yisrael) és el Cap d'Estat d'Israel. Els presidents són escollits per la Kenésset per un període de set anys, i es limiten a servir només un termini constitucional.

## Primer ministre

El Primer ministre d'Israel (en hebreu: ראש הממשלה) (transliterat: Rosh HaMemshala) (en català: cap de govern) és el cap electe del govern israelià. Formalment és el president qui designa a un membre de la Kenésset (Parlament) perquè intenti formar govern (normalment, l'escollit és el líder del partit, o coalició de partits, més votat, però el president pot encarregar la formació de govern a qui consideri que té les majors possibilitats d'aconseguir la majoria mínima per governar).

## Tribunal Suprem

El Tribunal Suprem d'Israel (en hebreu: בית המשפט העליון) (transliterat: Bet HaMixpat HaElyon) és la màxima instància judicial de l'Estat d'Israel. Té la seu a Jerusalem, la capital del país. La seva competència territorial abasta tot l'Estat.
# Otome wa Boku ni Koishiteru

Otome wa Boku ni Koishiteru (処女はお姉さまに恋してる, literalment, "Donzelles enamorades de la Germana Major"), conegut també com Otoboku (おとボク) és una novel·la visual de temàtica yuri tendint al pseudolesbianisme desenvolupada per la companyia Caramel Box per als compatibles el 28 de gener del 2005 exclusivament per al Japó.
La història se centra en la vida d'un estudiant dit Mizuho Miyanokouji, que li canvien, per desig exprés del seu avi, a una escola on totes les estudiants són dones; aquest es va haver de transformar-se en una d'elles per a poder estudiar allí, arribant-se a convertir en una de les estudiantes més populars de la seua nova escola. La novel·la visual seria més tard adaptada a l'anime en una sèrie de dotze capítols i a també al manga.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la novel·la visual en la companyia Caramel Box. (japonès)
* Pàgina oficial Arxivat 2007-01-25 a Wayback Machine. del videojoc en Alchemist.net. (japonès)
* Pàgina oficial de l'anime. (japonès)
# Estació de trens de Sandweiler-Contern

L'Estació de trens de Sandweiler-Contern (en luxemburguès: Gare Sandweiler-Conter; en francès: Gare de Sandweiler-Contern, en alemany: Bahnhof Sandweiler-Contern) és una estació de trens que es troba a Sandweiler al sud de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 30 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb l'est del país i amb Trèveris.

## Servei

Sandweiler-Contern rep els serveis ferroviaris pels trens de Regional Express i (RE)Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 30 CFL entre Ciutat de Luxemburg i Wasserbillig, o Trèveris i Koblenz (Alemanya).

## Referències

* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-03-19. [Consulta: 17 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Gare Sandweiler-Contern
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Luxemburg | | RE Chemins de Fer Luxembourgeois línia 30 CFL | | Munsbach | Trèveris o Koblenz |
| Luxemburg | Cents-Hamm | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 30 CFL | | Oetrange | Wasserbillig |
# Rhacophorus prasinatus

Rhacophorus prasinatus és una espècie de granota que viu a l'illa de Taiwan.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Kuangyang, L. & Wenhao, C. 2004. Rhacophorus prasinatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Can Bartomeu (Cabrera de Mar)

Can Bartomeu, Can Bertomeu o Can Miralles és una masia del municipi de Cabrera de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

La masia principal de Can Bartomeu és al costat d'altres habitatges, formant un grup rectangular tancat per un barri, amb la disposició d'una arquitectura popular. Les construccions de l'esquerra formen una façana, amb teulada a dues vessants, però amb el frontó a la façana lateral. Al fons hi ha la masia principal, també amb teulada a dues vessants, amb el frontis a aquesta façana. El portal és rodó dovellat i les finestres són gòtiques de finals del segle xv. Formant part de les altres construccions posteriors hi ha una torre amb les inicials J. M. i la data de 1942.

## Història

En aquesta masia s'hi conserva una data gravada: «Pau Bertomeu, Pagès, 30.IX.160». De la família Bertomeu se'n coneix l'existència per un benefici presentat per Josep Bertomeu l'any 1716, amb la intenció de celebrar una missa d'aniversari a la capella on hi ha la tomba de la família Bertomeu. Un altre document d'un benefici fundat pels marmessors d'Esteve Sala (a l'Arxiu Diocesà de Beneficis) és erigit l'any 1622 a la capella de Sant Joan. Com que aquesta estava en ruïnes, es traslladà a l'altar de Sant Joan de l'església parroquial. El dret del patronat el tenia J. Bertomeu.

## Referències

* 1 2 «Can Bertomeu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
# Vispis

Els vispis (en llatí Vispi, en grec antic Οὐισποί) eren un poble del sud-oest de Germània, que només menciona Claudi Ptolemeu. No es coneixen exactament les terres que ocupaven. Possiblement eren el mateix grup al que Tàcit i Estrabó anomenen usipets.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Vispi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r agost 2021].
# Gremiatxka

Gremiatxka (en rus: Гремячка) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 181. Pertany al districte (raion) de Viàtskie Poliani.

## Referències

* ↑ «Varmino» (en anglès). GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Вятскополянского района Кировской области». Официальный сайт администрации Вятскополянского района.
# Medalla de la 3a Guerra de la Xina

* Medalla de la 3a Guerra de la Xina
* Insígnia
* Galó
La Medalla de la 3ª Guerra de la Xina o Medalla de la Guerra de la Xina (1900) (anglès:Third China War Medal or China War Medal (1900)) és una medalla de campanya britànica, creada per Eduard VII el 1901 per ser atorgada als membres de les forces armades britàniques i de l'Imperi Britànic que van participar en la defensa contra la Rebel·lió Boxer a la Xina el 1900-1901, també anomenada la 3a Guerra Xinesa.
Era atorgada en plata pels combatents i en bronze pels nadius, nominalment indis.
També va ser atorgada a 550 membres del personal naval australià.
El disseny era el mateix que en les altres dues medalles de Guerres a la Xina.

## Disseny

Una medalla circular de plata de 36mm de diàmetre. A l'anvers apareix la imatge coronada de la reina Victòria amb la inscripció "VICTORIA REGINA ET IMPERATRIX". Al revers apareix l'escut reial en un escut, davant d'un canó, amb la inscripció "ARMIS EXPOSCERE PACIM" i "CHINA 1900".
Penja d'un galó vermell amb les puntes grogues, igual que les altres dues medalles de les guerres de la Xina.

### Barres

* Taku Forts – atorgada al personal naval del contingent britànic de la flota internacional que participà en l'atac als Forts Taku al riu Peiho.
* Defence Of Legations – atorgada als 80 Marines Reials i als homes irregulars de la Guàrdia de la Legació Britànica, que van ajudar a la defensa del Barri de les Ambaixades a Pequín durant 55 dies.
* Relief Of Pekin – atorgada al personal de l'exèrcit britànic i indi i als membres de la Marina Reial que van participar en l'alliberament de les ambaixades a Pekín com a part de la força de relleu comandada per Alfred Graf von Waldersee o com a part de la brigada naval de Edward Seymour.

## Vegeu també

* Medalla de la Campanya de la Xina (Estats Units)
* Medalla commemorativa de la Xina (1901) (França)
* Medalla commemorativa de la campanya a la Xina (1900-1901) (Itàlia)
* Medalla de la Guerra 1900 (Japó)
# Londras

Londras (en francès Notre-Dame-de-Londres) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau