OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hueso (equip ciclista)

L'equip Hueso (conegut també com a Peña Hermanos Manzaneque o Zahor) va ser un equip ciclista espanyol que competí professionalment entre el 1979 i 1988.
El 1989 va ser succeït pel Lotus-Zahor.
No s'ha de confondre amb els equips Colchón CR

## Principals resultats

* Volta a les Valls Mineres: Luis Vicente Otin (1982)
* Volta a Múrcia: Francisco Javier Cedena (1983)
* Setmana Catalana: Felipe Yáñez (1986)

### A les grans voltes

* Volta a Espanya
** 9 participacions (1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988)
** 12 victòries d'etapa:
*** 2 el 1979: Juan Argudo, Ángel López del Álamo
*** 1 el 1980: Jesús López Carril
*** 1 el 1981: José María Yurrebaso
*** 1 el 1983: Jesús Suárez Cueva
*** 1 el 1984: Jesús Suárez Cueva
*** 1 el 1985: Isidro Juárez
*** 2 el 1986: Jon Egiarte, Felipe Yáñez
*** 2 el 1987: Jesús Ignacio Ibáñez, Juan Fernández Martín
*** 1 el 1988: Ángel Ocaña
** 0 classificació final:
** 3 classificacions secundàries:
*** Classificació de les Metes Volants: Sabino Angoitia (1983)
*** Classificació dels Esprints Especials: Carlos Machín Rodríguez (1983), Jesús Suárez Cueva (1986)
* Tour de França
** 1 participacions (1988)
** 0 victòries d'etapa:
* Giro d'Itàlia
** 2 participacions (1987, 1988)
** 0 victòries d'etapa:

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com Arxivat 2014-11-03 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
Viccionari
# Gegeneophis

Gegeneophis és un gènere d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae que conté les següents espècies, totes endèmiques de l'Índia.

## Taxonomia

* Gegeneophis carnosus (Beddome, 1870)
* Gegeneophis danieli Giri, Wilkinson et Gower, 2003
* Gegeneophis fulleri (Alcock, 1904)
* Gegeneophis krishni Pillai et Ravichandran, 1999
* Gegeneophis mhadeiensis Bhatta, Dinesh, Prashanth et Kulkarni, 2007
* Gegeneophis ramaswamii Taylor, 1964
* Gegeneophis seshachari Ravichandran, Gower et Wilkinson, 2003
# Fira de Sant Isidre de Madrid

La Fira de Sant Isidre és una sèrie de festejos taurins que se celebren a la Monumental de las Ventas de la ciutat de Madrid entre maig i juny, entorn de la festivitat de Sant Isidre Llaurador (15 de maig), el sant patró de Madrid. Inicialment anomenada Fira de Madrid, amb el temps s'ha convertit en una de les fires taurines més prestigioses del món.
Fou creada el 1947 per l'empresari Livino Stuyck qui, al fer-se càrrec de la gerència del coso madrileny, decidí reunir en un sol abonament continu totes les curses de braus que se celebraven al maig coincidint amb la festivitat de Sant Isidre. En un principi la fira la formaven sols quatre corridas i una novillada, que progressivament s'anaren augmentant.

## Referències

* 1 2 Pedraza Jiménez, Felipe B. Iniciación a la Fiesta de Los Toros (en castellà). EDAF, 1998, p.228-229. ISBN 8441402930.

## Vegeu també

* Corrida de Beneficencia
# Port Sulphur

Port Sulphur és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 3.115 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Port Sulphur tenia 3.115 habitants, 1.055 habitatges, i 796 famílies. La densitat de població era de 198,5 habitants/km².
Dels 1.055 habitatges en un 37,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,8% hi vivien parelles casades, en un 20% dones solteres, i en un 24,5% no eren unitats familiars. En el 20,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,43.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 10,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.188 $ i la renda mediana per família de 33.021 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.609 $ mentre que les dones 23.194 $. La renda per capita de la població era de 13.553 $. Entorn del 20,5% de les famílies i el 22,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Port Sulphur». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Port Sulphur». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cau dels Ossos

El Cau del Ossos, també conegut com a “Cova dels Cich” o “Cau de les Garrigues”, és una cavitat d'origen càrstic a la Muntanya Gran, en l'anomenat Pla de les Rabioses, del Massís del Montgrí, dins el municipi de Torroella de Montgrí. És considerada una de les coves sepulcrals del Montgrí, juntament amb el Cau de l'Olivar d'en Margall, el cau del Duc d'Ullà, el cau de les Dents i el cau d'en Calvet.
La cavitat va ser descoberta l'any 1883, sent la primera noticia d'una cova sepulcral al Montgrí. La cavitat va ser descoberta per uns caçadors, probablement Anselm Roig, tal com narra Josep Pascual i Prats, per altres fonts citat com a descobridor.
El jaciment és un avenc que està format per una sèrie de galeries subterrànies, aprofitades per un ús sepulcral. De fet, es podria tractar d'una única galeria que s'enfonsà donant a lloc altres galeries més petites, les boques de les quals estan alineades de nord a sud. La galeria principal té 20 m de llargada i comunica amb l'exterior per una entrada estreta i doble.
L'excavació arqueològica trobà tres cranis incrustats en la roca calcària, que es troben restaurats al Servei d'Arqueologia de Girona. També s'hi van trobar altres restes humanes, de fauna, de ceràmica, tres ganivets de sílex i un gra d'enfilall. Tanmateix, moltes d'aquestes restes han desaparegut.

## Referències

* ↑ Roig P. & Niell X.. Dòlemens, coves i menhirs. Monuments megalítics del Baix Empordà, Gironès i la Selva. Revista del Baix Empordà, 2017, p. 247.
* ↑ Agustí B & Fiego J «Vida i mort a la prehistòria al massís del Montgrí». Papers del Montgrí, 21, 2003, pàg. 127.
* ↑ Pericot, Joan «Un record del Dr. Pere Bosch i Gimpera». Llibre de la Festa Major de Torroella de Montgrí 1986, 1986.
* ↑ Pericot, Joan «Un record dle Dr. Pere Bosch i Gimpera des de Torroella». Llibre de la Festa Major de Torroella de Montgrí 1986, 1986.
* ↑ Agustí B. & Fiego J. «Vida i mort a la prehistòria al Massís del Montgrí». Papers del Montgrí, 21, 2003, pàg. 127.
* 1 2 3 Roig P. & Niell X.. Dòlmens, coves i menhirs. Monuments megalítics del Baix Empordà, el Gironès i la Selva. Revista del Baix Empordà, 2017, p. 247.
* ↑ Soler Masferrer, Narcís «El Montgrí, testimoni de la prehistòria a l'Empordà». Papers del Montgrí, 7, 1988.
* 1 2 Agustí B. & Fiego J. «Vida i mort a la prehistòria al massís del Montgrí». Papers del Montgrí, 21, 2003, pàg. 127.
# S/2006 S 1

S/2006 S 1 és un satèl·lit irregular retrògrad de Saturn. Fou descobert el 26 de juny de 2006 per l'equip de Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna, i Brian G. Marsden a partir d'imatges preses entre el 4 de gener i el 30 d'abril del mateix any.

## Característiques

S/2006 S 1 té un diàmetre d'uns 6 quilòmetres i orbita Saturn a una distància mitjana de 18,930 milions de km en 972,407 dies, amb una inclinació de 154,2° a l'eclíptica (175.4° a l'equador de Saturn), amb una excentricitat de 0,1303.

## Denominació

Com que la seva òrbita encara no ha estat determinada amb precisió, el satèl·lit conserva la seva designació provisional que indica que fou el primer satèl·lit descobert al voltant de Saturn l'any 2006.

## Referències

* ↑ (descoberta i efemèrides)
* ↑ Satèl·lits coneguts de Saturn (pàgina web de Scott S. Sheppard)
# Poecilia boesemani

Poecilia boesemani és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Trinitat i Tobago.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Poeser, F. N.: Geographic variation in Poecilia Bloch and Schneider, 1801 (Teleostei: Poeciliidae) with descriptions of three new species and lectotypes for P. dovii Günther, 1866 and for P. vandepolli van Lidth de Jeude, 1887. A: From the Amazon R. to the Amazon molly and back again. The evolution and systematics of the genus Poecilia Bloch and Schneider, 1801. Proto. zase. Obshch. estest. kanzan. univ. Capítol 5 (Tesi): 44-69. Any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Robert Peters Napper

Robert Peters Napper (Newport, 1819-1867) fou un fotògraf anglès.
Napper va viatjar per Espanya entre 1861 i 1864, i va documentar la península Ibèrica treballant com a fotògraf per a Francis Frith. La majoria d'aquestes imatges van ser comercialitzades per l'empresa de Frith, amb la qual va trencar la relació cap a mitjan any 1864. Napper va dedicar una atenció molt especial a Andalusia, sobre la qual va editar l'àlbum «Views in Andalusia». Les representacions de figures humanes de Napper mereixen una atenció especial, ja que va ser un dels primers a presentar-les de forma realista, i no com a visions romàntiques.

## Referències

* ↑ Fitxa de Napper al web del MNAC
# Gegeneophis fulleri

Gegeneophis fulleri és una espècie d'amfibi Gimnofió de la família Caeciliidae que habita en l'Índia.
# Le Maisnil

Le Maisnil és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 534 habitants. Limita al nord amb Bois-Grenier, al nord-est amb Radinghem-en-Weppes, a l'est amb Beaucamps-Ligny, al sud amb Fournes-en-Weppes, a l'oest amb Fromelles i al nord-oest amb Fleurbaix.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 285 | 286 | 327 | 498 | 527 | 561 | 538 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2001 | Marie-Thérèse Boulinguez | |
| 2001- | Michel Borrewater | |
# Messier 53

Messier 53 (M53 o NGC 5024) és un cúmul globular situat a la constel·lació de la Cabellera de Berenice. Va ser descobert per Johann Elert Bode el 3 de febre 1775, posteriorment i independentment per Charles Messier en 1777. William Herschel va ser el primer que hi va resoldre estrelles.
M53 és un dels cúmuls globulars més llunyans que es coneixen, situar al voltant de 58 000 d'anys llum del sistema solar. A aquesta distància, el seu diàmetre angular aparent de 12,6 minuts d'arc correspon a un diàmetre de 250 anys llum. El cúmul s'acosta al sistema solar a una velocitat compresa entre 75 i 115 km/s.
M53 conté 47 estrelles variables de tipus RR Lyrae.

## Observació

M53 és força fàcil de localitzar, es troba a prop d'1º al nord-est de l'estrella binària α Comae.

## Referències

* 1 2 3 «Messier 53». [Consulta: 30 novembre 2017].
* 1 2 3 William E. Harris «A catalog of parameters for globular clusters in the Milky Way» (en anglès). Astronomical Journal, 1996, pàg. 1487. DOI: 10.1086/118116.
* 1 2 Ralf-Dieter Scholz «Global survey of star clusters in the Milky Way» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-10-2013, pàg. 53–53. DOI: 10.1051/0004-6361/201322302.
* ↑ Thirupathi Sivarani «The SEGUE stellar parameter pipeline. IV. Validation with an extended sample of galactic globular and open clusters». Astronomical Journal, 2011, pàg. 89. DOI: 10.1088/0004-6256/141/3/89.
* 1 2 «The ACS survey of galactic globular clusters. X. New determinations of centers for 65 clusters» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 09-11-2010, pàg. 1830–1837. DOI: 10.1088/0004-6256/140/6/1830.
* ↑ «Insights into pre-enrichment of star clusters and self-enrichment of dwarf galaxies from their intrinsic metallicity dispersions» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 15-11-2012, pàg. 183. DOI: 10.1088/0004-6256/144/6/183.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès)
# Castel del Rio

Castel del Rio (en romanyol: Castel d'e' Rì) és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Bolonya (antiga província de Bolonya), a la regió italiana d'Emília-Romanya, situat a uns 35 km al sud-oest de Bolonya.
Històricament, els camps del voltant de la població són una gran zona productora de castanyes.

## Història

Els rastres de presència humana a la zona es remunten als segles VI-V aC. Tanmateix, la ciutat actual va ser fundada en els segles V i VI dC com Massa di S. Ambrogio. A partir del segle x, hi va haver fortificacions i castells, d'on vé el topònim "Castrum Rivi" d'on deriva el nom actual. El 1076 el castell va ser adquirit per Matilde de Canossa; posteriorment, l'emperador del Sacre Imperi Romà Germà Otó IV, va lliurar el feu a la família dels Alidosi, que la va ocupar durant més de quatre segles fins que va passar a formar part dels Estats pontificis.
Durant la Segona Guerra Mundial, Castel del Rio estava situat a la Línia Gòtica. Nombrosos dels seus ciutadans van lluitar com partisans contra l'ocupació alemanya.

## Llocs d'interès

* El Palazzo Alidosi, encarregat a principis del segle xvi per Francesco Alidosi, cardenal i amic de Bramante, a qui alguns atribueixen el seu disseny. Destaca la cort d'estil renaixentista, amb columnes de marès i fonts amb forma de petxina. L'edifici acull actualment l'Ajuntament de Castel del Rio, una biblioteca, el "Museu de la Guerra i la Línia Gòtica" i el "Museu de la Civilització de la Castanya".
* El Ponte Alidosi, construït per Obizzo Alidosi a partir de 1499. Es diu que aquest pont va inspirar a Leonardo da Vinci per un disseny similar a Istanbul, que no va realitzar, però un model construït en fusta serveix de pas de vianants per una carretera a Ås (Akershus), a Noruega.
* Runes dels castells de Cantagallo, Valmaggiore i Castellaccio.
* Centres medievals històrics de Castel del Rio, Belvedere i Giugnola.

## Vegeu també

* Giugnola, una frazione divida administrativament entre Castel del Rio i Firenzuola, a la Toscana.

## Referències

* ↑ M., S. «Una fortezza fra i castagni». Medioevo, 145/146, 01-03-2009.
* ↑ Pedretti, Carlo. The Literary Works of Leonardo Da Vinci, Volume 1. Berkeley, California: University of California Press, 1977, p. 212–214, note 1109. ISBN 0-520-03329-9 [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ (italià) The frazioni of Castel del Rio (municipal website) Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine.
* ↑ (italià) Map and infos of Firenzuola and its frazioni

## Enllaços externs

* Castel del Rio - Lloc web oficial (italià)
# Podlesni (Kuban)

* Per a altres significats, vegeu «Podlesni».
Podlesni - Подлесный (rus) és un possiólok, un poble, del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kuban, davant de Kazànskaia, a 22 km a l'oest de Gulkévitxi i a 119 km a l'est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Kuban.
# Xoro

El xoro (del portuguès choro [ˈʃoɾu]) és un estil musical instrumental brasiler. Es caracteritza pel virtuosisme, la improvisació, modulacions subtils i farcit de síncopes i contrapunts. Es considera el primer estil musical popular i urbà típic brasiler. El terme significa 'plor' o 'lament' i tradicionalment se l'anomena xorinyo (chorinho). Malgrat el seu nom, aquest estil sovint té un ritme ràpid i alegre.
És originari de Rio de Janeiro al segle xix. Originalment el xoro s'interpretava per un trio de flauta, guitarra i cavaquinho (petita guitarra de quatre cordes) i, normalment, veus. Altres instruments utilitzats en aquest gènere són la mandolina, el pandeiro –semblant al pandero o pandereta—, el clarinet, el saxòfon, la trompeta i el trombó.
Diversos autors i intèrprets freqüentaren el gènere. Pixinguinha en fou un dels principals creadors i promotors, establint-ne el cànon i incloent-lo com a producte per a les emissores radiofòniques, després d'haver estat el primer a introduir-hi influències del jazz i dels ritmes afrobrasilers –amb les consegüents crítiques dels puristes de l'estil, contraris a influències externes, i les de la societat benestant brasilera racista– i arranjar els xoros en partitures complexes, per a grans formacions musicals.

## Referències

* ↑ Entrades al Termcat Arxivat 2011-10-16 a Wayback Machine. "xoro", "choro", "xorinyo", "chorinyo" i "chorinho".

## Enllaços externs

* Audiovisual Chorinhos i chorões, minut 1:36, d'Antônio Carlos Fontoura. Ministerio de Educação e Cultura, Instituto Nacional do Cinema, Departamento do Filme Educativo. 1974
* El que és el xoro Arxivat 2011-10-01 a Wayback Machine. (anglès)
* Reflexions i consell sobre la interpretació de xoros amb flauta Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. ¨(anglès)
# I Wayan Lotring

I Wayan Lotring (Banjar Tegal, 1887 - juliol 1982) va ser un compositor, intèrpret i professor de gamelan balinès.
És considerat una de les figures clau del segle vint en el panorama musical de gamelan balinès, per haver influït profundament en el desenvolupament dels estils pelegongan, kebyar, gender wayang i angklung. També va ser un gran intèrpret, sobretot en gender i kendang. En l'àmbit de la dansa, és reconegut pel seu mestratge en nandir, gandrung i legong. Entre les seves composicions destaquen Liar Samas, Sekar Ginotan o Gambangan (també conegut com a Gambang Kuta).

## Biografia

Fill dels pagesos i pescadors I Rapi i Ni Gublig, pare i mare respectivament, I Wayan Lotring va passar la seva infantesa a Banjar Tegal, un petit poble del districte de Kuta en el qual hi havia gamelan bebarongan, gandrung i gender wayang. Des dels primers anys de la seva vida va tenir contacte amb aquests estils de música.
Va iniciar-se en l'estudi de la dansa a una edat especialment avançada en relació a l'habitual, més des de la perspectiva de l'ensenyament i la composició que per a convertir-se en ballarí. A voltants de 1906 va formar-se en dansa nandir a la cort de Blahbatuh. Més endavant, a voltants de 1917 va anar a estudiar dansa legong a Puri Paang, a Sukawati, on va ser format pel mestre de dansa Anak Agung Rai Perit, i els mestres de música Dewa Putu Belacing i I Made Bambang Duaja. Durant aquest període a Sukawati, sovint anava a Saba a ensenyar el repertori que acompanya el legong així com tabuh petegak (composicions instrumentals introductòries) de pròpia creació.
Després de formar-se en legong, Lotring va decidir fundar una sekaha de legong a Banjar Tegal. L'any 1926 Lotring i la sekaha legong van anar a Surakarta a representar el Mangkunegaran. L'any 1929, el grup del sekaha es va dissoldre. Més endavant, durant els anys cinquanta, intentaria revifar-lo, sense èxit. Tot i això, durant dècades es mantindria actiu ensenyant legong, gender wayang, pelegongan, angklung, pejogedan, gandrung i gong kebyar.
Durant els anys quaranta, la popularitat del gong kebyar es va fer hegemònica en detriment del pelegongan, i Lotring es va adaptar als nous temps ensenyant a futures eminències com I Wayan Beratha.
L'any 1973 es van fondre alguns instruments del conjunt pelegongan del sekaha per forjar un gamelan gong kebyar, que continua interpretant calonarang de tant en tant, així com composicions de Lotring.

## Referències

* ↑ Herbst, 2015, p. 32.
* ↑ Herbst, 2015, p. 34.
* ↑ Herbst, 2015, p. 32-37.

## Bibliografia

* Herbst, Edward «Lotring and the Sources of the Gamelan Tradition». Bali 1928. Arbiter of Cultural Traditions, Vol. III, 2015 [Consulta: 21 juny 2019].
# Gisela de Borgonya

Gisela de Borgonya és el nom dels següents personatges:
* Gisela de Borgonya (duquessa de Baviera) (950 - 1006), filla de Conrad III de Borgonya i Adelaida de Bellay. Muller d'Enric II de Baviera, duc de Baviera
* Gisela de Borgonya (comtessa de Savoia) (1075 - 1133), filla de Guillem I de Borgonya i Estefania de Borgonya. Muller d'Humbert II de Savoia, comte de Savoia
# Flo Sandon's

Flo Sandon's (italià: Mammola Sandon) (Vicenza, 29 de juny de 1924 - Roma, 16 de novembre de 2006) va ser un cantant italià que va ser popular en els anys posteriors a la Segona Guerra Mundial. Va guanyar el Festival de Música de Sanremo el 1953 amb la cançó "Viale d'autunno".

## Carrera

Sandon va néixer a Vicenza, al Vèneto. La seva carrera musical va començar el 1944 quan va debutar en un escenari benèfic de la Creu Roja. El seu nom artístic, Sandon's, va venir per casualitat: va ser un descuit de la il·lustradora que va preparar la seva primera portada discogràfica. El seu primer gran descans com a vocalista professional va arribar el 1947, quan va cantar a The Hot Club of France amb dues llegendes del jazz: el guitarrista Django Reinhardt i el violinista Stéphane Grappelli. Celebrity va arribar el 1952 gràcies a la pel·lícula Anna dirigida per Alberto Lattuada i protagonitzada per Silvana Mangano, Vittorio Gassman i Raf Vallone. El de Flo Sandon's no va aparèixer a la pel·lícula, però va interpretar dues cançons a la banda sonora de la pel·lícula, "T'ho voluto ben" i "El Negro Zumbón". Tots dos van ser grans èxits. A Nat King Cole li va agradar tant "T'ho voluto ben" que uns anys més tard el va gravar amb el nou títol "Non Dimenticar".
El 1953 Flo Sandon's va participar per primera vegada al Festival de Música de Sanremo i va guanyar. La cançó era "Viale d'autunno" i també va ser interpretada per una altra cantant, Carla Boni. Tots dos guanyadors van ser a la seva primera aparició al popular concurs de cançons i van tenir èxit per davant de la gran favorita Nilla Pizzi. La premsa va especular sobre un possible complot contra Pizzi: suposadament havia estat escollida originalment per interpretar "Viale d'autunno", però va ser acomiadada, possiblement per despit o gelosia, i la cançó es va oferir a Sandon i Boni.
El 1955 Flo Sandon es va casar amb Natalino Otto, també cantant italià. Van tenir una filla, Silvia, que va néixer el 1956. Més tard van fer una gira junts a Itàlia i a l'estranger durant diversos anys.
Se'l i atribueix el descobriment d'una de les més grans cantants d'Itàlia de tots els temps: Mina. La nit del 24 de setembre de 1958, els Happy Boys, una banda d'estudiants adolescents, tocaven a la sala de ball Rivarolo del Re, Cremona. Otto i la seva dona hi eren presents i van quedar molt impressionats per la cantant d'aquest grup. La van anar a conèixer al final del concert i li van proposar una sessió de gravació de prova. Un mes després, va sortir el primer senzill de Mina.
Flo Sandon's va competir cinc vegades més al Festival de Música de Sanremo, però mai més va guanyar. No obstant això, va guanyar un altre concurs de cançons, el Festival de Nàpols el 1960 amb "Serenata a Mergellina".
Altres èxits del seu repertori inclouen "Vorrei volare", "Kiss Me", "I Love Paris", "Passa il tempo", "Concerto d'autunno", "Verde luna", "Domani", "Que sera sera" i "Bevi amb mi".
Flo Sandon va morir a Roma a l'edat de 82 anys.

## Referències

* 1 2 Natalino Otto And Flo Sandon'S On The Day Of Their Wedding. gettyimages.co.uk
* 1 2 3 4 5 6 7 Massimo Emanuelli. FLO SANDON'S. storiaradiotv.it