OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Antonio Garzón Roger

José Antonio Garzón Roger (Xelva, Serrans, 1963), és un historiador dels escacs i periodista valencià, que ha investigat sobre l'origen dels escacs occidentals moderns.
Garzón, a la seva obra "En pos del incunable perdido", editada el 2001, hi sosté la tesi que el "Llibre dels jochs partits dels schacs en nombre de 100", editat a València el 1495 pel jueu convers Francesc Vicent, i del qual no se'n conserva actualment cap exemplar, fou el primer llibre imprès dels escacs en què el joc adopta la forma actual, amb les regles modernes, en contra de la tesi més habitual d'altres historiadors dels escacs, que sostenen que el primer llibre dels escacs moderns fou el de Luis Ramírez de Lucena de 1497.
A partir de la consulta de diversos manuscrits d'escacs del període 1450-1530, que haurien pogut tenir relació amb Vicent, va recuperar, suposadament, totes les posicions que constaven al llibre de 1495, donant suport a la seva tesi que es tracta de la primera obra impresa de difusió dels escacs amb les reglres modernes. També ha aportat proves de la datació del poema Escacs d'amor, escrit pels valencians Francesc de Castellví, Narcís Vinyoles i Bernat Fenollar, el 1475, i que és el primer document conservat en què es descriu el moviment modern de la dama.

## Obres

* Castellví, Francí de; Vinyols, Narcís; Fenollar, Bernat (1475), (Scachs d'amor). El poema Scachs d'amor: (siglo XV): primer texto conservado sobre ajedrez moderno / análisis y comentarios por Ricardo Calvo. (Pròleg de José Antonio Garzón Roger). Editorial Jaque XXI, Madrid. ISBN 84-923279-3-6
* Garzón, José Antonio (2001), En pos del incunable perdido. Francesch Vicent: Llibre dels jochs partitis dels schachs, Valencia, 1495. (Pròleg del Dr. Ricardo Calvo). Biblioteca Valenciana. ISBN 84-482-2860-X
* Garzón, José Antonio (2005), El regreso de Francesch Vicent: la historia del nacimiento y expansión del ajedrez moderno. (Pròleg d'Anatoli Kàrpov). Generalitat Valenciana, Conselleria de Cultura, Educació i Esport: Fundació Jaume II el Just, València. ISBN 84-482-4193-2
* Garzón, José Antonio (2005), The Return of Francesch Vicent: the history of the birth and expansion of modern chess; translated by Manuel Pérez Carballo. (Foreword Anatali Karpov). Generalitat Valenciana, Consellería de Cultura, Educació i Esport: Fundación Jaume II el Just, Valencia. ISBN 84-482-4194-0

## Referències

* ↑ Publican estudio que acredita el origen valenciano del ajedrez moderno a as.com (castellà)

## Enllaços externs

* Karpov apoya a la dama valenciana Article al diari El País, de 18/11/2005, sobre la presentació del llibre El regreso de Francesch Vicent. La historia del nacimiento y expansión del ajedrez moderno., amb l'assistència de l'excampió del món Anatoli Kàrpov. (castellà)
# Pecilosclèrids

Els pecilosclèrids (Poecilosclerida) són un ordre demosponges de la subclasse Heteroscleromorpha.

## Taxonomia

L'ordre inclou 2380 espècies repartides en 21 famílies:
* Família Acarnidae Dendy, 1922
* Família Chondropsidae Carter, 1886
* Família Cladorhizidae Dendy, 1922
* Família Coelosphaeridae Dendy, 1922
* Família Crambeidae Lévi, 1963
* Família Crellidae Dendy, 1922
* Família Dendoricellidae Hentschel, 1923
* Família Desmacididae Schmidt, 1870
* Família Desmoxyidae Hallmann, 1917
* Família Esperiopsidae Hentschel, 1923
* Família Guitarridae Dendy, 1924
* Família Hymedesmiidae Topsent, 1928
* Família Iotrochotidae Dendy, 1922
* Família Isodictyidae Dendy, 1924
* Família Latrunculiidae Topsent, 1922
* Família Microcionidae Carter, 1875
* Família Mycalidae Lundbeck, 1905
* Família Myxillidae Dendy, 1922
* Família Phellodermidae van Soest & Hajdu, 2002
* Família Podospongiidae Laubenfels, 1936
* Família Tedaniidae Ridley & Dendy, 1886

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Poecilosclerida». [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 29 novembre 2020].
# Toquerville

Toquerville és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 910 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Toquerville tenia 910 habitants, 282 habitatges, i 236 famílies. La densitat de població era de 24,8 habitants per km².
Dels 282 habitatges en un 36,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 16,3% no eren unitats familiars. En el 14,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,9% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 19,6% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.038 $ i la renda mediana per família de 36.146 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.964 $ mentre que les dones 20.938 $. La renda per capita de la població era de 12.713 $. Entorn del 10,7% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Toquerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Toquerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mette Louise Knudsen

Mette Louise Knudsen (Copenhaguen, 2 d'octubre de 1943) és una directora de cinema, muntadora, directora de fotografia i guionista danesa. Molts dels seus documentals descriuen la situació de la dona als segles XX i XXI.

## Biografia

Mette Knudsen és filla de Niels Knudsen (1918–1992) i Elise Nørgård (n. 1914). Va aprovar l'Abitur l'any 1962 i es va formar com a periodista. A París va treballar per a l'ambaixada danesa durant uns anys i va treballar com a maniquí per a cases de moda. Després de tornar a Dinamarca, va treballar per Det Danske Filminstitut. Va estudiar francès i estudis de cinema a la Universitat de Copenhaguen i es va graduar com a M.A.. Per a la pel·lícula Kære Irene (1971) va escriure el guió juntament amb Christian Braad Thomsen i va assumir el paper principal. El 1973 va ser editora de l'antologia Politisk filmkunst juntament amb Brad Thomsen i Jan Aghed. De 1973 a 1975 va treballar com a redactora de la revista socialista Politisk Revy. Per a la pel·lícula Ta’ det som en mand, frue (1975) es va unir amb Elisabeth Rygård i Li Vilstrup per formar el col·lectiu Røde Søster. De 1975 a 1978 va ser consultora de cinema a Danmarks Radio. Allà la van acomiadar perquè es va comprometre a transmetre una imatge de la dona més realista del que és habitual a la televisió. L'any 1982 va néixer el seu fill; El resultat va ser el curtmetratge Lasse Lasse lille (1993), en què posa llum sobre els problemes de les mares solteres treballadores. A Statens Filmcentral va ser directora de programes de 1986 a 1990.

## Filmografia

* 1971 – Kære Irene (guió, actor (Irene))
* 1975 – Ta' det som en mand, frue (guió, director)
* 1984 – Tjenestepiger (guió, director)
* 1985 – Rødstrømper (guió, director)
* 1985 - Rødstrømper - en kavalkade af kvindefilm (guió, director)
* 1997 – Skat - det er din tur (guió, director)
* 2002 – Afrika i Aalborg – (guió, director)
* 2001 – Grevindens døtre – (guió, director)
* 2006 – Den hemmelige smerte (director)

## Referències

* ↑ Morten Piil. Danske filminstruktører. Gyldendal, 2005.
* ↑ Nehmen Sie es wie ein Mann, Madame! , 5. Internationales Forum des deutschen Films, 25. Internationale Filmfestspiele Berlin, Freunde der Kinemathek (Hrsg.)
# José Antonio García Calvo

José Antonio García Calvo (nascut l'1 d'abril de 1975 a Madrid) és un exfutbolista espanyol que jugava habitualment de defensa central. Es va retirar al Reial Valladolid en finalitzar la temporada 2008-09. Va ser 3 cops internacional amb la selecció espanyola.

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Pecilàs

Pikilassos o Poikilassos (en grec antic Ποικιλασσός) va ser una ciutat situada a l'oest de l'illa grega de Creta, al cap de Tripiti al final de la Gorja de Tripiti, entre Súgia i Hàgia Rumeli. Ptolemeu l'anomena Ποικιλάσιον ("Poikilásion") i la situa a l'est de Tarrha, vora un promontori que anomena Hermaea, però altres fonts la situen a l'oest de Tarrha, a uns 60 estadis d'aquesta ciutat. S'hi han trobat inscripcions que indiquen un temple de Serapis.
La ciutat, que era dependent de la ciutat d'Elir, va estar habitada durant les èpoques arcaica, clàssica i hel·lenística. Al segle iii aC va ser membre d'una federació formada per les ciutats de Lissos, Suia, Pikilassos, Tarrha, Irtakina, i Elir.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Poecilasium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ Hansen, Mogens Herman. An inventory of archaic and classical poleis. Oxford ; Nova York: Oxford University Press, 2004, p. 1148. ISBN 9780198140993.
# Oxomagnesiohastingsita

L'oxomagnesiohastingsita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al supergrup dels amfíbols. Rep el nom per la seva relació amb la hastingsita.

## Característiques

L'oxomagnesiohastingsita és un inosilicat de fórmula química NaCa₂(Mg₂Fe3+ 3)(Al₂Si₆)O$_{22}$O₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de megacristalls de fins a 12 cm de grandària en toba rica en cristalls. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al museu mineralògic del departament de mineralogia de la Universitat Estatal de Sant Petersburg, a Rússia, amb el número de catàleg: 1/19465.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al con volcànic Deeti, al Gregory Rift, dins la província de Rift Valley, a Kenya, on sol trobar-se associada a la magnesiohastingsita. Es tracta de l'únic indret en tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Oxo-magnesio-hastingsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 març 2018].
# Jaume Teixidor Dalmau

Jaume Teixidor Dalmau (Barcelona, 16 d'abril de 1884 - Barakaldo, 23 de febrer de 1957) fou un músic, director d'orquestra i compositor català.

## Biografia

Jaume Teixidor va néixer al carrer Corts de Barcelona, fill de Joan Teixidor i Comas, natural de Sant Mori, i de Lluïsa Dalmau i Pujals, natural de Cambrils.
Va cursar estudis de música i, durant uns anys, va esser militar, exercint com a director de banda de regiment a Melilla. Després de deixar l'exèrcit, el 1924, anà a dirigir la banda de Carlet, on va residir només un parell d'anys. Després va traslladar-se a Manises i, finalment, passà a dirigir la banda municipal de Barakaldo des de finals dels anys 20 fins al final de la seva vida.
La seva composició més coneguda és probablement el pasdoble Amparito Roca.
El món de la publicitat no li va ser estrany. L'any 1955, va compondre la lletra i la música d'un pasdoble per als torrons El Lobo de Xixona. Va ser interpretar per Charito Larena.

## Notes

* ↑ A moltes bibliografies se l'esmenta com a Texidor, segons l'ortografia usual a la seva època. Al registre de naixement apareix també com a Texidor.

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1884, número de registre 2323.
# Timote

El timote, també conegut com a Cuica o Timote–Cuica, és la llengua dels timoto-cuica al Andes de Veneçuela, al voltant de l'actual ciutat de Mèrida i al sud del llac de Maracaibo.
Es diu que la llengua s’ha extingit a principis i mitjans del segle xx. Tanmateix, el 1977 es va informar que el poble indígena de Mutús, al cor de l'antic estat timotí, encara parlava una llengua indígena, que presumptament seria timote. El nom aparentment és Timote, ja que el mateix Timote deriva de "ti-motɨ" "parlants de Mutú", i "mutú" o "mukú" és un topònim comú a la regió. Aquest avantatge no s'havia seguit a partir d'Adelaar (2004).

## Dialectes

Sembla que els pobles timote i cuica parlaven dialectes d’una sola llengua; alguns dels darrers informes del cuica afirmen que no era res més que timote. Les dades són limitades, però la connexió és clara en els números:
| Glossa | Timote | Cuica |
| 1 | karí | karí |
| 2 | xem, xen | xem, xen |
| 3 | šut, sut, hisxut | šuent |
| 4 | pit | pití |
| 5 | kabó, kabok | kamó |
| 6 | kasum, kaksúm, kapsún | katseunt |
| 7 | mai-xem, mai-xén | ma-en |
| 8 | mai-xut, mai-sxut | mabi-šuent |
| 9 | mai-pit | mabi-pita |
| 10 | tabís | tabís |
Es troben grups de consonants, una mica inusuals per a la zona, especialment al Cuica: kču 'ocell', stots 'sang', Timote klef 'estació plujosa', hutn 'gos'.

### Mason (1950)

Mason (1950) proporciona una llarga classificació interna de cuica i timote:
| Timóte (Timoti) 1. Timóte propi Mukurujún Mukusé Mokoyupu Mukuarsé Ciribuy Miyoy Mukumbá Kindorá Tafallé Mukumbají Chino 2. Mocochí (Mokochi) Miyuse Tukaní Mokochi (Torondoy) 3. Mukutu (Escaguey) Eskaguey Kanaguá Kinó Mokoino (Mokino) Mombun Yarikagua Arikagua Mukutuy Mukupatí Mukuchachi Trikagua Mokoto (Mukutu, Mukutí) Guarake Bailadores 4. Tapano Aviamo Mokombó (Mokobo) Tapano | 5. Chama (Miguri ?) Mokunche (Mukunche, Mukuneche) Mukurubá (Mokuruguá) Tabay (Mukunutáne, Tabayon ?) Mukurumagua Guake (Guakí) Mukumba Chichuy Mukuñoke (Mukuño, Migurí ?) Mukurufuén Muká Mukumpí Mukutirí Mukusnandá Mukaikuy Mukusó, etc. Mukurandá Mukuhúun (Mukupine, Mokoion) Chiguará Insnumbí (Insumbi) Estankes Mukuchi (Makuchi, Mokochiz) Misantá Mokao Mosnachó Misikea, etc. Eskagüey Mukujún Tatuy (Tatey ?) Mukaria Mukaketá Mukusirí Kaparú Jají (Mukundú) Mukubache (Mirripú, Mirripuy, Maripú ?) Mukúun (Mukumpú, Lagunillas) Kasés Mukuinamo Arikagua Tibikuay Makulare Mukusumpú Barbudos Jamuén, etc. Kinaró Tiguiñó Guaruní (Guarurí) | Cuica (Kuika) 1. Cuica proper 2. Tostó Tostó proper Tiranjá Tomoní 3. Eskuke (Eskukey) Eskuke proper Bombá Moka Tirandá Chobú Chachike Chachu Tirandá proper Estiguate (Estiguati) 4. Jajó (Jakón, Jajón) Jajó proper Esnijaque Kikoke (Kikoki) Mapen (La Vega) Duri Mikimboy Tribus no classificades Kirorá Mijure Montun Iguino |

## Referències

* ↑ Mason, John Alden. «The languages of South America». A: Handbook of South American Indians. 6. Washington, D.C., Government Printing Office: Smithsonian Institution, Bureau of American Ethnology Bulletin 143, 1950, p. 157–317.
* Adelaar, Willem & Pieter Muysken (2004). The Languages of the Andes. Cambridge University Press. pp. 124–129
# Plana Llebrera

La Plana Llebrera és una plana de muntanya del terme municipal de Tremp, dins de l'antic terme ribagorçà d'Espluga de Serra, al Pallars Jussà.
Està situada a la riba esquerra del barranc de Miralles, en el vessant septentrional de la serreta on es troba el poble de la Torre de Tamúrcia, al nord-oest del qual es troba. És al nord-est de lo Tossal, a llevant de l'Obaga de Miralles i a ponent de les Mosqueres.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Joünié

Joünié, o Jounieh (àrab: جونيه, Jūniyah) és una ciutat portuària del Líban, situada a la badia de Joünié, a 17 quilòmetres de Beirut, capital del Líban i sobre la costa de la mar Mediterrània. En realitat no hi ha una ciutat anomenada Jounieh, sinó un barri (o districte) format per les següents poblacions: Sarba, Ghadir, rue de Kaslik, Sahel Alma i Harat Sakhr.
Situada a 10 km de Biblos, i a 50 km Tripoli, compta amb més de 100.000 habitants de majoria cristiana. Es considera la ciutat amb més maronites del món. Hi viu el patriarca maronita del Líban.

## Turisme

És coneguda pels seus balnearis i discoteques, hi ha un telefèric que té la finalitat de portar als passatgers a l'ermita de Nostra Senyora del Líban a Harissa, que roman oberta tot l'any. És una ciutat d'antigues civilitzacions de les que es poden veure les grutes de Jeita a 8 km de la ciutat.
A 20 km de la ciutat hi ha l'Aeroport Internacional Beirut-Rafic Hariri, l'aeroport més important del Líban. Avui s'ha convertit en un modern centre de negocis i turisme tenint a 2 km el Casino du Liban.

## Galeria

* Casino du Liban
* Jounieh
* Parapenting sobre Jounieh Bay
* Vista des de Harissa, Líban
* Telefèric (Jounieh) portant als visitants a Harissa, Líban

## Vegeu també

* Tir

## Referències

* ↑ «Jounieh». ésAdir. [Consulta: 2 octubre 2024].
* ↑ http://www.localiban.org/spip.php?article4473 Arxivat 2011-12-26 a Wayback Machine.
* 1 2 «ilovejounieh.com». Arxivat de l'original el 2016-08-05. [Consulta: 28 juny 2016].
# Demetri (fill d'Altèmenes)

Demetri (en llatí Demetrios, en grec antic Δημήτριος), fill d'Altèmenes, fou un militar macedoni, que va ser comandant d'un esquadró de cavalleria sota Alexandre el Gran. El menciona Arrià.

## Referències

* ↑ 1.Demetrius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 961
# Pacto Histórico

Pacto Histórico Colombia Puede és una coalició política de Colòmbia formada per partits i moviments polítics d'esquerra i centreesquerra d'ideologia progressista i socialdemòcrata. Va ser presentada l'11 de febrer de 2021 mitjançant una roda de premsa en què van participar diversos líders i lideresses polítiques.

## Història

L'11 de febrer de 2021 es va presentar oficialment en una roda de premsa la coalició amb vista a les eleccions legislatives i presidencials de 2022. Entre els líders que van conformar la coalició destaquen Gustavo Petro, Iván Cepeda, María José Pizarro i Francia Márquez, i moviments polítics com la Unión Patriótica, el Pol Democràtic Alternatiu i els Comuns. El bloc polític es va marcar el propòsit de presentar una llista al congrés i una candidatura que pogués arribar a la presidència de la República.

## Resultats electorals
### Eleccions Legislatives

| Any | Senat | Senat | Senat | Cambra de Representants | Cambra de Representants | Cambra de Representants |
| Any | Vots | % | Escons | Vots | % | Escons |
| 2022 | 2.800.730 | 17.35 | 20 / 108 | 2.710.485 | 17.35 | 28 / 188 |

### Eleccions Presidencials

| Any | Candidats | Candidats | 1a Volta | 1a Volta | 2a Volta | 2a Volta | Resultat |
| Any | President | Vicepresident | Vots | % | Vots | % | Resultat |
| 2022 | Gustavo Petro | Francia Márquez | 8.541.617 | 40.34 | 11.279.178 | 50.45 | Guanyador |

## Referències

* 1 2 3 4 «Pacto Histórico por Colombia: quiénes lo conforman y últimas incorporaciones» (en castellà). AS Colombia, 24-09-2021. [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ Whitney Jr., W. T. «La campaña de la coalición progresista en Colombia promete un cambio real» (en anglès americà). People's World, 30-03-2022. [Consulta: 13 maig 2022].
* ↑ «Esta es la proclama del “pacto histórico” convocado por Colombia Humana que leyó Margarita Rosa de Francisco». Infobae, 11-02-2021. [Consulta: 13 maig 2022].
* ↑ «Conversaciones de País con Gustavo Petro y Roy Barreras». Noticias Caracol, 23-11-2021.
* ↑ «¿Quiénes integran el “Pacto Histórico” anunciado por los partidos de la izquierda?». Semana, 12-02-2021. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ «Comunicado oficial: Presentación de las listas del Pacto Histórico». Unión Patriótica, 11-02-2021.
* ↑ «Partido Comunes y otros seis movimientos políticos se unen al ‘Pacto Histórico’». Infobae, 16-03-2021. [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ «Reto del Pacto Histórico es ser mayoría en Congreso: Bolívar». El Nuevo Siglo. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ Tiempo, Casa Editorial El. «Pacto Histórico: conozca a los candidatos que conforman la coalición». El Tiempo, 06-08-2021. [Consulta: 1r maig 2022].
# Sant Joan Petit (Cornudella de Montsant)

Sant Joan Petit és una capella de Cornudella de Montsant (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita construcció de planta aproximadament quadrada, amb un afegitó a manera de portalada (3,3x3,6mts). Bastida de paredat, és coberta per una volta de canó i exteriorment per una teulada piramidal. L'interior, enguixat, té un altar que ocupa tota la paret del fons, amb una ceràmica i una imatge, ambdues de Sant Joan. Una porta metàl·lica del mateix ample que l'interior i datada del 1934 en permet l'observació. No té d'altres elements d'interès.

## Història

L'època de construcció cal situar-la al segle xviii. És com una petita etapa abans d'emprendre la pujada fins a l'ermita de Sant Joan del Codolar. El 1934 fou construïda l'entrada actual. El dia de Sant Joan, després de la processió a l'ermita, es tornava tot entonant un tedèum fins a la capella i des d'allí es resava el rosari. Segons els toponimistes Amigó i Espasa, el nom de Sant Joan Petit el van posar Josep Iglésies i Joaquim Santasusagna al llibre que van publicar: Les muntanyes de Prades, el Montsant i Serra la Llena: guia itinerària precedida d'un esbós monogràfic. 2a ed. Reus: Ricard Ferrater, editor, 1930, i afegeixen que la gent de Cornudella sempre l'ha conegut per "l'ermiteta" i no amb cap altre nom.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan Petit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ Amigó, Ramon; Espasa Ballester, Joan B. Noms actuals i pretèrits del terme antic de Cornudella de Montsant. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1990, p. 400. ISBN 8440484364.
# Daniel Sarabia i Ricart

Daniel Sarabia i Nicart (Blanes, 1 de juliol de 1973) és un futbolista català, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Es va formar al club de la seua ciutat natal, el CE Blanes. El 1993 juga al Guíxols i a l'any següent fitxa pel Girona FC. Amb els gironins debuta a Segona B la temporada 94/95, tot baixant a Tercera Divisió. El 1997 deixa el Girona i retorna a la categoria de bronze amb la UE Figueres, on romandria un any abans d'incorporar-s'hi a les files del Banyoles.
El 2000 recala al Palamós CF. En aquella època el conjunt blau-i-or passa a estar presidit per l'empresari ucrainès i americà Dmitri Píterman. A l'hivern del 2002, Piterman aconsegueix el control del Racing de Santander, i porta amb ell l'entrenador i diversos jugadors del Palamós, entre ells en Sarabia.
El davanter debuta en primera divisió amb el Racing la temporada 02/03, jugant només sis partits de Lliga. No té continuïtat i baixa de nou a Segona B per jugar amb la Lorca Deportiva, però les lesions fan que passe l'any quasi en blanc.
El 2004 retorna al CE Blanes. Al conjunt de la seua ciutat hi roman cinc campanyes, repartides entre Tercera, Preferent i Primera Catalana. El 2009 hi fitxa pel Palamós CF de nou.

## Enllaços externs

* Blanes ja té el seu Curro Romero
# Tornar a casa per Nadal

Tornar a casa per Nadal (títol original en anglès, Coming Home For Christmas) és un telefilm canadenc nadalenc de 2013 escrit per Kyle McGlohon i Bruce Spiegelman i dirigit per Vanessa Parise. És protagonitzada per Ben Hollingsworth, Amy Jo Johnson, Carly McKillip i Britt McKillip. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

Quan els seus pares se separen, dues germanes reuneixen tota la família per celebrar Nadal junts per primera vegada en molt de temps.

## Repartiment

* Ben Hollingsworth com a Mike
* Amy Jo Johnson com a Wendy
* Carly McKillip com a Kate
* Britt McKillip com a Melanie
* George Canyon com a Al
* Jordan McIntosh com a Ryan

## Referències

* ↑ Moore, Tracy. «Coming Home for Christmas». CommonSenseMedia.org. [Consulta: June 3, 2021].
* ↑ Home Coming For Christmas on Vanessa Parise.com
* ↑ «Tornar a casa per Nadal». ésAdir. [Consulta: 4 desembre 2023].
* ↑ Home Coming For Christmas on Acedmagazine.com