OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lin Xiangru

Lin Xiangru (xinès: 蔺相如, pinyin: Lìn Xiāngrú) va ser un polític del període dels Regnes Combatents, que va servir a l'estat de Zhao. Ell ocupa un lloc destacat en dues històries de l'època, és a dir, l'episodi de "Retornant el Jade a Zhao", com també en la història de "Portant herba amb espines i suplicant culpa".
Lin Xiangru va néixer en algun moment del regnat de Rei Wuling de Zhao, i degut al seu intel·lecte i habilitat superiors va ascendir ràpidament en l'escalafó de la burocràcia Zhao. Per això, quan emissaris del rei de Qin van visitar la cort Zhao, exigint el He Shi Bi, un artefacte de jade molt valorat, com a tribut, Lin estava ja establert en la cort de Zhao. Ell va entendre que el Rei Xiaowen de Zhao no desitjava de deixar escapar un artefacte tan inestimable de les seves mans, i així es va oferir com a voluntari per anar a la cort de Qin amb la finalitat de persuadir al rei de no fer tal cosa.
Sent en la cort de Qin, a Lin se li va oferir 15 ciutats a canvi del He Shi Bi, però en un examen més detallat moltes d'aquestes ciutats no tenien cap valor i podien ser fàcilment recuperades per la força devastadora de Qin.
# Linas Balčiūnas

Linas Balčiūnas (Jonava, 14 de febrer de 1978) va ser un ciclista lituà, que fou professional entre 1999 i 2008. Va participar en els Jocs Olímpics de 1996 i 2004.

## Palmarès en carretera

* 1998
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Rodes
* 1999
** 1r al Chrono champenois
* 2000
** Vencedor d'una etapa a l'Etoile des Espoirs
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Ain
** Vencedor d'una etapa a la Ster der Beloften
* 2001
** Vencedor d'una etapa al Tour de Picardia
* 2004
** Vencedor d'una etapa al Bałtyk-Karkonosze Tour
* 2005
** Vencedor d'una etapa al Tour de Poitou-Charentes
* 2008
** Vencedor d'una etapa al Dookoła Mazowsza

## Palmarès en pista

* 1998
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució
** Campió d'Europa sub-23 en Quilòmetre Contrarellotge
* 2005
** Campió d'Europa en Òmnium Endurance

### Resultats a la Copa del Món

* 2004
** 1r a Moscou, en Persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Le Cœur et l'Argent

Le Cœur et l'Argent és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade (i Léonce Perret ?) i estrenada el 23 d'agost de 1912.

## Sinopsi

Mme Mauguiot, propietària d'una fonda, organitza un matrimoni per a la seva filla Suzanne amb un client adinerat, més gran que ella. Però ella i Raymond, un jove, s'estimen. Suzanne es sacrifica per la seva mare i accepta el matrimoni...

## Repartiment

* Suzanne Grandais : Suzanne Mauguiot
* Renée Carl : Madame Mauguiot
* Paul Manson : Monsieur Vernier, le châtelain
* Henri Gallet : le notaire
* Raymond Lyon : Raymond
* Aurelio Sidney

## Notes

* ↑ Le Cœur et l'Argent, bifi.fr
* ↑ Algunes filmografies a Internet atribueixen falsament Le coeur et l'argent a Léonce Perret. http://www.horschamp.qc.ca/spip.php?article383#nb2 Arxivat 2021-04-21 a Wayback Machine.
* ↑ Léonce Perret. sous la direction de B. Bastide & J.A. Gili. AFRHC. 2003
* ↑ Lacassin, Francis. Louis Feuillade, maître des lions et des vampires. París: Pierre Bordas et fils, 1995, p. 327. ISBN 2-86311-271-6. .

## Enllaços externs

* Le Cœur et l'Argent a YouTube
# Llac Espejo

El llac Espejo és un llac andí d'origen glacial ubicat al sud de la província del Neuquén a l'Argentina. Pertany al Camí dels Set Llacs, a prop de la localitat de Villa La Angostura.
El seu nom es deu al fet que les seves aigües tranquil·les i netes reflecteixen com un mirall els paisatges de les seves ribes. És alimentat per l'aigua del desglaç de les muntanyes circumdants a través de diversos rierols que desemboquen en ell.
A les seves vores alternen platges de sorra volcànica, jonqueres i zones de roques de pendent abrupta.
# Leandro Machado

Leandro Machado (Santo Amaro da Imperatriz, Brasil, 22 de març de 1976) és un futbolista brasiler, ja retirat.

## Carrera

Leandro es va iniciar en l'Avaí i posteriorment va passar a l'Sport Club Internacional, on va destacar com un jove golejador: va marcar 22 gols en 51 partits disputats entre 1994 i 1996. Eixes xifres van fer que el fitxara el València CF, però a la lliga espanyola no va triomfar. Una mica millor li van anar les coses a l'Sporting de Lisboa. Tot i això, no va tenir continuïtat a Portugal, i després d'una pèssima temporada al CD Tenerife, Leandro va tornar al seu país.
El 1999 es va incorporar al Flamengo i a partir d'eixe moment la seua carrera va començar a decaure, tot i que a nivell d'equip va assolir un bon nombre de títols. Des de l'any 2000 Leandro va passar per clubs del Brasil, Portugal de nou, Ucraïna, Paraguai, Mèxic i Corea del Sud, sense fer-se un lloc titular en cap d'ells.
Finalment, el 2008, mentre militava a l'Sport Club do Recife, les lesions el van obligar a penjar les botes.

## Selecció

Leandro va ser quatre vegades internacional amb la selecció de futbol del Brasil, durant 1996. Va marcar-hi un gol.

## Títols
### Internacional

* Campionat gaúcho: 1994
* Copa Mercosur: 1996

### Flamengo

* Taça Guanabara: 1999
* Campionat carioca: 1999, 2000 e 2001
* Copa Mercosur: 1999
* Copa Rio: 2000 e 2001
* Copa de campions: 2001

### Dínamo Kyiv

* Copa d'Ucraïna: 2002
* Lliga d'Ucraïna: 2003

### Santos

* Campionat brasiler de futbol: 2004

### Ulsan Hyundai

* Lliga de Corea del Sud: 2005
* Supercopa de Corea del Sud: 2006
* Copa de Corea del Sud: 2007

### Sport

* Campionat pernambucano: 2008
* Copa de Brasil: 2008
# Les Ferreries

Les Ferreries és una caseria i antic molí del municipi de Beranui, situat al 950 metres d'altitud, a la confluència del barranc de Castrocit amb el riu Isàvena.

## Referències

* ↑ Ayuntamiento de Beranuy. «Las Herrerías de Calvera». Arxivat de l'original el 2017-09-18. [Consulta: 25 juliol 2014].
* ↑ ribagorza.com. «Herrerías (Las) / Herrerías de Calbera (Las)». Arxivat de l'original el 5 de juliol de 2012. [Consulta: 25 juliol 2014].
* ↑ Vázquez Obrador, Jesús. Municipio de Veracruz. Lleida: Editorial Milenio - Diputació General d'Aragó, 2005 (Toponimia de Ribagorza). ISBN 84-9743-170-7.
# Les guerres silencieuses

Les guerres silencieuses (títol en castellà: Las guerras silenciosas) és un còmic de Jaime Martín publicat el 2013 a França per l'editorial Dupuis. Posteriorment, fou publicat en castellà. L'àlbum està ambientat en els anys 1960, durant el conflicte d'Ifni entre Espanya i el Marroc, i relata les memòries militars del pare de Jaime Martín, que fou enviat a fer el servei militar a Ifni, antiga colònia ubicada al Sàhara espanyol.

## Argument

El còmic és una mescla de relat històric i crònica familiar on apareix el propi Jaime Martín i la seva família. Mitjançant salts intercalats entre el present al passat, Martín recrea les memòries íntimes del seu pare, aleshores un jove soldat al Marroc, i fa també un retrat de la vida civil sota el franquisme dels anys 1960.
La història comença amb un Jaime Martín mancat d'inspiració, que entre dubtes i inquietuds decideix relatar les memòries militars del seu pare, que el 1962 fou enviat durant un any i mig a Ifni, antiga colònia espanyola del Sàhara. Sota miserables condicions de salubritat i manutenció, a la caserna els reclutes són proveïts amb armes obsoletes, pertanyents a la guerra civil, i es veuen confrontats amb una guerra que ignoraven, degut al premeditat silenciament del conflicte bèl·lic per part del règim franquista, que l'havia reduït a una "baralla amb bandits esparracats". Les experiències paternes són combinades amb continus salts al present i, centrant-se sobretot amb la mare de Martín, el còmic retrata també l'Espanya totalitària dels anys 1960, regida per un rígid ordre social sotmès als valors morals de l'Església i del militarisme franquista.

## La gestació del còmic

La idea del còmic va sorgir en els àpats familiars, en els quals el pare de Jaime Martín repetia una vegada i una altra les seves anècdotes de la mili. Però fou llegint el diari de les memòries del seu pare que Martín va comprendre més profundament les penoses circumstàncies sota les quals el seu pare havia passat el servei militar a l'Africa.

## Nominacions

Les guerres silencieuses formà part de la selecció oficial del Festival del Còmic d'Angulema de 2014 i va competir per "Le fauve d'or" (premi al millor àlbum). Un any més tard, el còmic fou nominat al premi a la millor obra al Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 2015.

## Referències

* 1 2 3 Abella, Anna «Ifni: más que una mili. Jaime Martín relata la posguerra vivida por sus padres en 'Las guerras silenciosas'» (en castellà). El Periódico [Barcelona], 13-05-2014.
* ↑ Andreu, Sergio «Jaime Martín novela la dura mili de su padre durante la "no guerra" de Ifni» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], 15-05-2014.

## Enllaços externs

* Las guerras silenciosas (Jaime Martín) a Entrecomics, ressenya d'Óscar Gual.
* Las guerras silenciosas a Zona Negativa, ressenya de Jesús Játiva.
# Lisbeth Movin

Lisbeth Movin (25 d'agost de 1917 - 7 de novembre de 2011) va ser una actriu i directora de cinema danesa.
Es va graduar com estudiant el 1937. Es va graduar a l'escola d'estudiants del Royal Theatre (1939-1941) i va treballar al teatre durant els dos anys següents. Després es va dedicar al Det ny Teaterels anys 1943-50 i de nou al 1968. De tant en tant, Lisbeth Movin treballava com a autònoma.
Durant quatre anys va ser membre del consell municipal del Partit Popular Conservador al municipi d'Hørsholm.
Es va casar amb el director de cinema i actor Lau Lauritzen junior, i van tenir tres fills. Lisbeth Movin va morir el 7 de novembre de 2011 a l' Hospital Hillerød, a l'edat de 94 anys.

## Filmografia (seleccionada)

| Et skud før midnat - 1942 Søren Søndervold - 1942 Vredens dag - 1943 Når man kun er ung - 1943 Jeg mødte en morder - 1943 Frihed, lighed og Louise - 1944 De røde enge - 1945 Lise kommer til byen - 1947 Støt står den danske sømand - 1948 Hr. Petit - 1948 Det gælder os alle - 1949 Den opvakte jomfru - 1950 Café Paradis - 1950 Det sande ansigt - 1951 Det store løb - 1952 Avismanden - 1952 Hejrenæs - 1953 | Det gælder livet - 1953 En sømand går i land - 1954 Taxa K-1640 Efterlyses - 1956 Den store gavtyv - 1956 Sønnen fra Amerika - 1957 Det lille hotel - 1958 Det skete på Møllegården - 1960 Min kone fra Paris - 1961 (com artriu i directora) Rikki og mændene - 1962 (com actriu, guionista i directora) Sikke'n familie - 1963 Jensen længe leve - 1965 Den røde kappe - 1967 Mig og min lillebror og storsmuglerne (com ajudant de direcció) Farlige kys - 1972 Øjeblikket - 1980 Babettes gæstebud - 1987 Sidste akt - 1987 |

## Referències

* 1 2 «Skuespilleren Lisbeth Movin er død» (en danès). Danmarks Radio, 08-11-2011. [Consulta: 23 maig 2020].

## Enllaços externs

* Den Danske Film Database (danès)
* Det Danske Filminstitut (danès)
# Lisboa (pel·lícula)

Lisboa és una pel·lícula argentina filmada en color dirigida per Antonio Hernández sobre el seu propi guió escrit en col·laboració amb Enrique Brasó que es va estrenar el 29 d'abril de 1999 a l'Argentina i el 23 de juliol de 1999 a Espanya i que va tenir com a actors principals a Sergi López i Ayats, Carmen Maura, Federico Luppi i Antonio Birabent.

## Sinopsi

João és un viatjant de comerç portuguès que ven cintes de vídeo i cassets musicals auxilia a una dona, Berta, que recorre a ell perquè la porti fins a Lisboa. Accepta i després el panorama es complica.

## Repartiment

* Sergi López i Ayats João
* Carmen Maura Berta
* Federico Luppi José Luis
* Antonio Birabent Carlos
* Laia Marull Verónica
* Miguel Palenzuela
* Saturnino García Bruno
* Miguel Palenzuela Aurelio
* Antonio Hernández
* Marisa Madruga
* María Bermúdez de Castro
* Vicente Hernán
* Gonzalo Durán
* José Miguel Caballero
* Juanjo Bermúdez de Castro
* Carmen Arbex
* José Luis Gil

## Premis i candidatures
### Festival de Màlaga

* Sergi López, guanyador del Premi Biznaga de Plata al millor actor.

### Premi Goya

* Carmen Maura candidata al Premi Goya a la millor interpretació femenina protagonista.

## Comentaris

M. Torreiro a El País va escriure:
| « | «Com en tot thriller, aquí les convencions del gènere estan també al servei no sols de les tribulacions de les seves criatures, sinó d'una visió de l'actual societat espanyola, tan inclement com inobjetable.» | » |
Javier Porta Fouz a El Amante del Cine va escriure:
| « | «Sembla una història contada en exteriors, sense pretensions al·legòriques ni declaracions superficials, pot, almenys, caure simpàtica.» | » |
Diego Battle a La Nación va opinar:
| « | «...té un interessant plantejament inicial, una intel·ligent estructura narrativa, però resulta una pel·lícula sense fil conductor, forçada i fins amb errors en la construcció espai-temporal, però els seus intèrprets mai arriben a lluir-se. Ofereix alguns climes atractius, però els principals conflictes dramàtics no funcionen...és una mena de crònica d'alguna cosa que va poder haver estat però que en pantalla gairebé mai es concreta.» | » |

## Notes

* ↑ Lisboa a Fotogramas
* ↑ Lisboa al web dels Goya
* 1 2 3 Manrupe i Portela, 2003, p. 142.

## Referències

* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos II 1996-2002. Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2003, p. 142. ISBN 950-05-1525-3.

## Enllaços externs

* Informació sobre Lisboa a cinenacional
# Estació de Vilanova Est

Mapa sinòptic de la línia orbital ferroviària (en projecte) :
Vilanova Est és una estació de ferrocarril en projecte que s'ubicarà al nord-est del municipi de Vilanova i la Geltrú, a la comarca del Garraf. A l'estació hi pararan trens de la futura línia Orbital Ferroviària (LOF), i se situarà entre els municipis de Vilanova i la Geltrú i Sant Pere de Ribes, a la urbanització de Les Roquetes.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Projectat |||||
| Mataró | Garraf Park and Ride | Línia Orbital | Vilanova Centre | Vilanova i la Geltrú |

## Referències

* ↑ «Aprobado el Plan Director Urbanístico de la Línea Orbital Ferroviaria de Barcelona» (en castellà). vialibre.org, 16-04-2010. [Consulta: 31 agost 2017].
* ↑ «LA LÍNIA ORBITAL FERROVIÀRIA: VERTEBRACIÓ DEL TERRITORI METROPOLITÀ». Generalitat de Catalunya. ifercat.gencat.cat. [Consulta: 31 agost 2017].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Enllaços externs

* Recorregut de la Línia Orbital Ferroviària a Google Maps
# Manuela Inés Rausell i Soriano

Manuela Inés Rausell i Soriano (València, 21 de gener de 1839 - 1918) va ser una escriptora i poeta valenciana del segle xix (el seu primer cognom es pot trobar tant amb la grafia «Raussell» com «Rausell». El seu nom també apareix citat com a Manuela Agnès Rausell i Soriano).
Va néixer a València el 21 de gener de 1839.Va col·laborar en nombroses publicacions periòdiques valencianes, com Las Provincias, Valencia Ilustrada, La Ilustración Popular, El Zuavo, La Antorcha, La Lealtad, La Unión Católica, El Consultor, Valencia, Revista del Turia i El Comercio. En 1886 va ser nomenada reina dels Jocs Florals organitzats per Lo Rat Penat. Autora d'obres com Centelles i Solers o un amor entre dos odis, va morir en 1918.

## Referències

* 1 2 Simbor, 1997, p. 367.
* 1 2 Roda, 2015, p. 64.
* 1 2 Ossorio y Bernard, 1903, p. 371.
* ↑ «Los Juegos Florales de "Lo Rat-Penat"». Las Provincias [Valencia], 19.057, 31-07-1927, pàg. 3.
* ↑ Sanchis Pino, Josep. «Carmel Navarro i Llombart (Constantí Llombart)». Rogleconstantillombart.com, 22-01-2015. [Consulta: agost 2017].

## Bibliografia

* Ossorio y Bernard, Manuel. «Raussell y Soriano (Manuela Inés)». A: Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta y litografía de J. Palacios, 1903.
* Pinyol i Torrents, Ramon «Les escriptores catalanes vuitcentistes i la traducció». Quaderns. Universitat Autònoma de Barcelona, 13, 2006. ISSN: 2014-9735.'
* Roda, Lluís «La continuïtat «bioliterària» al País Valencià: de Carles Ros a Carles Salvador (o de Gregori Maians a Vicent Andrés Estellés, passant per Teodor Llorente)». Scripta. Universitat de València, 6, 2015. ISSN: 2340-4841.'
* Simbor, Vicent. «La Renaixença i la normalització literària». A: Ferran Carbó, Ramon X. Rosselló, Josep Lluís Sirera. Escalante i el teatre del segle XIX: precedents i pervivència. València/Barcelona: Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana / Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1997, p. 347-374. ISBN 84-7826-893-6.
# Casa Josep A. Massip

La Casa Josep A. Massip és una obra modernista d'Argentona (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa situada al cor del veïnat d'en Lledó. Com la resta de les torres és d'estil modernista, molt visible en el tractament de finestres, portes i arcs del porxo d'entrada. Aquests elements reprodueixen per la seva forma i per la distribució exagerada de l'obra vista a mode de motllures, les finestres i porten de les cases centreeuropees, concretament dels Països Baixos. Aquest recurs és molt emprat pels arquitectes del modernisme que, combinant l'obra vista i l'arrebossat de tons suaus propi de les cases mediterrànies, donen un caràcter molt propi al modernisme català. L'estructura de la casa correspon a la de casa d'estiueig convencional.

## Referències

* 1 2 «Casa Josep A. Massip». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Solana d'Esgrasses

La Solana d'Esgrasses és una solana del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble d'Hortoneda.
Es troba a llevant d'Hortoneda, a la dreta de la llau de la Mitgenca, al nord de l'Obaga de la Mitgenca i a migdia de les Obagues de Senllí.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Estatus IMA

L'estatus IMA és la situació en què es troba un mineral després del seu estudi, segons l'Associació Mineralògica Internacional (IMA), l'organisme internacional que els regula.
El procés d'aprovació consisteix en la publicació d'un article que descrigui les propietats físiques d'una nova proposada nova espècie mineral. Aquesta proposat ha de ser revisada per la Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC), i si és aprovada en votació dels seus membres el nou mineral es converteix en una espècie oficialment reconeguda, amb l'estatus d'aprovada.
Els minerals aprovats per l'IMA poden tenir els següents estats:
| Estat | Descripció |
| Aprovat | Aprovat com una espècie mineral vàlida per l'IMA |
| Vàlid - descrita per primera vegada abans de 1959 (pre-IMA) - "heretat" | Els minerals publicats i reconeguts com a vàlids abans de l'establiment de l'IMA l'any 1959 no han de ser aprovats, només publicats en una revista revisada. La majoria dels minerals comuns que coneixem avui dia són dins d'aquesta categoria. |
| Qüestionable / dubtós | Un mineral reconegut com a vàlid (en general un mineral "heretat"), però amb un cert nivell del dubte i amb la necessitat d'un nou examen. |
| Redefinit aprovat | Un mineral que ha estat aprovat, però redefinit com a part d'un nou examen. |
| Rebatejat aprovat | Un mineral que ha estat aprovat (o re-aprovat) amb un nou nom. |
| Sense nom - vàlid | Un mineral que és vàlid, però encara no ha estat identificat públicament. |
Els minerals que no estan aprovats per l'IMA o estan pendents d'aprovació poden tenir els següents estats:
| Estat | Descripció |
| Desacreditat | Originalment acceptat com una espècie mineral vàlida, però ja no acceptat com a tal. |
| Rebutjat | Una proposta que va ser rebutjada pel vot de la IMA CNMNC. |
| No aprovat | No aprovat actualment, sense cap informació addicional en quant al seu estat. |
| Pendent d'aprovació | Aprovació en espera. |
| Sense data | Sense informació sobre el seu estat d'aprovació. |
| Nom de grup | El nom d'un grup de minerals, no d'una espècie. |
| Mineral hipotètic | Alguns noms es donen a termes exterms hipotètics que (encara) no es troben en la naturalesa, o bé a anàlegs dels minerals que han estat creats per l'home, però que encara no es troben de manera natural. |
| Membre intermedi d'una sèrie de solució sòlida | Alguns noms es mantenen per raons històriques tot i que no s'adhereixen a la regla 50/50 de distingir espècies minerals en una sèrie. |
| Publicat sense aprovació | Un mineral que no ha estat aprovat, tot i estar publicat i descrit en una revista, ja sigui perquè l'autor no ha volgut aprovar el mineral, o perquè no hi havia prou informació disponible per completar un procés d'aprovació formal. |
| Sense nom - no vàlid | Un mineral que és probable que sigui invàlid i que encara no ha estat nomenat en públic. |

## Referències

* ↑ «Definition of ima status» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 abril 2017].
# Casa Joieria Carbonell

La Casa Joieria Carbonell és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner situat a davant de la Rambla de Figueres, amb planta baixa i tres pisos i coberta terrassada. La planta d'aquest edifici té forma trapezoïdal. És un edifici amb tres façanes que donen a carrers diferents. Una dona al carrer Sant Pere i té una finestra a cada pis, les dues principals amb balcó en forma circular. La façana que està encarada a la Rambla, és de dimensions molt estretes, però tot i això té una obertura a cada façana, amb balconades de ferro forjat decorades. Aquesta façana té les cantonades carreuades, amb carreus ben tallats. La façana que dona al carrer Portella també té una obertura a cada planta, amb balcons de ferro forjat decorats amb motius vegetals.

## Referències

* ↑ «Casa Joieria Carbonell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Gneu Fulvi Flac

Gneu Fulvi Flac (en llatí Cnaeus Fulvius M. F. Q. N. Flaccus) va ser un militar romà del segle iii aC. Formava part de la gens Fúlvia, una de les més distingides gens romanes d'origen plebeu, i era de la família dels Flac. Era fill de Marcus Fulvius Q. F. M. N. Flaccus, cònsol el 264 aC i germà de Quintus Fulvius M. Q. F. N. Flaccus, cònsol el 237 aC.
En el tercer consolat del seu germà, l'any 212 aC, va ser pretor i va tenir la Pulla com a província. Va ser derrotat prop d'Herdonea per Hanníbal a la Primera Batalla de Herdonia i va ser el primer en fugir amb 200 cavallers mentre la resta de l'exèrcit era aniquilat (de 22.000 mil soldats només se'n van escapar 2.000). Gai Semproni Bles el va acusar de manca d'atenció i prudència. Flac va donar la culpa als soldats però la investigació va revelar que havia actuat amb covardia. Va voler l'ajuda del seu germà, que llavors es trobava al cim de la seva popularitat, però no va servir de res. Per evitar un càstig sever va marxar a Tarquínia exiliat voluntàriament. Segons Valeri Màxim va refusar l'honor d'un triomf, però o bé no és cert o no se sap en quin any va ser.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/164?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=FlaccusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 154. ]