OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vila fortificada de Pesillà de la Ribera

La Vila fortificada de Pesillà de la Ribera és la vila murada, fortificada, medieval d'estil romànic del poble de Pesillà de la Ribera, a la comarca del Rosselló, Catalunya del Nord.
Envoltava la totalitat de la cellera originària del poble, que encara es pot reconèixer avui dia recorrent els seus carrers o a través d'una fotografia aèria.

## Història

El primer esment de Pesillà es remunta a l'any 876, en l'acta d'una donació d'Anna, filla d'Alaric, comte difunt d'Empùries, i de Rotruda, filla del comte Berà de Barcelona i Rasès, al comte Radulf, germà de Guifré el Pilós, d'uns alous, entre els quals hi havia el de Pidiliano, amb les seves esglésies. El 898, el comte Radulf donaren aquestes mateixes terres, de Peciliano o Pessiliano al monestir de la Grassa, amb les seves esglésies de Sant Feliu i de Sant Sadurní, els canals de rec i el vilar de Fonte Tentenata (les Fonts, del veí terme comunal de Calce. El que és curiós és que entre els documents de la Grassa, no hi consta, Pesillà, per la qual cosa se suposa que la primera donació no es va fer efectiva, i fins a la segona, el 915, la Grassa no en va prendre possessió real. Fins a la fi de l'Antic Règim la Grassa en continuà tenint la possessió.

## El clos medieval

La vila fortificada de Pesillà de la Ribera envoltava totalment l'antiga cellera originària del poble. Té una forma arrodonida molt regular, i inclou bàsicament un carrer circular per l'interior, amb dos carrers transversals, així com la plaça del lloc on es trobava el cementiri antic. Fa aproximadament 80 metres de diàmetre, i conserva una de les tres portes que hi havia hagut.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Pesillà de la Ribera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Castells i fortificacions militars del Rosselló anteriors al 1300: Vila fortificada de Pesillà de la Ribera». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «La vila fortificada de Pesillà de la Ribera en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: 8 setembre 2016].
# Cap Helles

El cap Helles (en turc, Mehmetçik Burnu) és el cap rocós a l'extrem més al sud-oest de la península de Gal·lípoli, Turquia. Va ser l'escenari de forts combats entre les tropes otomanes i britàniques durant el desembarcament a cap Helles a l'inici de la campanya de Gal·lípoli el 1915.
El nom deriva del grec Έλλη (Helle; Hel·le) (vegeu també Hel·lespont).
Ara és el lloc d'un dels principals monuments commemoratius de la campanya, el Memorial de Helles, mantingut per la Commonwealth War Graves Commission (CWGC, Comissió de tombes de guerra de la Commonwealth), especialment per a aquells que formaven part de les forces britàniques i índies (en lloc de les forces ANZAC) que hi lluitaven i no se'n coneixen la seva tomba.

## Referències

* ↑ «Cemetery details - Helles memorial» (en anglès). Commonwealth War Graves Commission (CWGC).
# Santa Maria de Gaüses

Santa Maria de Gaüses és un edifici religiós del municipi de Vilopriu (Baix Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Santa Maria de Gaüses es troba emplaçada a la part més elevada del barri de l'Església. S'hi accedeix per una escalinata que, per la banda del campanar, condueix a la porta d'accés i a un jardí actualment molt abandonat, situat davant la façana. És un edifici d'una nau amb capelles laterals i coberta de teula a dues vessants. Actualment té construccions afegides a la part posterior. La façana, de composició senzilla, té una gran porta d'accés allindanada i, una mica més amunt, una fornícula buida. A la part superior hi ha dues finestres rectangulars i el ràfec de coronament. El campanar, situat a la banda dreta de la façana, té base quadrada i cos superior octogonal amb obertures d'arc ogival, algunes de les quals han estat tapiades. Es corona amb un cos més petit d'estructura similar.

## Història

L'església de Gaüses és esmentada ja el segle xiii. Tanmateix, l'edifici actual data del segle xviii, com ho confirmen les dates observables a diferents punts de l'edifici: 1724 i 1756 a les llindes de les sagristies; 03/03/1759 en un carreu de l'angle de la façana; 04/10/1760 a la llinda de la porta d'accés; 06/05/1761 a la fornícula; 1760 i 1776 en el campanar.
En l'actualitat el temple continua en ús, tot i que el seu estat faria convenient una restauració (jardí, pintura de l'interior).

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Gaüses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Albert Aguilà i Lalana

Albert Aguilà i Lalana (Almacelles, Segrià, 9 d'agost de 1970), conegut amb el sobrenom de el noi d'Almacelles, és un exfutbolista català, que jugava com a davanter.

## Trajectòria

Va arribar a les categories inferiors del Reial Madrid amb catorze anys. A la 88/89 juga a Segona amb el Castella i debuta amb el primer equip, jugant amb prou feines 29 minuts. La situació es repeteix a l'any següent, però en aquest cas, són 30 minuts.
Amb dos partits en dos anys, passa al CD Logroñés, a la 90/91, on es fa amb la titularitat i marca 4 gols en 32 partits. A la 91/92 marxa a Pamplona, al CA Osasuna, on també gaudeix de minuts però no passa dels 3 gols. A l'any següent, convertit en el davanter de refresc osasunista, puja la seua xifra fins a set gols.
La temporada 93/94 fitxa per la UE Lleida, que acabava de pujar a Primera. L'equip català va quedar penúltim i el davanter va aportar tres gols en 23 partits. Acompanya dues temporades als lleidatans a la divisió d'argent, però amb prou feines hi juga tres partits a 94/95 i cap a la següent.
La temporada 96/97 fitxa pel Gavà, de 2aB, on roman un any abans d'anar-se'n a la UD Barbastro de la Tercera aragonesa. La temporada 99/00 fitxa pel Calahorra, amb qui puja a 2aB abans de retirar-se el 2001.

## Referències

* ↑ «[http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1989/10/01/pagina-31/1205124/pdf.html Aguilà: un catalán en la corte de Mendoza]» (en castellà). Mundo Deportivo, 01-10-1989.

## Enllaços externs

* Albert Aguilà i Lalana a BDFutbol
* Albert Aguilà i Lalana Fitxa com a entrenador a BDFutbol
# Défense d'afficher (pel·lícula)

Défense d'afficher és una pel·lícula curtmetratge muda de comèdia francesa del 1896 dirigida per Georges Méliès, mostrant dos portadors ded cartells que es barallen sobre una paret mal guardada. La pel·lícula, una de les primeres obres de Méliès, es va pensar que estava perduda durant molt de temps, però es va recuperar el 2004. És el número 15 al catàleg de Star Films Té una durada de 74 segons.

## Sinopsi

Un sentinella passa per davant d'una paret, sobre la qual hi ha pintat Défense d'afficher (no posar cartells). Un portador de cartell espera passar i enganxa un cartell publicitari. Un segon cartell cobreix el primer anunci amb un pòster més gran. Els dos cartells es barallen, i després fugen quan s'acosta el sentinella. Aleshores, el seu comandant recrimina el sentinella per la desfiguració de la paret.

## Vegeu també

* Llista de pel·lícules redescobertes

## Referències

* Frazer, John. Artificially arranged scenes: the films of Georges Méliès. Boston, Mass.: G.K. Hall, 1979. ISBN 978-0816183685.
* ↑ «Défense d'afficher». Ciné-archives..
* ↑ Complete Catalogue of Genuine and Original 'Star' Films. George Méliès, 1905, p. 4. DOI 10.7282/T3CR5TJ3 [Consulta: January 16, 2022].
* ↑ Popegrutch. «Post No Bills (1896)». Century Film Project. [Consulta: January 16, 2022].

## Enllaços externs

* Défense d'afficher a YouTube
# Live from Spotify London

Live from Spotify London és un EP en directe de la banda anglesa Coldplay. Fou enregistrat en la seu central de Spotify, a Londres, el 14 de novembre de 2016. Representà el dotzè EP editat per la banda i publicat exclusivament pel servei de streaming de Spotify el 16 de desembre de 2016. Coldplay va decidir realitzar aquest treball després de ser nomenada la banda més escoltada en la plataforma Spotify durant l'any 2016, superant els cinc mil milions de reproduccions.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Guy Berryman, Jonny Buckland, Will Champion i Chris Martin.

## Crèdits

* Guy Berryman – baix, veus addicionals, teclats
* Jonny Buckland – guitarra elèctrica, addicionals
* Will Champion – bateria, addicionals, guitarra
* Chris Martin – cantant, teclats, guitarra acústica

## Referències

* ↑ «Coldplay Drop 'Live From Spotify London' EP» (en anglès). Billboard, 16-12-2016. [Consulta: 27 agost 2017].
* ↑ «Coldplay – Live From Spotify London out now!» (en anglès). Coldplay.com, 16-12-2016. [Consulta: 27 agost 2017].
# Vila fortificada de Prats de Molló

La Vila fortificada de Prats de Molló és la vila murada, fortificada, medieval d'estil romànic de la vila de Prats de Molló, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Envoltava la totalitat del poble vell, la cellera primigènia. S'estenia al sud de l'església parroquial, amb un eixample baixmedieval al sud-oest.
El primer esment de Prats de Molló és del 878, en un precepte de Lluís el Tartamut sobre el monestir de Santa Maria d'Arles, on delimita les possessions d'aquest monestir. Al llarg dels segles següents, el monestir d'Arles obtingué nombroses possessions a Prats de Molló. L'any 1011 ja és considerada vila i centre de la vall, que formava un terme civil. L'església de Santa Justa i Santa Rufina de Prats de Molló és documentada entre 984 i 988, anys en què consta una primera consagració, duta a terme pel bisbe Hildesind d'Elna, amb la presència del comte de Besalú, Oliba. La vila pertangué al comtat de Besalú i, com aquest comtat, formà part del de Barcelona.
La vila fou novament creada per Jaume I, fet que coincideix amb la segona consagració de l'església parroquial, el 1245, i la vila s'estén, incloent els nous barris dins del recinte murallat medieval. Tres anys abans, la vila havia estat deslliurada de diversos mals usos, com l'eixorquia, la cugucia, la intestia i la remença personal, alhora que el mateix rei feia una crida a repoblar la vila. En aquesta crida hi surt esmentada la muralla de la vila vella, alhora que la vila nova, actualment anomenada Vila Alta, quedava inclosa en l'ampliació del recinte murat. El mateix rei hi posseïa palau o residència reial. El 1308, encara, Prats de Molló obtingué el privilegi de celebrar-hi mercat el dissabte, amb la qual cosa es refermava el paper de la vila i, alhora, el comerç local.
El primer recinte murallat incloïa l'església parroquial i el seu cementiri, ara desaparegut, i la vila vella, situada al seu migdia, actualment anomenada Vila Baixa. El traçat actual dels seus carrers probablement correspon a una remodelació tardana; s'hi conserven fragments de muralles medievals en el sector proper a l'església, sobretot al costat nord. La resta de muralles foren substituïdes el segle xvii per la nova fortificació empresa per Vauban.

## Bibliografia

* Catafau, Aymat; Badia i Puigdevall, Eulàlia. «Prats de Molló i la Presta: Vila de Prats de Molló». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prats de Molló». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La vila fortificada de Prats de Molló en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Catafau i Badia, 1993.
# Cap Gracias a Dios

Cap Gracias a Dios és un cap localitzat al centre de la costa est d'Amèrica central, en el que s'anomena la Costa de les Mosquitos i La Mosquitia. Se situa a prop del Riu Coco al Mar Carib i delimita la frontera de la Regió Autònoma de l'Atlàntic Nord a Nicaragua i del departament hondureny igualment conegut amb el nom de Gracias a Dios.
La localització és considerada que delimita les fronteres Hondures - Nicaragua i va ser feta pel rei Alfons XIII d'Espanya l'any 1906, i va ser confirmada per la Tribunal Internacional de Justícia l'any 1960. Se situa precisament a 14°59'08"N, 83°08'09"W.
El lloc hauria estat aparentment batejat per Cristòfor Colom en el seu últim viatge l'any 1502 quan una molt forta tempesta va aparèixer sobtadament.

## Referències

* ↑ Geografía ilustrada de Nicaragua, página 81. Jaime Incer Barquero. 1975
* ↑ «Territorial and Maritime Dispute between Nicaragua and Honduras in the Caribbean Sea (Nicaragua v. Honduras)» (PDF). International Court of Justice, 08-10-2007. Arxivat de l'original el 30 d'agost 2017. [Consulta: 10 octubre 2017].
* ↑ «El Cabo Gracias a Dios, 500 años después» (en castellà), 12-09-2002. [Consulta: 26 gener 2021].
# Sant Sebastià de Serdinyà

Sant Sebastià de Serdinyà és una capella del poble de Serdinyà, a la comuna del mateix nom, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
La capella és ran de carretera a l'extrem de ponent del barri del Solà de Serdinyà. És una capella petita, d'una sola nau, sense absis diferenciat de la nau, que està encarada de sud a nord.

## Referències

* ↑ Sant Sebastià de Serdinyà en els ortofotomapes de l'IGN
# Tornavacas

Tornavacas és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).
El viatger després d'a-travessar el port del mateix nom, i d'aturar-se en l'impressionant mirador s'ha d'aturar, i baixar per la zigzaguejant carretera de gran pendent, per arribar a la població de Tornavacas.
Antiga capital del senyoriu dels Alvárez de Toledo, era el primer poble que assolien els ramats de la Mesta provinents de Castella. Fruit de la seva prosperitat fou l'ennobliment dels habitatges, molts dels quals, exhibeixen blasons nobiliaris i llindes de granit, com la casa en la que pernoctà Carles V, en el carrer ?Real de Abajo, camí de la seva residència al monestir de Yuste.
Cal visitar el costell o Marirrollas, el pont Cimero i la Puentecilla, amb el seu templet del segle xviii. En l'església de Nostra Senyora de l'Assumpció, del segle xvii, destaca la capella del Cristo del Perdón, amb una magnifica talla i altres tresors religiosos.

## La Garganta (gola) de los Infiernos

En el terme municipal de Tornavacas s'hi troba gran part del territori de la Reserva Natural Garganta de los Infiernos, en la que hi ha signes molt visibles d'erosió glacial, molt apreciables en les glaceres de San Martín i de la Serrá. A més de gran nombre de cascades i salts d'aigua, hi ha grans bassals d'aigua excavats en la roca. El Centro de Interpretación de la Reserva Natural de la Garganta de los Infiernos (antic Hospital de Pobres), està dedicat a la transhumància i als ecosistemes d'alta muntanya. També destaca la zona d'esbarjo i oci Monte de la Cruz.

## Referències

* Fulletó de la Junta d'Extremadura, Red Extremeña de Desarrollo Rural.
# Kópnino

«Kópnino» té aquests significats:
* Kópnino (Mélenki), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Kópnino (Sóbinka), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Fricativa lateral alveolar sonora

La fricativa lateral alveolar sonora és un so consonàntic usat en diversos idiomes, com per exemple navaho, txuktxi, àvar, gal·lès, xosa i zulu. El seu símbol en l'Alfabet Fonètic Internacional és [ɮ].
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Live in Berlin (àlbum de Depeche Mode)

Live in Berlin és un àlbum de vídeos de la banda britànica Depeche Mode dirigit i filmat per Anton Corbijn. Presenta un concert en directe realitzat per Depeche Mode en el O2 World de Berlín els dies 25 i 27 de novembre de 2013 dins la seva gira Delta Machine Tour.
L'edició estàndard consisteix en un DVD i la banda sonora del concert i un segon DVD que combina el vídeo del directe i material visual sobre escenes enregistrades entre bambolines, entrevistes amb els membres de la banda i seguidors, i una sessió acústica de dues cançons filmat al Salon Bel Ami de Berlín. L'edició deluxe és formada per cinc discs que inclou un DVD dels concerts, dos CDs d'àudio dels concerts, un segon DVD titulat Alive in Berlin i un Blu-ray de la remescla titulada Delta Machine 5.1 (2013) sobre l'àlbum Delta Machine. Abans del seu llançament, el DVD fou publicat en una versió cinematogràfica que es pogué visionar en determinades ciutats del món, especialment a Alemanya.

## Llista de cançons
### Box set

Totes les cançons foren escrites i compostes per Martin Gore, excepte les indicades.

#### Alive in Berlin – DVD

* Concert complet més 15 talls d'entrevistes
* Bordello Acoustic Session: "Condemnation" i "Judas"

#### Delta Machine – 5.1 àudio en Blu-ray

* "Welcome to My World"
* "Angel"
* "Heaven"
* "Secret to the End"
* "My Little Universe"
* "Slow"
* "Broken"
* "The Child Inside"
* "Soft Touch/Raw Nerve"
* "Should Be Higher"
* "Alone"
* "Soothe My Soul"
* "Goodbye"
* "Long Time Lie"
* "Happens All the Time"
* "Always"
* "All That's Mine"

### Edició doble CD
## Posicions en llistes

| Llista (2014) | Posició |
| Alemanya | 2 |
| França | 9 |
| Itàlia | 11 |
| Regne Unit | 64 |
| Suïssa | 13 |

## Crèdits

* Dave Gahan – cantant
* Martin Gore – guitarra, teclats, veus addicionals, cantant
* Andrew Fletcher – teclats
* Christian Eigner – bateria
* Peter Gordeno – teclats, piano, baix, veus addicionals

## Referències

* ↑ Dalton, Stephen. «'Depeche Mode: Live In Berlin': Film Review» (en anglès). The Hollywood Reporter, 07-11-2014. [Consulta: 27 febrer 2016].
* ↑ «Depeche Mode - Live in Berlin - Soundtrack» (en anglès). swedishcharts.com. [Consulta: 14 març 2016].

## Enllaços externs

* Live in Berlin a Internet Movie Database (anglès)
# Voskressenka (Mokroús)

* Per a altres significats, vegeu «Voskressenka».
Voskressenka (en rus: Воскресенка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 357 habitants. Pertany al districte municipal de Mokroús.

## Referències

* ↑ «БОЛЬШАЯ САРАТОВСКАЯ ЭНЦИКЛОПЕДИЯ : Фёдоровский район : Ивановка». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
* ↑ «Карта Новоузенского уезда Самарской губернии 1890 года». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
# Cap Gros

El Cap Gros és un cap de la costa de la Marenda del terme comunal de Portvendres, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situat a la zona nord del terme de Portvendres, al nord mateix de la població.
Fou un lloc d'alt valor per als militars alemanys ocupants de la Segona Guerra Mundial, que hi van construir una dotzena d'emplaçaments per a bateries d'artilleria, dos dels quals -els més propers al cap i, alhora, a la població, de més volum.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «123 - Portvendres». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Portvendres». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ «El Cap Gros en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-06-01. [Consulta: 10 maig 2016].
# Albee

Albee és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 10 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Albee tenia 10 habitants, 6 habitatges, i 3 famílies. La densitat de població era de 29,7 habitants per km².
Dels 6 habitatges en un 16,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 50% no eren unitats familiars. En el 50% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 10% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 50% entre 25 i 44, un 30% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 125 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.750 $ i la renda mediana per família de 27.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 18.750 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 10.744 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Albee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Albee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kópnino (Sóbinka)

* Per a altres significats, vegeu «Kópnino».
Kópnino (en rus: Копнино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 134 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Satres

Els satres (grec antic: Σάτραι, llatí: Satrae) foren un poble traci que vivia a una part del Pangèon, el rius Nestos i el riu Estrímon. Eren veïns dels sapeus i dels bessos, dels quals pot ser que fossin una tribu.
Heròdot diu que era un poble traci que sempre s'havia mantingut independent i mai havia estat sotmès, cosa que s'explica perquè vivien en una regió molt muntanyosa coberta de boscos i de neu, i per la seva gran valentia. Tenien la part més important de les mines d'or i de plata del Pangèon, i a partir del segle vii aC hagueren de competir amb els grecs de Tasos que s'havien establert a la Perea Tàsica.
Segons Heròdot, tenien un oracle de Dionís situat entre els cims de les seves muntanyes. Es deia que la casta sacerdotal que interpretava l'oracle pertanyia a la tribu dels bessos; per això, altres autors pensen que els satres eren la noblesa guerrera de la tribu dels bessos. Segons Plini el Vell tenien molts de clans diferents.
Segons Jane Ellen Harrison, probablement donaren nom als sàtirs, els companys de Dionís en les seves bacanals, i potser també el nom de centaures, atès que Hecateu esmenta una tribu tràcia amb el nom satrocents, que serien els satres i el seu nom podia haver derivat en sàtirs i centaures.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Satrae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ The Encyclopaedia Britannica. 24, Sainte-Claire Deville to Shuttle.. Nova York: The Encyclopaedia Britannica, 1911, p. 230.