OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vorónej

* Per a altres significats, vegeu «Vorónej (desambiguació)».
Vorónej (en rus: Воро́неж) és una ciutat, capital de l'óblast de Vorónej, a Rússia. Està a la vora del riu Vorónej a 12 km de la seva confluència amb el riu Don. Es divideix en sis districtes: Komintérnovski, Léninski, Levoberejni, Sovetski, Tsentralni, i Jeleznodorojni.
Durant el 24 de juny de 2023, la ciutat va ser controlada per l'organització paramilitar de Wagner.

## Història

El riu Vorónej és citat en el Codi Hypatià de 1177, però ja en el paleolític el lloc era habitat. La ciutat actual va ser fundada el 1585 o 1586 pel tsar Fiódor I com un fort de protecció contra els tàtars.
Al segle xix s'hi desenvolupà una indústria agroalimentària.
Durant la Segona Guerra Mundial va ser l'escenari de forts combats entre soviètics i tropes de l'Eix.

## Ciutats agermanades

* Brno, República Txeca
* Landkreis Wesermarsch, Alemanya
* Charlotte, Estats Units
* Txungking, Xina
* Sliven (Bulgària)
* Lleó, Espanya
* Hómiel, Belarús

## Fills il·lustres

* Aleksei Koltsov (1809–1842), poeta rus famós sobretot per les seves cançons;
* Ivan Nikitin (1824–1861), poeta rus;
* Ivan Bunin (1870–1953), escriptor, Premi Nobel de Literatura de l'any 1933;
* Samuïl Marxak (1887–1964), escriptor, traductor i poeta infantil rus i soviètic;
* Georgiĭ Krutikov (1899–1958), arquitecte i artista constructivista rus;
* Andrei Platónov (1899–1951), escriptor soviètic;
* Anatoli Fediukin (1952–2020), jugador d'handbol rus;
* Irina Makogónova (1959), jugadora de voleibol russa;
* Ielena Davídova (1961), gimnasta russa;
* Ielena Fanàilova (1962), poetessa, traductora i periodista soviètica i russa;
* Aleksandr Litvinenko (1962–2006), espia rus, coronel del KGB;
* Dmitri Saütin (1974), saltador rus;
* Eduard Vorgànov (1982), ciclista rus;
* Dmitri Kozontxuk (1984), ciclista rus;
* Aleksandr Khatúntsev (1985), ciclista rus;
* Dmitri Kossiakov (1986), ciclista rus;
* Roman Xixkin (1987), futbolista rus;
* Anguelina Mélnikova (2000), gimnasta artística russa.

## Vegeu també

* Incident OVNI de Vorónej

## Referències

* ↑ «Mercenarios de Wagner toman el control de Voronezh» (en castellà). DW, 24-06-2023. [Consulta: 24 juny 2023].

## Enllaços externs

* Voronezh City Аdvertising (rus)
* Voronezh News (rus)
* Big Voronezh forum "U Antona" (rus)
* Voronezh city churches (anglès)
# Marquesat de Carulla

El marquesat de Carulla és un títol nobiliari espanyol creat el 20 de setembre de 1919 pel rei Alfons XIII a favor de Vicenç Carulla i Margenat, rector de la Universitat de Barcelona, Senador del Regne. Aquest Títol va ser rehabilitat en 1965 per José Fernando Carulla i Cortès, com III marquès de Carulla, fill de Claudi Carulla i Carulla, II marquès de Carulla.

## Marquesos de Carulla

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Valentí Carulla i Margenat | 1919-1924 |
| II | Claudi Carulla i Carulla | 1924- ? |
| Rehabilitat per Joan Carles I |||
| III | José Fernando Carulla y Cortés | 1966-actual titular |

## Història dels Marquesos de Carulla

* Valentí Carulla i Margenat, I marquès de Carulla.
* Va casar amb Maria del Pilar Carulla i Cullás. El va succeir el seu fill:
* Claudi Carulla i Carulla, II marquès de Carulla.
* Va casar amb Teresa Cortés i Villaveccia. El va succeir, per rehabilitació, el seu fill:
Rehabilitació en 1965 per:
* José Fernando Carulla i Cortés, III marquès de Carulla.

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro",C.S..C.
* ↑ «Valentí Carulla i Margenat - Galeria de Metges Catalans».
# Coll de Bóixols (partida)

Coll de Bóixols, en alguns casos escrit Coll de Boix, és una partida rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, en territori del poble de Bóixols.
Està situada a l'extrem nord-est del terme, al sud-oest del Coll de Bóixols, al nord del Camí de Ca l'Astor i al nord de les restes de la masia de Cal Valldoriola.
Comprèn les parcel·les 100 i 102 del polígon 3 d'Abella de la Conca, i consta de 4,3823 hectàrees amb una barreja de zones de pinedes aptes per a extracció de fusta, bosquina i matolls.

## Etimologia

El nom d'aquesta partida deriva del coll a ponent del qual es troba, el Coll de Bóixols. Es tracta, així, doncs, d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 27 octubre 2011].

## Enllaços externs

* La partida de Coll de Bóixols en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Illa de Bailey

L'illa de Bailey és una illa poblada, a la badia de Casco, en el municipi de Harpswell, estat de Maine, Estats Units. L'any 2000, tenia una població permanent de 400 persones. Com la major part del litoral de Maine, l'illa de Bailey es caracteritza per una costa rocallosa i accidentada, i l'illa és poblada principalment per pins. Això, les seves cases pintoresques i la seva petita flota pesquera fan que l'illa sigui un dels llocs més fotografiats de l'estat de Maine.

## Història

Originalment anomenat Newaggin pels abnakis nadius, va ser poblat per europeus al segle xvii. Les persones que s'hi van establir vivien principalment de la pesca, i la pesca del llamàntol encara constitueix una part important de l'economia local. Al segle xix, però, van començar a venir estiuejants a l'illa, entre els quals el psiquiatre Carl Jung. Avui s'hi troba un gran nombre de segones residències.

## Geografia

L'illa de Bailey gaudeix d'una petita botiga de queviures, tres restaurants i una oficina de correus, però generalment, per a aprovisionar-se els illencs han d'anar a Brunswick, a uns 17 quilòmetres. L'any 1928, es va acabar el pont que comunica illa de Bailey amb l'illa veïna d'Orr, el qual està connectat amb el continent. Tot i així, a l'estiu encara funciona un servei diari de vaixells entre illa de Bailey i Portland (la principal ciutat de Maine).
Gran part de la població viu de la pesca, sobretot del llamàntol. El turisme també és un puntal de l'economia de l'illa, que compta amb uns quants hotels i cases de lloguer, a més d'una botiga de records.
Alguns dels seus monuments són els Giant Steps, unes "escales gegants" naturals, la platja de Robin Hood o el port natural de Mackerel Cove, on s'amarra la flota pesquera. També conegut és el pont que connecta l'illa amb el món experior. Aquest pont, anomenat el Cribstone Bridge, és una construcció única al món, formada per blocs de granit col·locades de tal manera que la marea hi pot passar entremig. D'aquesta forma, s'evita la generació de forts corrents que podrien posar en perill les barques amarrades al voltant.

## Bibliografia

* Nancy Orr Johnson Jensen, "Bailey Island: Memories, Pictures & Lore", Mayhaven Publishing, 2003, ISBN 1-878044-96-6
* Harpswell Historical Society Website Arxivat 2005-12-01 a Wayback Machine.
* Beth E. Hill, The Evolution of Bailey's Island,(c)1992, Beth E. Hill
# Garbí

«Garbí» té aquests significats:
* Garbí (vent), vent del sud-oest
* Muntanya del Garbí, muntanya a la Serra Calderona prop de València
* Escola Garbí, escola a Esplugues de Llobregat
* Club Handbol Garbí, club d'handbol de Palafrugell
* Garbí (automòbil), marca dels automòbils que fabrica l'empresa catalana Cobra Cars Spain
* Garbí (revista), revista catalana elaborada per l’Escola del Mar.
Viccionari
# Torrent de Pla de Campllong

El Torrent de Pla de Campllong és un afluent per l'esquerra del Torrent de Castellar, que efectua tot el seu curs pel terme municipal de Castellar del Riu, al Berguedà.

## Descripció

Neix a 1.356 msnm, sobre de la carretera BV-4243 (Font Negra als Rasos de Peguera), a l'alçada del km 5,4. 200 metres després entra al Pla de Campllong i pren la direcció cap a l'oest tot travessant el pla i passant pel sud de Can Campllong i del Pi de les Tres Branques. Desguassa al Torrent de Castellar a 1.028 msnm.

## Municipis que travessa

Realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Castellar del Riu.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Torrent de Pla de Campllong està integrada per un total de 19 cursos fluvials. D'aquests, 9 són subsidiaris de 1r nivell de subsidiarietat i 9 més ho són de 2n nivell.
La totalitat de la xarxa suma una longitud de 19.704 m. que transcorren íntegrament pel terme municipal de Castellar del Riu.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* 1 2 3 Mapa de l'ICC
* 1 2 3 4 5 6 7 «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 25 juny 2010].
* 1 2 3 Aquest curs fluvial apareix al web de la XRCC. Per contra, no apareix al mapa de l'ICC en cap de les seves escales per bé que la configuració de les corbes de nivell permet endevinar el seu curs.
# Waldo David Frank

Waldo Frank (Long Branch, Nova Jersey, 25 d'agost del 1889 - White Plains, Nova York, 1967) va ser un prolífic novel·lista, historiador i crític literari i social nord-americà. Va nàixer al si d'una família jueva benestant de la costa est. Va escriure a les revistes The New Yorker i The New Republic durant els anys 20 i 30 del segle xx.
És més conegut tanmateix pels seus assajos sobre la realitat cultural i social d'Espanya (Virgin Spain, 1929) i del món hispanoamèricà amb el llibre Primer mensaje a la América Hispana (1930), resultat de conferències que va donar durant un «viatge iniciàtic» el 1929 i dedicat al seu «primer amic hispanoamericà», l'escriptor i assagista mexicà Alfonso Reyes (1889-1959). Volia assajar crear ponts entres les dues Amèriques, per no va trobar cap continuació. Segons Barrera Enderle, a la segona meitat del segle xx, entre l'avanç de l'imperialisme estatunidenc i la censura de la reflexió crítica al sud, Frank va quedar un antecessor que no va trobar cap successor, un esforç va però significatiu, encara mès en temps quan es volen construir murs per separar més que mai les dues Amèriques.
Frank va ser el president del Primer Congrés d'Escriptors Americans el 26 i 27 d'abril del 1935 i esdevingué el primer president de la Lliga d'Escriptors Americans.

## Obra

* The Unwelcome Man (1917)
* Our America (1919)
* The Dark Mother (1920)
* City Block (1922)
* Rehab (1922)
* Holiday (1923)
* Chalk Face (1924)
* Virgin Spain (1929)
* The Rediscovery of America (1929)
* Primer mensaje a la América Hispana (1930)
* South of Us (1931)
* Dawn in Russia: The Record of a Journey (1932)
* The Death and Birth of David Markand (1934)
* Birth of a World: Bolivar in Terms of his Peoples (1951)
* Bridgehead: The Drama of Israel (1957)
* Rediscovery of Man (1958)
* The Prophetic Island: A Portrait of Cuba (1961)
* Memoirs (pòstuma, 1973)

## Referències

* ↑ «Waldo David Frank». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Barrera Enderle, 2016, p. 229.
* ↑ Barrera Enderle, 2016, p. 228-229.
* ↑ Primer mensaje a la América Hispana (en castellà). Madrid: Revista De Occidente, 1930, p. 289.
* ↑ Barrera Enderle, 2016, p. 236-237.

## Bibliografia

* Barrera Enderle, Víctor «El interlocutor incómodo. Waldo Frank y su relación con el ensayo latinoamericano». Colindancias: Revista de la Red de Hispanistas de Europa Central, 7, 2016, pàg. 227–237. ISSN: 2393-056X.
# Marquesat de Casa Fuerte

El marquesat de Casa Fuerte és un títol de la noblesa espanyola atorgat a Juan de Acuña y Bejarano pel rei Felip V d'Espanya, l'any 1708.
Juan de Acuña va ser fill de don Juan de Acuña, que era un distingit cavaller espanyol, veí del Virregnat del Perú, corregidor de Quito i governador de Huancavelica, que es va casar amb doña Margarita Bejarano, natural de Potosí.
Als tretze anys va ser enviat a Espanya, a rebre educació, ingressant als setze anys en la carrera militar on va aconseguir, anys més tard, el grau de capità general i el Virregnat d'Aragó i Mallorca.
Va ser el XXXVII virrei de Nova Espanya el 15 d'octubre de 1722, tal vegada el més honrat i laboriós de Mèxic i un dels escasísims criolls que van aconseguir el càrrec de virrei a Hispanoamèrica.
En l'actualitat, el marquesat de Casa Fuerte és titularitat de la família Álvarez de Toledo.

## Els marquesos de Casa Fuerte

* Juan de Acuña i Bejarano, I marquès de Casa Fuerte.
* Joaquín José de Acuña i Figueroa, ii marquès de Casa Fuerte, II marquès d'Escalona, (1662-1736).
* Juan Manuel de Acuña i Vázquez-Coronat, iii marquès de Casa Fuerte, III marquès d'Escalona, (1695-1742).
* Francesc Xavier de Acuña i Prado, iv marquès de Casa Fuerte, IV marquès d'Escalona, (1727-1748).
* Joaquín Ciro de Acuña i Prado, V marquès de Casa Fuerte, VII marquès de Bedmar (1738-1795).
* Antonio María de Acuña i Fernández de Miranda, VI marquès de Casa Fuerte, marquès de Bedmar, (1766-1810).
* Manuel Lorenzo de Acuña i Fernández-Miranda, VII marquès de Casa Fuerte, IX marquès de Bedmar, (1767-1821).
* Manuel Antonio de Acuña i Dewitte, VIII marquès de Casa Fuerte, X marquès de Bedmar, (1821-1883).
* María del Carmen de Acuña i Dewitte, IX marquesa de Casa Fuerte, (1817-1888).
* Pedro Álvarez de Toledo i Acuña, X marquès de Casa Fuerte, (1847-1890).
* Illán Álvarez de Toledo i Lefèbvre, XI marquès de Casa Fuerte, (1882-1962).
* Julio Heredia y Halcón, XII marquès de Casa Fuerte, (1985-1992).
* Juan Illán Álvarez de Toledo i Giraud, XIII marquès de Casa Fuerte, fill de Illán Álvarez de Toledo i Lefèbvre i de Ivonne Giraud i Colom, va contraure matrimoni amb Dolores Aramburu i Houlin i va morir a París el 10 de juliol de 2012.
* Cayetana Álvarez de Toledo i Peralta Ramos, XIV marquesa de Casa Fuerte, des de 2013.

## Referències

* ↑ ORDRE de 17 de març de 1992 per la qual es mana expedir en tràmit d'execució de sentència sense perjudici de tercer de millor dret. Real Carta de Successió en el títol de Marquès de Casa Forta, a favor de don Joan Illán Álvarez de Toledo i Giraud. De conformitat amb el previngut en l'article 10 del Reial decret de 13 de novembre de 1992, aquest Ministeri, en nom de S. M. el Rei (q.D.g.), i en execució de la sentència de data 20 de març de 1990, dictada per l'Audiència Provincial de Madrid, ha tingut a bé disposar:
# Màscara de Sargon

La màscara de Sargon és una màscara humana i feta de bronze datada de l'any 2250 aC i pertanyent a l'època de l'Imperi d'Accad, un gran regne de Mesopotàmia format a partir de les conquestes de Sargon d'Accad i que mantingué l'hegemonia durant 140 anys entre els segles segle xxiv i segle xxiii aC —en què es van succeir cinc monarques tals com el propi Sargon, els seus fills Rimuix i Manixtuixu, el seu net Naram -Sin i el fill d'aquest darrer, Xar-Kali-Xarri.
La peça fou trobada al temple d'Ishtar, de l'antiga ciutat de Nínive, a prop de l'actual Mossul, al nord de l'Iraq. Es tracta d'una màscara realitzada en mida natural i de 36 cm, coronada amb una lligadura a la seva part superior i feta de bronze fos amb incrustacions. Alguns experts asseguren que la màscara no reflecteix el rostre del rei Sargon d'Acad, sinó el del seu net Naram -Sin.
La màscara es trobava exposada al Museu Nacional de l'Iraq, a Bagdad, fins que l'any 2003 va ser saquejada amb altres centenars de peces d'art mesopotàmic, com a conseqüència de la invasió de l'Iraq de 2003. D'ençà llavors, roman en parador desconegut.

## Referències

* ↑ Pàvel, Florenski. «ПЕРЕДНЯЯ АЗИЯ» (en Yaeyama). Arxivat de l'original el 2017-01-10. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ Pàvel, Florenski. «ПЕРЕДНЯЯ АЗИЯ» (en rus). Arxivat de l'original el 2017-01-10. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Голова Саргона Аккадского из Ниневии» (en rus). biblioclub.ru. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Голова Саргона Аккадского из Ниневии» (en rus). biblioclub.ru. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 9 gener 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial del Museu Nacional de l'Iraq Arxivat 2011-10-29 a Wayback Machine.
* Sargon and the Vanishing Sumerians
* Lexicorient article on Sargon
# Coll de Cabre

El coll de Cabre és un port de muntanya del Massís de Diois, una serralada secundària dels Alps, que s'eleva fins als 1.180 metres i que es troba entre els departaments de la Droma i els Alts Alps, entre les viles de Beaurières i Saint-Pierre-d'Argençon.
El coll uneix per carretera l'alta vall del Droma amb la vall del Buëch. La seva altitud moderada fa que estigui obert la major part de l'any.

## Aparicions al Tour de França

El coll de Cabre ha estat superat en trees edicions pel Tour de França, sent la primera el 1996 i la darrera el 2015.
| Any | Etapa | Categoria | Inici etapa | Final etapa | Primer al cim |
| 2015 | 16 | 2 | Bourg-de-Péage | Gap | Serge Pauwels (BEL) |
| 2010 | 11 | 3 | Sisteron | Bourg-lès-Valence | José Alberto Benítez (ESP) |
| 1996 | 11 | 2 | Gap | Valença | Richard Virenque (FRA) |

## Referències

* ↑ «Le col de Cabre dans le Tour de France» (en francès). ledicodutour. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 23 juliol 2015].
# Torrent de Pina

El torrent de Pina (també conegut com de Castellitx, d'Alcoraia o de Montuïri) és un torrent que travessa el Pla de Mallorca de sud a nord fins a arribar al Torrent de Muro.
Neix de les aportacions de diverses séquies dels termes d'Algaida i de Montuïri essent les més importants les de Castellitx i d'Alcoraia que molts cops s'identifiquen com el mateix torrent. També destaquen les fonts de Son Trobat i de Malesherbes
La confluència de totes es produeix dins terres algaidines i segueix fins al llogaret de Pina (d'on pren el nom). Després, passa pels termes de Sencelles i Costitx. Allà s'uneix amb el torrent de Solleric i seguidament amb el torrent d'Almadrà, tot formant el torrent de Muro.
El 2017 es va desbordar.

## Referències

* ↑ https://www.youtube.com/watch?v=DIH6Cb0rhzo

## Vegeu també

* Albenya
* Massís de Randa
* Qanat
* Síquia

## Enllaços externs

* Un text de Gabriel Bibiloni Trobat i fotografies de Rafel Antich al web de l'Agrupació Fotogràfica d'Algaida.
# Calcosiderita

La calcosiderita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la turquesa. Va rebre el seu nom per part de Johann Christoph Ullmann l'any 1814 del grec pel coure (χαλκός, chalcos) i el ferro (σίδηρος, síderos) en al·lusió a la seva composició.

## Característiques

La calcosiderita és un fosfat de fórmula química CuFe$^{3+}$₆(PO₄)₄(OH)₈·4H₂O. A més dels elements de la seva fórmula també pot contenir impureses d'alumini. Cristal·litza en el sistema triclínic en cristalls prismàtics curts, amb diverses formes observades, típicament en garbes, de fins a 3 mm; i també en crostes. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la calcosiderita pertany a «08.DD - Fosfats, etc, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 2:1» juntament amb els següents minerals: chenevixita, luetheïta, acrocordita, guanacoïta, aheylita, faustita, planerita, turquesa, afmita, childrenita, eosforita i ernstita.

## Formació i jaciments

Un mineral rar que apareix a la zona oxidada d'alguns dipòsits de minerals hidrotermals.
Hi ha nombrosos jaciments de calcosiderita a Alemanya, Austràlia i Estats Units. També ha estat trobada a Bolívia, Brasil, Bulgària, Espanya, França, Grècia, Portugal, Regne Unit, República Txeca, Xile. A Catalunya, hi ha un jaciment de calcosiderita a la mina Turquesa de Cornudella de Montsant, al Priorat (Tarragona).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: dufrenita, goetita, cyrilovita, leucofosfita, sampleïta, libethenita, crandal·lita, pseudomalaquita, saleeïta, torbernita i ulrichita.

## Referències

* 1 2 «Chalcosiderite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Chalcosiderite» (en anglès). Hanbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 gener 2017].
# Mas Torrents del Prat

Mas Torrents del Prat és una masia de Sant Sadurní d'Osormort (Osona) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues aigües amb la façana orientada a ponent i el portal format per grosses dovelles. El carener és perpendicular a la façana. A la part de migdia hi ha un cos de galeries adossat i formant angle recte amb l'edificació de la casa, és cobert a dues vessants. En front d'aquest cos n'hi ha un altre destinat a dependències agrícoles, formant un clos i tancat la lliça. A la part posterior de la casa hi observem grossos contraforts i és on es troba l'entrada a l'estada dels propietaris, aquest sector està rodejat per un ampli jardí, amb alzines centenàries.
Petit forn de pedra adossat a un cobert de construcció recent. Té una dimensió aproximada de 2x3m de planta. Les parets són de morter i la boca de pedra grisenca que contrasta amb la vermella del mur. A la llinda hi ha la inscripció: 26 Abril 1779.

## Història

Antic mas lligat a la història del monestir de Sant Llorenç dels Munts, terme de Sant Julià de Vilatorta, el qual tenia drets sobre molts masos i molins d'Osormort ja al segle xii. Fou reformat i ampliat vers el segle XVIII: 1733 (cobert) i 1799 (cabanya).
El forn és degué construir al segle xviii i era destinat a coure-hi pinyes per extreure els pinyons, una font de riquesa important a les Guilleries.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Torrents del Prat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Collada Fonda

«Collada Fonda» té aquests significats:
* Collada Fonda: collada entre els termes municipals de Molló i de Setcases, tots dos de la comarca del Ripollès
* Collada Fonda: collada entre els termes municipal de Camprodon, de la comarca del Ripollès, dins, emperò, de l'antic terme de Beget, pertanyent a la Garrotxa, i comunal de la Menera, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord
* Collada Fonda: collada entre els termes municipal de Camprodon, de la comarca del Ripollès, dins, emperò, de l'antic terme de Beget, pertanyent a la Garrotxa, i comunal de la Menera, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord, diferent de l'anterior.
# Brown, Marshalls and Co. Ltd.

Brown, Marshalls and Co. Ltd. era una empresa de Saltley (Birmingham, Regne Unit) que fabricava vagons de ferrocarril. Va ser fundada el 1840. L'any 1866 van construir els vagons originals per la Talyllyn Railway –actualment encara en ús– i el 1873 van construir dos bogis per la Ffestiniog Railway, els quals foren els primers bogis de la Gran Bretanya amb armadura de ferro (també s'usen encara actualment).
El 1902 l'empresa passà a formar part de la Metropolitan Amalgamated Railway Carriage & Wagon Company, que finalment passà a formar part de Metro-Cammell, empresa que va continuar fabricant matrial rodant a Birmingham fins a l'any 2005.

## Referències

* ↑ «Irish Narrow Gauge - Carriage and Wagon Builders» (en anglès).
* ↑ «Vintage Carriage Trust data-base - FR coach 15» (en anglès).