OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Capella de camí (Mataró)

La Capella de camí és una obra de Mataró (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capelleta situada a la carretera nacional de Mataró en direcció a Cabrera de Mar, un cop superat el nus viari entre el passeig marítim, l'autopista i la carretera. La capelleta, de reduïdes dimensions, i com resa en la inscripció en llatí de les impostes de pedra de la porteta, s'aixeca des del 1939 sobre una altra capelleta de camí, destruïda l'any 1936. A l'interior hi ha les imatges de Jesús crucificat i de la Mare de Déu dels Dolors, figures fetes segons la tradicional imatgeria popular.
L'escassetat de materials i el període d'austeritat moral que s'inaugurava quan es reconstruí la capella donen a aquesta construcció un aire molt senzill, més proper a les formes dels anys 30 que al neohistoricisme franquista.

## Referències

* 1 2 «Capella de camí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Capella de Sant Francesc al Mas la Bertrana

La Capella de Sant Francesc al Mas la Bertrana és una obra de l'Esquirol (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Capella de nau única sense absis i amb una capelleta al darrere de l'altar. El presbiteri és marcat. Coberta amb volta quatripartita i dividida en dos trams. La façana és orientada a ponent i l'absis a llevant. Està annexionada al cos de la casa. El portal és rectangular amb la llinda decorada, al damunt hi ha un òcul, el capcer és triangular, culminat per un campanar d'espadanya amb campana i datat de 1932. És construida de pedra i arrebossada al damunt; té decoració d'estuc. L'interior és decorat amb pintures. L'estat de conservació és força bo.

## Història

La capella, dedicada a Sant Francesc, fa espona a una antic mas, la Bartrana, que havia fet espona a l'església parroquial de Sta. Maria de Corcó fins al segle xviii. Malgrat l'antiguitat del mas, la capella data de 1816 i la feu construir Francisco Bertrana i Alibes, el mateix que tancà el recinte de l'horta del mas.

## Referències

* 1 2 «Capella de Sant Francesc al Mas la Bertrana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Capella de Sant Gabriel

La Capella de Sant Gabriel és una església del municipi de Riner (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita capella, situada en mig del bosc, dalt del turó de Sant Gabriel. És d'una sola nau i no té absis. L'interior està cobert amb volta de canó. Al fons de la capella hi ha una pintura de St. Gabriel Arcàngel. El parament és de pedres regulars i rectangulars, col·locades en filades. A la façana principal hi ha la porta d'arc de mig punt amb dovelles de grans dimensions; damunt hi ha un petit rosetó. Corona la façana un campanar d'espadanya per una sola campana.

## Història

La capella que fou construïda abans que la del Santuari. Està dedicada actualment a Sant Gabriel.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Capella de Sant Gabriel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2015].
# Can Vernedes

Can Vernedes és una masia gòtica al terme de Santa Maria de Palautordera (al Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Masia orientada a l'est. Coberta a dues vessants. Consta de planta baixa i pis. A l'esquerra de la façana hi ha un cobert.
La porta principal és dovellada. La finestra de la seva dreta és gòtica, lobulada i amb dos caps. Està decorada amb relleus i dues impostes.
Les tres finestres del pis són de pedra i semi-arquejades.

## Història

Masia que participava d'un rec (possiblement construït pels monjos de l'Orde del Temple) que venia de Mosqueroles i permetia regar, també, a les masies veïnes de Ca l'Auleda, i Can Balmes.
Possiblement la masia ja existia al segle xii, donat que els Templers tenen possessions documentades a Palautordera des de 1176.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Masia Can Vernedes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Can Vileu

Can Vileu són les ruïnes d'una masia del poble de Riells del Fai, al terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental. Pertany al veïnat de masies disperses de Can Quintanes.
Està situada al sud-est de Riells del Fai, al capdamunt d'un turó que, el 2010, és el límit septentrional de la pedrera que hi ha en aquell lloc. La mateixa masia de Can Vileu, abandonada i en ruïnes, és quasi al capdamunt del penya-segat de la pedrera. Just a ponent de les restes d'aquesta masia hi havia el Turó d'en Vileu, ja totalment desaparegut, menjat per la pedrera. És a l'extrem sud-oest del veïnat de Can Quintanes.

## Referències

* 1 2 Cruells i Castellet, Josep. «Can Vileu (runes)». Mapes de Patrimoni Cultural, 16-03-2020. [Consulta: 6 febrer 2022].
# Can Vilà (Girona)

Can Vilà és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular amb un cos afegit, seguint la mateixa inclinació del teulat. Al costat esquerre de la façana principal. De planta baixa i d'un pis, coberta a dues aigües, té carener perpendicular a la façana principal. Composició diversa i obertures de llinda planera. La porta principal datada de 1719. Es troba abandonada i en mal estat.

## Referències

* ↑ «Can Vilà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Gaspar Reynés i Quintana

Gaspar Reynés i Quintana (Palma, 5 d'abril de 1908 - Palma 26 d'octubre de 1983) fou un periodista mallorquí que va dirigir els diaris La Almudaina i Diario de Mallorca.
Gaspar Reynés era fill de l'arquitecte Guillem Reynés i Font i net del mestre d'obres Gaspar Reynés i Coll. La seva mare, Aina Quintana, era germana del polític regionalista Antoni Quintana i Garau. Es va llicenciar en dret per la Universitat de Barcelona l'any 1929. Afiliat al Partit Regionalista, el 1936 signà el manifest "Resposta als catalans". Mobilitzat el Juliol de 1936, defensà encausats en consells de guerra, com ara Guillermo Roldán de la Fuente, cap de la policia republicana, processat juntament amb el Governador Civil, Antonio Espina García i al militant d'UGT Joan Baldú i Pascual, afusellat juntament amb el capellà Jeroni Alomar i Poquet, per qui intentà intercedir. També, pel fet de ser jurista, fou designat membre del Tribunal Regional de Responsabilitats Polítiques, càrrec que exercí set mesos, fins que es va llicenciar. Va participar activament en la vida cultural mallorquina des de diverses entitats a les quals va pertànyer: la Societat Arqueològica Lul·liana, la Real Sociedad Económica de Amigos del Pais, Amigos de los Castillos i l'Obra Cultural Balear. Fou vocal de la Comissió de Protecció del Patrimoni Històric-Artístic de Palma.
Es va afeccionar al periodisme l'any 1934, dirigint el bolletí de la Congregació Mariana de la qual fou President. L'any 1938 va entrar a la redacció de La Almudaina, diari propietat de Jeroni Amengual Oliver padrí de fonts de la seva futura esposa, al que va substituir com a director a la seva mort, l'any 1946. Quan el 1953 es varen fusionar els diaris Correo de Mallorca i La Almudaina, per a crear el Diario de Mallorca, ocupà el càrrec de sots-director, entre el 1953 i el 1967. A partir del Setembre d'aquest darrer any passà a dirigir el Diario de Mallorca, fins a l'abril de 1972, en què es va incorporar al Consell d'Administració d'Editora Balear. Com a periodista i com a director va impulsar de manera notable el coneixement de la història, la cultura, la llengua i el patrimoni de les Illes.

## Referències

* ↑ «Reynés Quintana, Gaspar». Gran Enciclopèdia de Mallorca. Ed. Promomallorca SL [Palma], Vol. X, 1989, pàg. 141.
# Gerres baconensis

Gerres baconensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels gerrèids.

## Descripció

* Fa 17,8 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: el Japó i les Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Quoy J. R. C. & Gaimard J. P., 1824-1825. Description des Poissons. Chapter IX. A: Freycinet, L. de, Voyage autour du Monde...exécuté sur les corvettes de L. M. "L'Uranie" et "La Physicienne," pendant les années 1817, 1818, 1819 et 1820. París. Voyage Uranie, Zool. . 192-401.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Evermann, B. W. & Seale, A., 1907. Fishes of the Philippine Islands. Bulletin of the Bureau of Fisheries v. 26 (for 1906): 49-110.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ De la Paz, R. M., N. Aragonés i D. Agulto, 1988. Coral-reef fishes off western Calatagan, Batangas (Luzon Island, Philippines) with notes on new and rare captures and controversial taxa. Philipp. J. Sci. 117:237-318.
* ↑ Evermann, B. W. i A. Seale, 1907. Fishes of the Philippine Islands. Bull. U.S. Bur. Fish. 26(1906):49-110.
* ↑ Goo, F.C.C. i A.H. Banner, 1963. A preliminary compilation of animal and plant names of the Caroline Islands. Hawaii Marine Laboratory, University of Hawaii, Honolulu. 25 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T. i A.F. Umali, 1948. English and local common names of Philippine fishes. U. S. Dept. of Interior and Fish and Wildl. Serv. Circular Núm. 14, U. S. Gov't Printing Office, Washington. 128 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404-463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Randall, J.E., H. Ida, K. Kato, R.L. Pyle i J.L. Earle, 1997. Annotated checklist of inshore fishes of the Ogasawara Islands. Nat. Sci. Mus. Monogr. (11):1-74.
* ↑ Van Campen, W.G. (transl.), 1950. Poisonous fishes of the South Seas. Special Scientific Report. Fisheries Núm. 25. Washington DC.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Bartsch, A.F. i E.F. McFarren, 1962. Fish poisoning: a problem in food toxication. Pacific Science.
* Iwatsuki, Y., S. Kimura i T. Yoshino, 1999. Redescriptions of Gerres baconensis (Evermann & Seale, 1907), Gerres equulus Temminck & Schlegel, 1844 and Gerres oyena (Forsskål, 1775), included in the "Gerres oyena complex", with notes on other related species (Perciformes: Gerreidae). Ichthyol. Res. 46(4):377-395.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Carlos Scarone

Carlos Scarone (Montevideo, 11 de novembre de 1888 - ibídem, 12 de maig de 1965) va ser un futbolista internacional uruguaià de destacada trajectòria durant les primeres dècades del segle xx.

## Biografia

Carlos era el germà major del més conegut Héctor Pedro Scarone. Carlos va començar a jugar a futbol al segon equip del River Plate de Montevideo. L'any següent va passar a formar part del CURCC, i més endavant marxaria cap a l'Argentina, al Boca Juniors.
El 1914 va tornar a l'Uruguai per a jugar al Nacional. Aquesta decisió va suposar un enfrontament amb el seu pare, Giuseppe Scarone, qui era seguidor del Peñarol, l'equip rival. El seu germà Héctor, però, també jugaria amb el Nacional. El nom de manya per parlar del Peñarol ve d'una frase de Carlos Scarone, qui, en italià, i en referència al conflicte amb el seu pare, va dir:
| « | Per què m'hauria de quedar...per mangiare merda? | » |
Els seguidors del Peñarol van adoptar aquesta expressió com a sí­mbol d'identitat.
Amb la selecció de futbol de l'Uruguai va participar de 3 edicions del Campionat Sud-americà (actual Copa Amèrica), conquerint aquelles del 1917 i del 1920. Un cop retirat va ser dirigent del Nacional.

## Palmarès
### Club

* Primera Divisió de l'Uruguai
    Nacional: 1915, 1916, 1917, 1919, 1920, 1922, 1923, 1924

### Internacional

* Campionat Sud-americà
    1917, 1920
* Copa Lipton: 4
    1919, 1922, 1924, 1927
* Copa Newton: 4
    1917, 1919, 1920, 1929

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en castellà). Nacionaldigital.com. [Consulta: 21 juliol 2011].
* ↑ Carlos Scarone y el reproche de su padre, Dilluns, 1 de març de 2004. pàgina 40.

## Enllaços externs

* Carlos Scarone (castellà)
# Cantó de Buxy

El cantó de Buxy és un cantó francès del departament de Saona i Loira, situat al districte de Chalon-sur-Saône. Té 27 municipis i el cap és Buxy.

## Municipis

* Bissey-sous-Cruchaud
* Bissy-sur-Fley
* Buxy
* Cersot
* Chenôves
* Culles-les-Roches
* Fley
* Germagny
* Jully-lès-Buxy
* Marcilly-lès-Buxy
* Messey-sur-Grosne
* Montagny-lès-Buxy
* Moroges
* Saint-Boil
* Sainte-Hélène
* Saint-Germain-lès-Buxy
* Saint-Martin-d'Auxy
* Saint-Martin-du-Tartre
* Saint-Maurice-des-Champs
* Saint-Privé
* Saint-Vallerin
* Santilly
* Sassangy
* Saules
* Savianges
* Sercy
* Villeneuve-en-Montagne

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Bourgogne | radical |
| 1951-1970 | Marcel Legros | RPF, després RI |
| 1970-1982 | Bernard Desbrières | CIR, després MRG, després PS |
| 1982-1994 | Jean Rigoulot | RPR |
| 1994-2008 | André Gentien | RPR, després UMP |
| 2008- | Dominique Lanoiselet | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 6.237 | 6.651 | 6.293 | 6.746 | 7.234 | 7.874 | 8.748 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Bassegoda

«Bassegoda» té aquests significats:
* Toponímia:
** Bassegoda (Albanyà), entitat de població adscrita al municipi d'Albanyà (l'Alt Empordà) i antic municipi de l'Alta Garrotxa
** Puig de Bassegoda, cim entre els municipis de Montagut (la Garrotxa) i el d'Albanyà (Alt Empordà)
* Biografies:
** Bonaventura Bassegoda i Amigó (Barcelona, 1862-1940), arquitecte i escriptor català
** Bonaventura Bassegoda i Musté (Barcelona, 1896 - 1987), arquitecte, fill de Bonaventura Bassegoda i Amigó
** Joan Bassegoda Nonell (Barcelona, 1930 - 2012), arquitecte, net de Bonaventura Bassegoda i Amigó
** Joaquim Bassegoda i Amigó (La Bisbal d'Empordà, 1854 - Barcelona, 1938), arquitecte català.
** Ramon-Enric Bassegoda i Amigó (la Bisbal d'Empordà, 1856 - Barcelona, 1920), metge i poeta català.
# Club Basquetbol Aismalíbar

El Club Basquetbol Aismalíbar fou un club de basquetbol català de la ciutat de Montcada i Reixac, fundat l'any 1940, i que fou un dels clubs de bàsquet punters de l'estat espanyol de les dècades del 1950 i 1960. L'uniforme del club combinava els colors vermell, blanc i blau.
Va nàixer com a Grup Esportiu de l'empresa Aismalíbar, que es va inscriure a la competició de la lliga Obra Sindical d'Educación y Descanso tant en categoria masculina com femenina. Després de diversos èxits a aquest nivell i de ser campió provincial en diverses ocasions, l'empresa el 1951 va inscriure un equip en competicions federades de la Federació Catalana de Bàsquet com a CB Aismalíbar. L'equip federat va quedar successivament campió de regional i de segona catalana, i va aconseguir l'ascens a la primera divisió catalana la temporada 1954-55 i l'any següent en fou el campió.
Fou un dels equips fundadors de la Lliga estatal de primera divisió, on jugà entre el 1956 i el 1964.
Entre els jugadors històrics, destaquen Emiliano Rodríguez, Nino Buscató, Eduard Kucharski, Alfons Martínez, Joan Riera i Francesc Borrell. Eduard Kucharski, també fou entrenador del club.

## Historial
### Lliga espanyola de bàsquet

* 1956-1957. 1a Divisió: 4t
* 1957-1958. 1a Divisió: 3r
* 1958-1959. 1a Divisió: 5è
* 1959-1960. 1a Divisió: 4t
* 1960-1961. 1a Divisió: 5è
* 1961-1962. 1a Divisió: 7è
* 1962-1963. 1a Divisió: 5è
* 1963-1964. 1a Divisió: 4t

### Copa del Rei de bàsquet

* 1955-1956. Subcampió, enfront del Reial Madrid (59-55) a Madrid
* 1956-1957. Subcampió, enfront del Reial Madrid (54-50) a Vigo
* 1958-1959. Subcampió, enfront del F.C. Barcelona (50-36) a Barcelona
* 1963-1964. Subcampió, enfront del Picadero J.C. (63-51) a Lugo

## Palmarès

* Trofeu Joan Antoni Samaranch:
** 1958-59, 1962-63, 1963-64
* Trofeu Vicente Bosch:
** 1955, 1957

## Referències

* 1 2 3 «Club Basquetbol Aismalíbar». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Conoce los uniformes de los pioneros del baloncesto español». Diari AS. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «VUITANTA ANYS DE BÀSQUET AMB DENOMINACIÓ D'ORIGEN LAIETANA». Ajuntament de Barcelona, 2002. Arxivat de l'original el 2007-02-10. [Consulta: 16 abril 2012].
* 1 2 3 4 «Palmarés Copa del Rey 1951-1970» (en castellà). El País, 2012. [Consulta: 15 abril 2012].
# Shadowboxing

Shadowboxing és un exercici per a la formació dels esports de combat, sobretot, com el seu nom indica, per a la boxa. S'utilitza principalment per preparar els músculs abans que l'entrenament requereixi una major activitat física. El Shadowboxing és individual: el participant llança cops a ningú en particular. Muhammad Ali un cop va realitzar una rutina de Shadowboxing famosa al costat de Howard Cosell per a les càmeres de televisió de Wide World of Sports d'ABC Television Studio.

## Fonts

* Georges Blanchet, Boxe et sports de combat en éducation physique, Ed. Chiron, Paris, 1947
* Alain Delmas, 1. Lexique de la boxe et des autres boxes (Document fédéral de formation d'entraîneur), Aix-en-Provence, 1981-2005 – 2. Lexique de combatique (Document fédéral de formation d'entraîneur), Toulouse, 1975-1980.
* Jack Dempsey, Championship fighting, Ed. Jack Cuddy, 1950
* Louis Lerda, J.C. Casteyre, Sachons boxer, Ed. Vigot, Paris, 1944

## Enllaços externs

* (francès) Antenne WKA-France – Lexique des boxes pieds-poings (Rubrique "Formations", onglet "Ceinture noire")
* (francès) Lexique de Netboxe.com Arxivat 2008-12-19 a Wayback Machine.
* (francès) Fiches pratiques de Netboxe.com Arxivat 2009-01-22 a Wayback Machine.
* (anglès) BoxRec Boxing Encyclopaedia
# Pseudophoxinus elizavetae

Pseudophoxinus elizavetae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Turquia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Conspectus systematis Cyprinorum. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 20. 421-441.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bogutskaya, N.G., F. Kucuk i M.A. Atalay, 2007. A description of three new species of the genus Pseudophoxinus from Turkey (Teleostei: Cyprinidae: Leuciscinae). Zoosystematica Rossica 15(2): 335-341.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cuaespinós galta-ratllat

El cuaespinós galta-ratllat (Cranioleuca antisiensis) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert i matolls als Andes del sud d'Equador i nord i centre de Perú.

## Taxonomia

La població que habita al nord i centre de Perú des del sud de Lambayeque, centre de Cajamarca i Amazonas cap al sud fins Pasco i Lima, ha estat considerada una espècie de diferent:
* Cranioleuca baroni (Salvin, 1895) - cuaespinós de Baron.

## Referències

* ↑ cuaespinós galta-ratllat«Cuaespinós galta-ratllat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
* ↑ cuaespinós de Baron«Cuaespinós galta-ratllat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Seiichirō Yasui

Seiichirō Yasui (安井 誠一郎, Yasui Seiichirō) va nàixer l'11 de març de 1891 i va ser un polític i burocrata japonés que va exercir com a Governador de Tòquio de 1947 fins a 1959. Fou el primer governador elegit democràticament de la història. Després del seu mandat com a governador fou elegit membre de la Cambra de Representants del Japó per la circumscripció de Tòquio l'any 1960 pel PLD.

## Com a Governador de Tòquio

El 23 de juliol de 1946 és nomenat cap de la prefectura metropolitana de Tòquio, però el 13 de març de 1946 deixa el càrrec sent remplaçat per Kazumi Iinuma. Ja en el mateix any, amb l'arribada de la democràcia, Yasui decideix presentar-se a les primeres eleccions democràtiques per a cap de la prefectura de Tòquio (eleccions a governador de Tòquio de 1947). El dia 14 d'abril de 1947, Yasui és elegit governador gràcies en part al suport dels partits dretans de l'època (en concret, el Partit Liberal). Guanyà les primeres eleccions amb només 90.000 vots de diferència amb el candidat del Partit Socialista del Japó, Daikichirō Tagawa, cristià i activista pel sufragi universal d'abans de la guerra, ara amb 77 anys.
El 3 de maig de 1947 en virtut de l'aprovació de la llei d'autonomia local, el càrrec de "Cap de la Prefectura Metropolitana de Tòquio" passa a ser el de Governador de Tòquio.
En el transcurs dels seus tres mandats al càrrec, Yasui va rebutjar enèrgicament fer front als problemes de reconstrucció i subministrament d'aliments que tenia la capital després de la guerra.
En 1959 va rebutjar tornar a presentar-se per a un quart mandat i deixà el càrrec. Poc després fou ditinguit com a ciutadà d'honor de Tòquio.

## Referències

* ↑ (japonès)八幡和郎、『歴代知事三○○人－日本全国「現代の殿さま」列伝』、東京、光文社新書304、2007、p. 125。ISBN 978-4-334-03404-7
# Diomidis Kiriakós

Diomidis Kiriakós (en grec: Διομήδης Κυριάκος) (Spetses, 1811 - Pisa, 1869) fou un escriptor i polític grec, que exercí de Primer Ministre de Grècia entre el 9 d'abril i el 10 de maig de 1863.

## Biografia

Kiriakós va néixer el 1811 en l'illa de Spetses. Era el germà petit de Ioannis Kiriakós, un vicealmirall que va ser mort al setge de Misolongi. Va estudiar Dret a les Universitats de Pisa i París. L'any 1835, va ser nomenat fiscal del Tribunal de Primera Instància. Va ajudar a redactar dues Constitucions de Grècia la dels anys 1843 i 1862. A l'any següent, es va convertir en Ministre de Religió i Educació i, entre abril i maig de 1863, va exercir com a Primer Ministre de Grècia. Kyriakós va ser autor de diversos llibres sobre dret i història. Va morir a Itàlia el 1869.

## Vegeu també

* Primer Ministre de Grècia

## Referències

* Evi Koukouraki: Von den griechischen Befreiungskriegen bis in die Gegenwart: Geschichte des jungen Griechenlands. Arxivat 2007-12-09 a Wayback Machine. 2003 (alemany)
* The Greek Economy 1833–1897 (anglès)
# Dion Beukeboom

Dion Beukeboom (2 de febrer de 1989) és un ciclista neerlandès que competeix professionalment des del 2012. Actualment corre per l'equip Destil-Jo Piels Cycling Team. Combina la carretera amb el ciclisme en pista.

## Palmarès en ruta

* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Rás Mumhan
* 2010
** Vencedor d'una etapa a la Rás Mumhan
* 2011
** 1r a l'Omloop Houtse Linies
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
* 2015
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour

## Palmarès en pista

* 2014
** Campió dels Països Baixos en persecució
* 2016
** Campió dels Països Baixos en persecució

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com