OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El gran restaurant

El gran restaurant (títol original en francès: Le Grand Restaurant) és una pel·lícula francesa dirigida per Jacques Besnard, estrenada el 1966. Ha estat doblada al català, tant per TV3 com per Canal 9 (en doblatge valencià).

## Argument

El senyor Septime dirigeix amb mà de ferro el famós Gran Restaurant «Chez Septime», temple parisenc de la gastronomia francesa. Ben decidit a tractar el client com un rei capritxós, no vacil·la a infligir un tracte infantilitzant envers els seus encarregats, i al menor error. Però la seva vida és trastornada pel segrest d'un cap d'Estat d'Amèrica del Sud, el president Novalès, mentre sopava al seu establiment. Tot sembla acusar-lo llavors de complicitat...Ha estat doblada al català.

## Una escena d'antologia: el suflé de patata

Al restaurant, el comissari divisionari (Bernard Blier), entaulat amb els seus confrares italià, el commandatore Riganti, i alemany, el Dr. Müller, prega el Sr. Septime d'explicar al Dr. Müller la seva recepta del suflé de patata. Atenent la petició, Louis de Funès, amb la complicitat d'algunes ombres xineses que tallen la seva cara, agafa la mímica i la veu d'Adolf Hitler sota els ulls enterbolits del policia de l'altra banda del Rin.

## Repartiment

* Louis de Funès: M. Septime
* Bernard Blier: el comissari divisionari
* Folco Lulli: M. Novalès, el president sud-americà
* Venantino Venantini: Enrique
* Maria-Rosa Rodriguez: Sophia, la secretària del president Novalès
* Paul Préboist: el somelier del restaurant
* Noël Roquevert: el ministre
* Juan Ramirez: el general
* Raoul Delfosse: Marcel, el cap de cuina
* Max Montavon: el violonista
* Roger Caccia: el pianista
* Jean Ozenne: el maître
* Pierre Tornade: el second maître
* Guy Grosso: Un criat
* Michel Modo: Petit-Roger
* Maurice Risch: Un noi de restaurant
* Jacques Dynam: Un criat

## Llocs de rodatge

* França
** París
** Versalles
** Yvelines
** Val-d'Isère
** Savoia
** Rhône-Alpes
** Niça
** Alpes-Maritimes

## Referències

* ↑ «El gran restaurant». esadir.cat.
* ↑ Avui-03/01/1991. Pàg. 33
* ↑ «Le Grand Restaurant». The New York Times.
# Enderleina preclara

Enderleina preclara és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: la conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Jewett, 1960. Arq. Mus. Nac. R. Jan. 50:174.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jewett, 1960. Arq. Mus. Nac. R. Jan. 50:175.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Froehlich, Claudio Gilberto, 2010. Catalogue of Neotropical Plecoptera. Illiesia, 6(12):118-205. «PDF».

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:332.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Trends in research in Ephemeroptera and Plecoptera (anglès)
* The genus Enderleina (Plecoptera: Perlidae) (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Escoles Municipals (Sidamon)

Escoles Municipals és una obra de Sidamon (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Originàriament l'edifici és una planta baixa d'una sola nau, amb una prolongació pel darrere destinada a serveis. L'estructura, de maó, és molt senzilla donant gran importància a la llum, fent grans finestrals. L'absència de decoració comença a indicar un cert racionalisme arquitectònic.

## Història

Davant la necessitat d'habitació pels mestres s'afegí un habitatge l'any 1958.

## Referències

* 1 2 «Escoles Municipals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Enric Ferrer (músic)

Enric Ferrer fou un músic i compositor del s. XIX vinculat a la Basílica de Santa Maria d'Igualada del qual es conserven dos càntics per veu i piano i un himne a tres veus amb orgue.
L'any 1817 Ferrer regia el magisteri de la capella de Santa Maria de Vilafranca del Penedès.
Es conserven obres seves al fons musical de la basílica de Santa Maria d'Igualada (SMI).

## Obra

* Càntic per a 1 veu i piano (s. XIX)
* Càntic per a 1 veu i piano (darrer quart del s. XIX)
* Himne per a 3 veus i orgue (finals del s.XIX)

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Romeu i Solà. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 9: Fons de la basílica de Santa Maria d'Igualada de l'Arxiu Comarcal de l'Anoia. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2016.
* ↑ «Obres d'Enric Ferrer als fons musicals de Catalunya».
# Entolasia

Entolasia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Entolasia imbricata Stapf
* Entolasia marginata (R. Br.) Hughes
* Entolasia olivacea Stapf
* Entolasia stricta (R. Br.) Hughes
* Entolasia whiteana C.E. Hubb.
# Escòpelos

Escòpelos (en grec Σκόπελος, Skópelos) és una illa grega de l'Egeu occidental, una de les Espòrades Septentrionals. Escòpelos se situa a l'est de la Grècia continental, al nord-est de l'illa d'Eubea, i forma part del departament de Magnèsia i de la regió de Tessàlia.
Les seves màximes altituds són el mont Delfi (681 m), al centre de l'illa, i Palouki (546 m), al sud-est. Amb una superfície de 95 km², Escòpelos és lleugerament més gran que Míconos i més petit que Santorí. Les illes habitades més properes són Escíatos a l'oest i Alónnissos a l'est. L'any 2001 tenia 4.696 habitants.
La capital, també anomenada Escòpelos o Cora (3.027 habitants), n'és el port principal i és el cap del municipi que forma l'illa, que comprèn també les comunitats de Glossa (1.195 habitants) i Neo Clima o Èlios (415 habitants).
Antigament es va dir Peparetos (en llatí Peparethus). Segons Plini el Vell abans es va dir Staphylos, que és el nom d'un rei mític. L'illa tenia tres ciutats, una de les quals portava el mateix nom que l'illa, i va patir un terratrèmol el 426 aC. Alexandre de Feres la va atacar. A mitjan segle iv aC es va apoderar de l'illa d'Halonnesos i en represàlia Filip II de Macedònia la va devastar. El 207 aC, Filip V de Macedònia va guarnir la ciutat per defensar-la contra els romans i finalment va ser destruïda el 200 aC per evitar la seva conquesta. Després va passar a mans romanes l'any 146 aC, de l'Imperi Romà d'Orient el 330, de la República de Venècia el 1204 i de l'Imperi Otomà el1538, fins que l'any 1830 va entrar a formar part del nou estat grec. Les potències de l'Eix la van ocupar entre 1941 i 1944.

## Referències

* ↑ Nàucratis, Ateneu de. El sopar dels erudits (vol. I): Llibre I (epítome). Fundació Bernat Metge, 2015-02-07. ISBN 978-84-9859-246-7.
* ↑ «Population and housing census» (en grec). National statistical service of Greece. [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, XIV, 9, 2
* ↑ McGilchrist, Nigel. The Sporades: Skiathos, Skopelos. Alonnisos, Skyros. Londres: Genius Loci Publications, 2010, p. 24-26, 138. ISBN 9781907859076.
* ↑ Hansen, M. H. (et al.). An inventory of archaic and classical poleis. Oxford: Oxford University Press, 2004, p. 742. ISBN 9780198140993.

## Enllaços externs

* Observatori Nacional de Skopelos Atenes Estació meteorològica
* Ministeri Arxivat 2008-12-31 a Wayback Machine. de l'Egeu
# Esferoide

Un esferoide o el·lipsoide de revolució és un cos obtingut per la revolució d'una el·lipse sobre un dels seus eixos principals. Existeixen tres tipus d'esferoides:
* Si l'el·lipse ha revolucionat sobre el seu eix major, la superfície és un esferoide prolat (similar a la forma de la pilota de rugbi).
* Si l'el·lipse ha revolucionat sobre el seu eix menor, la superfície és un esferoide oblat (similar a la forma del planeta Terra).
* Si l'el·lipse que revoluciona és un cercle, la superfície és una esfera (completament simètrica).
Per altra banda, un esferoide també pot ser caracteritzat com un el·lipsoide que té dos semieixos equatorials iguals] (i.e., a$_x$ = a$_y$ = a), com es representa en l'equació:
    ${\frac {X^{2}}{{a_{x}}^{2}}}+{\frac {Y^{2}}{{a_{y}}^{2}}}+{\frac {Z^{2}}{b^{2}}}={\frac {X^{2}+Y^{2}}{a^{2}}}+{\frac {Z^{2}}{b^{2}}}=1.\,\!$

## Àrea de la superfície

Un esferoide prolat té una àrea de superfície
    $2\pi \left({\frac {(ab)o\!\varepsilon }{\sin(o\!\varepsilon )}}+b^{2}\right)=2\pi \left({\frac {a^{2}}{\operatorname {sin\!c} (2o\!\varepsilon )}}+b^{2}\right).\,\!$
Un esferoide prolat té molt poca amplada i molta llargada el contrari d'això és l'esferoide oblat que té més amplada i menys altura.
    $2\pi \left(a^{2}-{\frac {b^{2}}{\sin(o\!\varepsilon )}}\ln \left({\frac {\cos(o\!\varepsilon )}{1-\sin(o\!\varepsilon )}}\right)\right),\,\!$
on
* $a\,\!$ és la longitud del semieix major;
* $b\,\!$ és la longitud del semieix menor;
* $o\!\varepsilon \,\!$ és l'excentricitat angular d'una el·lipse (que és inherentment oblata en forma):
       $o\!\varepsilon =\arccos \left({\frac {b}{a}}\right)=2\arctan \left({\sqrt {\frac {a-b}{a+b}}}\right)\quad \mathrm {(oblat)} ,\,\!$
          $=\arccos \left({\frac {a}{b}}\right)=2\arctan \left({\sqrt {\frac {b-a}{b+a}}}\right)\quad \mathrm {(prolat)} ;\,\!$
       (sin(oε) freqüentment expressat com excentricitat, "e")

## Volum

Esferoide prolat
* volum és ${\frac {4}{3}}\pi b^{2}a.\,\!$
Esferoide oblat:
* volum és ${\frac {4}{3}}\pi a^{2}b.\,\!$

## Enllaços externs

* http://www.webcalc.net/calc/0043.php Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine.
* http://www.webcalc.net/calc/0044.php Arxivat 2011-08-06 a Wayback Machine.
# Estació de Ciudad Expo

Mapa Metro Línia 1 :
Ciudad Expo és una estació de la línia 1 del metro de Sevilla situada a la població de Mairena del Aljarafe. Va ser inaugurada el 2 d'abril del 2009, ja que forma part del primer tram (Ciudad Expo - Condequinto) ha inaugurar-se que forma part del primer ferrocarril metropolità d'Andalusia.
Metro de Sevilla :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| terminal | terminal | | Cavaleri | Olivar de Quintos |

## Referències

* ↑ «Estaciones línea 1» (en castellà). Metro de Sevilla. Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 7 juny 2011].
* ↑ «El Metro de Sevilla se inaugurará el 2 de abril a las 14.00 horas» (en castellà). El País, 25-03-2009. [Consulta: 7 juny 2011].
# Enoix

Enoix (hebreu: אֱנוֹשׁ בן-שֵׁת, Ĕnôš ben Šēt‎; àrab: انوش بن شيث, Anūx ibn Xayṯ) és un personatge del Gènesi, fill de Set i net d'Adam i Eva.
Era fill de Set, tercer fill d'Adam i Eva, nascut després de la mort de Caín. Segons el Gènesi, en aquella època es va començar a invocar Déu amb el nom de «Senyor». Segons Easton, l'afirmació també podria significar que els homes va començar a anomenar-se amb el nom del senyor, per distingir-se dels idòlatres, o com a indicador d'una revifalla espiritual. També s'afirma que Set tenia 105 anys en el moment del naixement. El nom d'Enoix significa «home», que es va repetint en altres llibres bíblics i que existeix també en llengua aramea.
D'acord amb el Gènesi, quan tenia 90 anys, Enoix va engendrar Quenan, i després encara va viure fins als 815 anys i va tenir altres fills i filles. Finalment va morir als 905 anys. Els acadèmics han vinculat de forma simple i arbitrària els descendents d'Enoix de la secta dels caïnites, però les sèries de noms difereixen molt.
Segons l'Evangeli de Lluc, Jesús de Natzaret era descendent d'Enoix.

## Referències

* ↑ Gn 4:26
* ↑ Easton, M. G. «Enos» (en anglès). Easton's Bible Dictionary, 1897. [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ Gn 5:6
* 1 2 Hirsch, Emil G.; König, Eduard. «Enos» (en anglès). Jewish Encyclopedia, 1906. [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ Gn 5:10-11
* ↑ Lluc 3:23-38
# Eve Meyer

Eve Meyer (Griffin, 13 de desembre de 1928 - Tenerife, 27 de març de 1977), fou una model eròtica estatunidenca, playmate de la revista Playboy. Quan comptava amb 26 anys va esdevenir la playmate del mes de juny de 1955. Meyer va ser la primera playmate fotografiada expressament per a Playboy a partir d'un esbós presentat pel director d'art Arthur Paul al fotògraf Russ Meyer, marit d'aquesta.
El 1969 s'acabaria divorciant del polèmic director. "Vaig ser el típic porc. La vaig abandonar i vaig trobar un altre parell de mamelles [...] Ens divorciem, i Eve es va matar en un accident d'avió. Em vaig sentir fatal. Havia estat un gran amor, un gran matrimoni".
Eve Meyer va morir a l'illa de Tenerife, (Espanya), en el major accident aeri de la història de l'aviació ocorregut en l'Aeroport de Tenerife Nord el 27 de març de 1977.

## Referències

* ↑ El llibre de les Playmates.

## Vegeu també

* Playmate

## Enllaços externs

* Eve Meyer a Playboy.com
# Escuma titani

Les escumes de titani són un nou tipus de material que, per les seves característiques úniques, han suscitat un gran interès en diversos camps tecnològics sobretot en el mèdic. Aquestes espumes combinen algunes virtuts dels metalls, amb els avantatges estructurals de les escumes.
Donades les excel·lents característiques de biocompatibilitat, propietats mecàniques, baixa densitat, resistència a la corrosió, així com propietats d'osteointegració, l'aliatge Ti-6AL-4V sobresurt d'entre les més populars per ser usada en la fabricació d'implants mèdics; però la implementació d'aquesta aliatge com una peça sòlida encara genera problemes de subjecció a llarg termini a causa de la diferència de rigidesa entre l'implant i el teixit ossi. el desenvolupament de nous processos de conformat permet la generació de peces complexes amb les quals es poden explotar plenament les propietats d'un material determinat.

## Antecedents

Les escumes metàl·liques van ser proposades el 1943 per Benjamin Sosnik. Encara que en aquesta època la tecnologia no era suficient per crear industrialment i el procés original de fabricació era molt arriscat, Sosnik va aconseguir fer una escuma metàl·lica d'alumini amb mercuri. La tecnologia de creació d'escumes metàl·liques ha millorat en els últims anys, però, les seves aplicacions segueixen en desenvolupament i revisió.

## Fabricació i desenvolupament

Per a la seva fabricació la pols d'hidrur de titani és manufacturat en barres que es col·loquen entre dues làmines d'acer i s'escalfa a 650 °C. a aquesta temperatura el material s'expandeix i crea enllaços a manera de microsoldaduras amb les plaques d'acer. En els assaigs fets fins ara aquest material no trenca a altes tensions sinó que es deforma de manera plàstica absorbint grans quantitats d'energia. Tècnics del mateix Institut on es va descobrir aquest material ha desenvolupat una pròtesi òssia humana fabricada a partir d'escuma de titani. Amb aquest nou material s'aconseguirà que la pròtesi tingui una flexibilitat similar al de l'os primitiu i d'altra banda afavoreix el que l'os segueixi creixent dins de l'escuma fins a arribar a generar un os part metàl·lic i part ossi. D'aquesta forma els porus de l'escuma afavoreixen que el teixit viu vagi ocupant la pròtesi d'escuma creixent a l'interior vasos sanguinis i material ossi.

## Referències

* Escumes Metàl·liques: Equilibri y Cinètica de Sòlids https://cv3.sim.ucm.es/access/content/group/curriculo-3313-1/wiki/Espumas.pdf Arxivat 2014-03-14 a Wayback Machine.
* Caracterització mecànica escuma de titani http://somim.org.mx/articulos2010/memorias/memorias2013/pdfs/A3/A3_20.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
* Mecanitzat per al sector mèdic i dental http://www.interempresas.net/MetalMecanica/Articulos/103676-Nuevo-biomaterial-poroso-de-titanio.html
# Eubúlides d'Atenes

Eubúlides (en llatí Eubulides, en grec antic Εὐβουλίδης) fou un notable atenenc que va perdre una causa judicial en la que actuava com acusador, per culpa del testimoni d'un home anomenat Euxiteu (Euxitheus). Eubúlides es va revenjar d'aquest i va aconseguir que es dictés un veredicte molt irregular per part dels dirigents del seu demos pel qual va ser acusat de no ser ciutadà atenenc. Euxiteu va apel·lar i va aconseguir demostrar que era ciutadà. Entre els discursos de Demòstenes n'hi ha un sobre la defensa d'Euxiteu, que alguns autors atribueixen a Lísies.

## Referències

* ↑ 1.Eubulides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 60
# Estadi Olímpic de Shenyang

L'Estadi Olímpic de Shenyang és un estadi de futbol de Shenyang (Xina), va ser una de les seus del torneig de futbol dels Jocs Olímpics de 2008.
Té una capacitat de 60.000espectadors. És la seu de l'equip de futbol local Shenyang Ginde.

## Referències

* ↑ «Design: Shenyang Olympic Complex». StadiumDB.com. [Consulta: 4 octubre 2019].
# Estadi Olímpic de Tianjin

L'Estadi Olímpic de Tianjin (Xinès simplificat: 天津奥林匹克中心体育场) és un estadi de futbol a Tianjin (la Xina). Va ser una de les seus del torneig de futbol dels Jocs Olímpics de 2008.
Té una capacitat de 60.000 espectadors. Va ser inaugurat el 2006 sota disseny de l'estudi d'arquitectes japonès AXS SAWTO Inc.
Està ubicat al sud de la ciutat xinesa, al districte de Nankai.
El setembre de 2007 va allotjar alguns partits de la Copa Mundial Femenina de Futbol de 2007.
# Estació Central d'Autobusos de Tel-Aviv

L'Estació Central d'Autobusos de Tel-Aviv (en hebreu: התחנה המרכזית החדשה של תל אביב) és la principal terminal de busos de Tel-Aviv (Israel), inaugurada el 18 d'agost de 1993. Està situada en la part meridional de la ciutat. Hi ha busos interurbans de les companyies Egged, Connex, Superbus i Metropoline així com busos urbans i suburbans de Dan, Egged i Kavim.

## Descripció

És l'estació d'autobusos més gran del món, amb una àrea construïda de 230.000 m² i una àrea total de 44 dúnams (44.000 m²). La construcció va començar el desembre de 1967, però va ser detinguda a causa de dificultats financeres dels constructors. Després d'uns 20 anys de paralització de les obres, van ser represes el 1993. Recentment s'han reprès plans originals de construcció per expandir l'estació, incloent un edifici d'oficines de 10 pisos. L'edifici a més inclou un centre comercial de més de 7 pisos, amb 29 escales mecàniques, 13 ascensors i més de 1.000 botigues i restaurants.
Només 3 dels 7 pisos són usats com a part de l'estació de busos. Les entrades principals estan situades en els costats nord i est del quart pis, que està a nivell del carrer, i moltes línies de busos urbans de la ciutat tenen parada al carrer Levinsky, en la cara nord de l'estació. A més, els taxis compartits o Monit Sherut surten del carrer Tzemach David, en la cara est de l'estació. La majoria dels busos interurbans surten de les plataformes situades en l'ala nord de l'estació, en el sisè pis. En el setè pis, que va ser afegit als plans originals, es troba una plataforma pels busos locals en l'ala nord i una altra per a destinacions de la regió de Gush Dan i una altra per als busos que surten cap a Galilea en l'ala sud del mateix.
Els dos nivells inferiors, que originalment eren usats per a busos locals, estan virutalment abandonats avui dia. Els pisos 3 i 5 són usats com a àrea de tendes, i es troben mig buits. L'Estació Central de Busos de Tel-Aviv està situada prop de l'estació de ferrocarril HaHagana, però no hi ha comunicació directa entre elles. L'estació és coneguda pels seus problemes estructurals. La navegació dins de la mateixa no és senzilla a causa de la manca de suficient informació, senyalització i mapes per a l'usuari. L'edifici ha passat a ser un sinònim a Israel del mal disseny arquitectònic.

## Referències

* ↑ Tusiya-Cohen, Michal. «At the Lowest Point in Tel Aviv: The Sad Story of the New Central Bus Station» (en hebreu). Nrg. Ma'ariv, 21-01-2012. [Consulta: 4 febrer 2012].
* ↑ Rubin, Lilach. «Fifteen Years to the Opening of the Tel Aviv Central Bus Station» (en hebreu). News1, 18-08-2008. [Consulta: 4 febrer 2012].
* ↑ http://www.hindustantimes.com/World-s-largest-bus-depot-now-in-city-courtesy-DTC/Article1-601524.aspx Arxivat 2010-10-02 a Wayback Machine.
* ↑ «On-off bus station now definitely on. (Tel Aviv, Israel's central bus station completed after 26 years of dispute postponements)». Israel Business Today. Online archive at encyclopedia.com, 27-08-1993. Arxivat de l'original el 2010-02-07. [Consulta: 7 febrer 2010].
* ↑ Zandberg, Esther. «Surroundings / Bus station blues». Haaretz.com, 17-10-2008.
# Fallturm Bremen

La Fallturm Bremen (torre de caiguda de Bremen, en alemany) és una torre de caiguda construïda el 1990 i operada per la Universitat de Bremen. És una instal·lació única a Europa que permet experiments d'ingravidesa de curta durada.
La torre té 146 d'alçada, 118 dels quals corresponen al fust de formigó de 8,5 metres de diàmetre, i conté una cambra de 120 metres d'alt on es pot fer el buit. Dins d'aquesta cambra una càpsula, que conté els experiments, es pot deixar caure una altura de 110 metres, el que proporciona 4,74 segons de caiguda lliure. El 2004 es va afegir una catapulta a la torre per doblar el temps d'ingravidesa (en comptes de deixar caure la càpsula des de dalt, es llença des de baix, de manera que es produeixen condicions d'ingravidesa a l'interior de la càpsula tot el temps que duren la pujada i la baixada). La càpsula té un diàmetre de 0,8 metres i una llargada de 1,6 o 2,4 metres, segons l'espai que calgui per l'experiment.
La torre és de formigó, cilíndrica i amb coberta cònica. Dins de la torre la cambra de buit és un cilindre d'acer que se sosté independentment de l'estructura de la torre, amb la que no està en contacte per tal que aquesta no li transmeti les vibracions produïdes pel vent.

## Referències

* ↑ «Fallturm». architekturführer bremen. [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ Der Fallturm Bremen, Fulletó de l'operador (PDF; 2,6 MB), consultat el 23 de març de 2016.
# Faisà fumat

El faisà fumat (Lophura diardi) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae), que habita la selva i zones de vegetació densa a Tailàndia i Indoxina, exceptuant el nord del Vietnam.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 65. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Faisà sagnant

El faisà sagnant (Ithaginis cruentus) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que viu als boscos de coníferes fins als límits de la neu a l'Himàlaia, des del Nepal cap a l'est, a través del nord de l'Índia i sud del Tibet, fins a l'oest de la Xina i el nord-est de Myanmar. És l'única espècie del gènere Ithaginis Wagler, 1832.

## Referències

* ↑ «Faisà sagnant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Faisà de coure

El faisà de coure (Syrmaticus soemmerringii) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae), que habita boscos de coníferes, mixtes i praderies de les illes japoneses de Honshu, Shikoku i Kyushu.
# Fasciculació

Una fasciculació és una contracció i relaxació muscular espontànies, ràpides i involuntàries, que impliquen fibres musculars fines. Són freqüents, fins un 70% de les persones les han presentades. Poden ser benignes o associades a afeccions més greus. Quan no s'identifica cap causa o patologia, es diagnostica com a síndrome de fasciculació benigne.

## Referències

* 1 2 3 4 «The association between benign fasciculations and health anxiety: a report of two cases and a systematic review of the literature». Psychosomatics, 60, 5, 2019, pàg. 499–507. DOI: 10.1016/j.psym.2019.04.001. PMID: 31174866.