OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beloméstnoie

Beloméstnoie - Беломестное (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 1.091 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Màxima Faustina

Màxima Faustina, en llatí Maxima Faustina, fou la tercera muller de Constanci II amb el qual es va casar a Antioquia l'any 360, no molt abans de la mort de l'emperador. Mort ja Constanci va néixer una filla de nom Flàvia Màxima Constància que fou promesa a Flavi Gracià i amb el que després es va casar. No se'n sap res de la vida d'aquesta Faustina, però apareix més endavant junt amb la seva filla donant suport a la revolta de Procopi, que les mostrava a les seves tropes per animar els soldats a lluitar per una dinastia coneguda.

## Referències

* ↑ 5.Maxima Faustina a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 141
# Gavià d'Armènia

El gavià d'Armènia (Larus armenicus) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae) que habita els llacs de muntanya de Geòrgia, Armènia, Turquia i oest de l'Iran.

## Referències

* ↑ Gavià d'Armènia a CERCATERM Rev. 23/03/2012
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1969

Els vint-i-novens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1969 es van concedir el 30 de gener de 1970 a Madrid. En aquesta edició els premis econòmics foren per 5 pel·lícules i 875.000 pessetes, i un total de 265.000 pessetes als premis al millor director, guió, actor i actriu principal, actor i actriu secundaris, fotografia, decorats i música.També es va concedir el premi al guionista Rafael J. Salvia pel conjunt de la seva carrera, a la millor labor de conjunt a l'actor Erasmo Pascual, al millor equip artístic (100.000 pts) a ¡Se armó el belén! de José Luis Sáenz de Heredia, i la millor figuració a La battaglia d'Inghilterra d'Enzo G. Castellari. Els premis als millors curtmetratges (25.000 pessetes cadascun) foren entregats a Un sabor a fresa, Viaje por Aranjuez i Gibraltar. Hi van estar presents el ministre Alfredo Sánchez Bella i el ministre de sindicats Enrique García-Ramal y Cellalbo.

## Guardonats de 1969

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| Premi especial | 250.000 pts | Simón Bolívar | Alessandro Blasetti |
| 1r premi | 250.000 pts | La Celestina | César Fernández Ardavín |
| 2n premi | 150.000 pts | Golpe de mano | José Antonio de la Loma |
| 3r premi | 125.000 pts | Jutrzenka - Un invierno en Mallorca | Jaime Camino |
| 4t premi | 100.000 pts | La residencia | Narciso Ibáñez Serrador |
| Millor director | 45.000 pts | Angelino Fons | Fortunata y Jacinta |
| Millor guió | 45.000 pts | Alfredo Mañas, Ricardo López Aranda i Angelino Fons | Fortunata y Jacinta |
| Millor actriu | 30.000 pts | Emma Penella | Fortunata y Jacinta |
| Millor actor | 30.000 pts | José Bódalo | Sangre en el ruedo |
| Millor actriu principal | 25.000 pts | Laly Soldevila | Soltera y madre en la vida |
| Millor actor principal | 25.000 pts | José Calvo | El gran crucero |
| Millor actriu secundària | 20.000 pts | Terele Pávez | Fortunata y Jacinta |
| Millor actor secundari | 20.000 pts | Rafael Hernández | Golpe de mano |
| Millor fotografia | 25.000 pts | Raúl Pérez Cubero | La Celestina Johnny Ratón |
| Millors decorats | 20.000 pts | Ramiro Gómez | La residencia |
| Millors música | 20.000 pts | Ángel Arteaga | La Celestina |

## Referències

* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 162-166
* ↑ "Simón Bolívar" y "La Celestina", premio especial y gran premio de cinematografia de 1969, ABC, 31 de gener de 1970

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1969
* Fotogramas de Plata 1969
* 14a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Prototype

El Prototype (Prototipus) és un patró de disseny del Software.Té com a finalitat crear nous objectes duplicant-los, clonant una instància creada prèviament.

## Motivació

Aquest patró és motiu on en certs escenaris cal abstreure la lògica que decideix quins tipus d'objectes utilitzar a una aplicació, de lògia que després usaran aquests objectes en la seva execució. Els motius d'aquesta separació poden ser varis, per exemples, pot ser que l'aplicació hagi de basar-se en alguna configuració, o paràmetre en el temps d'execució per decidir quins tipus d'objecte ha de crear

## Solució

Aquest patró proposa la creació de diferents variants de l'objecte que la nostra aplicació necessiti, en el moment i el context adequat. Tota la lògica necessària per a la decisió sobre el tipus s'objectes que usarà l'aplicació en la seva execució s'hauria de trobar aquí.
Després, el codi que utilitzen aquests objectes demanaran una còpia de l'objecte que necessiti. En aquest context, una còpia significa una altra instància de l'objecte. L'únic requisit que ha de complir aquest objecte és subministrar la prestació de clonar-se. Cada un dels objectes prototip ha d'implementar el mètode Clone.

## Implementació

Aquesta és una implementació en C.Sharp de DotNet:
Aquesta és una altra implementació diferent en Java:
Viccionari
# Font dels Nou Raigs

La Font dels Nou Raigs és un edifici de Ceret, al Vallespir, inventariat com a monument històric des del 21 de març del 1910.

## Descripció

Està situada a la plaça dels Nou Raigs. És una font de granit on l'aigua flueix per nou obertures i a la part superior hi ha l'escultura d'un lleó.

## Història

Fou construïda al segle xvi. Hi ha la inscripció de la data en què el Rosselló passà a ser un territori de l'estat francès. S'ha canviat d'ubicació en diversos moments. El lleó de la part superior s'ha girat en diversos moments segons la situació política.

## Referències

* 1 2 3 «Font dels Nou Raigs». Patrimoni. Govern francès. [Consulta: 24 setembre 2018].
# Fàscia profunda

Una fàscia profunda (o fàscia de revestiment) és una fàscia, una capa de teixit connectiu dens que pot envoltar músculs individuals o grups de músculs per separar-los en compartiments fascials.
Aquest teixit connectiu fibrós s'interpenetra i envolta els músculs, els ossos, els nervis i els vasos sanguinis del cos. Proporciona connexió i comunicació en forma d'aponeurosis, lligaments, tendons, retinacles, càpsules articulars i septes. Les fàscies profundes embolcallen tot l'os (periosti); cartílag (pericondri) i vasos sanguinis (túnica externa) i s'especialitzen en músculs (epimisi) i nervis (epineuri). L'alta densitat de fibres de col·lagen confereix a la fàscia profunda la seva força i integritat. La quantitat de fibra d'elastina determina quanta extensibilitat i resiliència tindrà.

## Referències

* ↑ Hedley, Gil (2005). The Integral Anatomy Series Vol. 2: Deep Fascia and Muscle (DVD). Integral Anatomy Productions.
# Portada/article febrer 15
## Genètica

La genètica (del grec antic γενετικός, genetikós, «genitiu», i aquest de γένεσις génesis, «origen»), una disciplina de la biologia, és la ciència de l'herència i la variació en els éssers vius. El fet que els éssers vius hereten caràcters dels seus pares ha estat utilitzat des de temps prehistòrics per millorar conreus i animals per mitjà de la cria selectiva. Tanmateix, la ciència moderna de la genètica, que aspira a comprendre el procés de l'herència, només començà amb el treball de Gregor Mendel a mitjans del segle xix. Tot i que no coneixia la base física de l'herència, Mendel observà que els organismes hereten caràcters de manera diferenciada – aquestes unitats bàsiques de l'herència són actualment denominades gens.
# Les Leston

Alfred Lazarus Fingleston conegut com Les Leston va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Les Leston va néixer el 16 de desembre del 1920 a Bulwell, Nottinghamshire, Anglaterra.

## A la F1

Va debutar a la vuitena i última cursa de la temporada 1956 (la setena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 2 de setembre del 1956 el GP d'Itàlia al Circuit de Monza.
Les Leston va participar en un total de tres curses puntuables pel campionat de la F1, disputant-les en dues temporades diferents (1956 i 1957), no aconseguint acabar cap cursa i no assolí cap punt pel campionat.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1956 | Connaught Engineering | Connaught | Alta | ARG | MON | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA Ret | - | 0 |
| 1957 | Cooper Car Company | Cooper | Climax | ARG | MON NVQ | 500 | FRA | | | | | - | 0 |
| 1957 | Owen Racing Organisation | BRM | BRM | | | | | GBR Ret | ALE | PES | ITA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1974

Els trenta-quatrens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1974 es van concedir el 30 de gener de 1975 a Madrid. Foren els darrers premis concedits en vida del dictador. En aquesta edició els premis econòmics foren per dues pel·lícules i 1.500.000 pessetes, i un total de 265.000 pessetes als premis al millor director, guió, actor i actriu principal, actor i actriu secundaris, fotografia, decorats i música.

## Guardonats de 1974

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| 1r premi | 1.000.000 pts | El amor del capitán Brando | Jaime de Armiñán |
| 2n premi | 500.000 pts | Los nuevos españoles | Roberto Bodegas |
| Millor curtmetratge | 25.000 pts | Biotopo | Carles Mira |
| Millor director | 45.000 pts | Jaime de Armiñán | El amor del capitán Brando |
| Millor guió | 45.000 pts | Roberto Bodegas, José Luis Dibildos i José Luis Garci | Los nuevos españoles |
| Millor actriu | 30.000 pts | Concha Velasco | Tormento |
| Millor actor | 30.000 pts | Antonio Ferrandis | ¿... Y el prójimo? |
| Millor actriu principal | 20.000 pts | Charo López | La Regenta |
| Millor actor principal | 20.000 pts | Manuel Zarzo | Los nuevos españoles |
| Millor actriu secundària | 10.000 pts | Amelia de la Torre | Tormento |
| Millor actor secundari | 10.000 pts | Ismael Merlo | Una pareja... distinta |
| Millor labor de conjunt | 10.000 pts | Milagros Leal i Alfredo Mayo | |
| Millor fotografia | 25.000 pts | Luis Cuadrado Encinar | pel conjunt de la seva obra |
| Millors decorats | 20.000 pts | Ramiro Gómez | Los nuevos españoles Tocata y fuga de Lolita Vida conyugal sana |
| Millors música | 20.000 pts | Carmelo Bernaola | Tormento |

## Referències

* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 245-248
* ↑ «El amor del capitán Brando», de Armiñán, primero de los Premios Sindicales Cinematográficos 1974, ABC, 31 de gener de 1975

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1974
* Fotogramas de Plata 1974
* 19a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Pofi

Pofi és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 80 km al sud-est de Roma i a uns 9 km al sud-est de Frosinone. Es troba en un volcà extingit, a prop de la vall del riu Sacco.
Pofi limita amb els municipis d'Arnara, Castro dei Volsci, Ceccano, Ceprano i Ripi.
Entre els llocs d'interès hi ha l'església romànica de Sant'Antonino Martire (segle xi).
A 1 de gener de 2019 tenia 4.103 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Cal Maurici (Igualada)

Cal Maurici és un edifici del municipi d'Igualada (Anoia) a la cantonada entre el passeig Verdaguer i el carrer de sant Magí. Fou un edifici dissenyat per l'arquitet Josep Pausas i Coll promogut per Maurici Vich i Mestres. El 1979 es van fer reformes interiors a la tercera planta, i es consolidà la torre. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa en angle, la seva singularitat ve donada per la torre acabada en punxa que es troba just en el xamfrà. Edifici de planta i dos pisos. La façana amb tres balcons a cada planta, està decorada amb sanefes d'esgrafiat floral que la recorren però que hi són més abundants en els brancals de les obertures. Adossada a la façana hi ha una placa de marbre que indica el nom del carrer i en la que està inscrita una part d'un poema d'en Verdaguer. La façana està acabada amb un aplacat de falsa pedra. Hi ha esgrafiats florals, més treballats als brancals de les obertures i una placa amb els primers versos del sonet «L'Espós de Sang» dedicat al Sant Crist d'Igualada per Jacint Verdaguer.

## Referències

* 1 2 «Cal Maurici Vich d'Igualada». Festa Catalunya. [Consulta: 22 gener 2021].
* 1 2 3 «Cal Maurici del passeig Verdaguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Fàscia lata

La fàscia lata és la fàscia profunda de la cuixa. Tanca els músculs de la cuixa i forma el límit exterior dels compartiments fascials de la cuixa, que estan separats internament pel septe intermuscular medial i el septe intermuscular lateral. La fàscia lata s'engruixeix al seu costat lateral on forma el tracte iliotibial, una estructura que va fins a la tíbia i serveix com a lloc d'unió muscular.

## Referències

* ↑ Moore, KL; Dalley, AF; Agur, AM. Clinically Oriented Anatomy. 7th. Lippincott Williams & Wilkins, 2013, p. 532. ISBN 978-1-4511-8447-1.
# Província de Cotopaxi

Cotopaxi és una de les 22 províncies de l'Equador. Està situada a la zona central del país, a la fossa oriental del Patate. La seva capital és Latacunga, la població és de 349.540 habitants (2001), 100.000 dels quals en assentaments urbans, i la seva superfície és de 6.008 km².
La ramaderia d'aquesta província és una de les més importants del país, especialment de boví i oví. En el seu territori es troba el Parc Nacional Cotopaxi, amb el volcà Cotopaxi, i la Reserva Ecològica Los Illinizas. Als pobles de Saquisilí i Pujilí se celebren importants mercats tradicionals.
La província consta de set cantons (la localitat principal entre parèntesis):
* La Maná (La Maná)
* Latacunga (Latacunga)
* Pangua (El Corazón)
* Pujilí (Pujilí)
* Salcedo (San Miguel)
* Saquisilí (Saquisilí)
* Sigchos (Sigchos)
# Gabini

Gabini és el nom dels següents personatges:
* Aule Gabini, diversos personatges
* Publi Gabini Capitó, diversos personatges
* Publi Gabini Cimbre, cavaller romà que es va implicar en la conspiració de Catilina.
# Cal Melquis

Cal Melquis és un edifici del municipi de Cervià de les Garrigues (Garrigues) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Roman deshabitada aproximadament des dels anys seixanta del segle xx.

## Descripció

És un conjunt que es troba en força mal estat, l'interior està en ruïnes. La façana està feta de maçoneria arrebossada. Era un habitatge de planta baixa pis i golfes, fet de pedres irregulars sense desbastar, únicament trobem carreus ben escairats als mutants i llindes de finestres i la porta principal. Aquesta última és l'element més interessant del conjunt; té un relleu a la llinda i un altre a sobre d'aquesta, menys sobresortint i on es veu tot d'eines pròpies d'un paleta. Els ampits de les finestres estan motllurats.

## Referències

* 1 2 «Cal Melquis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Província de Cordillera (Bolívia)

La província de Cordillera és una de les 15 províncies del Departament de Santa Cruz a Bolívia, i està dividida en set municipis: Lagunillas (la capital), Charagua, Cabezas, Cuevo, Gutiérrez, Camiri i Boyuibe.
La província va ser creada el 1826, durant la presidència d'Antonio José de Sucre, al mateix temps que es creaven els cinc departaments en què va dividir-se la República. El 1743, mitjançant cèdula reial, se'n van establir els límits: la província s'estenia des del riu Pilcomayo fins al riu Paraguai. Rep el nom per les característiques de la seva topografia.

## Referències

* ↑ https://gacetaoficial.santacruz.gob.bo/archivos/estatuto_autonomico.pdf
# Eròfils

Eròfils és el títol d'una obra de teatre cretenca del segle xvii. Escrita en versos polítics (de quinze síl·labes) alternats amb versos hendecasíl·labs en els fragments del cor, segueix el model de les obres italianes.

## Argument

Filogonos assassina el seu germà per arravatar-li el tron i la vídua. Té una filla, Erofili (que dona nom al seu llinatge), la qual s'enamora secretament d'un general orfe. El pare, en assabentar-se, mana que el matin, ja que havia promès la seva filla a un rei d'un país veí. Després envia el seu cap i el seu cor a Erofili, qui se suïcida. El cor de donzelles vol la revenja i Filogonos mor al final de la tragèdia.

## Anàlisi

L'obra consta de cinc actes i inclou, com era costum a l'època, interludis per alleugerir la tensió dramàtica. Respecta la regla de les tres unitats clàssica. Apareix l'espectre del germà mort per guiar el cor i fer justícia, de manera similar al fantasma del pare de Hamlet. El fet que siguin les dones del cor les qui finalitzen l'acció és una innovació que no estava present a Orbecche, l'obra que inspira la trama. El tema central de la tragèdia és la cobdícia i les conseqüències que comporta, ja que Filogonos anhela el poder reial i les seves riqueses i acaba mort després de destruir tota la seva família. Eròfils va gaudir de gran èxit a Creta i per això, a banda de les representacions íntegres, se'n van adaptar fragments per a la recitació oral popular.

## Referències

* ↑ Puchner, Walter (1991), "Tragedy", dins Holton, David, Literature and Society in Renaissance Crete, Nova York: Cambridge University Press, pp. 129–158, ISBN 0-521-32579-X
# Gabinia de suffragiis

Gabinia de suffragiis o Gabinia tabellaria va ser una antiga llei romana establerta sota els consols Gneu Calpurni Pisó i Marc Popil·li Laenes l'any 140 aC (613 de la fR) a proposta del tribú de la plebs Aule Gabini. Protegia la llibertat dels comicis en establir que a l'elecció de magistrats els vots fossin donats en tauletes i no a mà alçada o de paraula.

## Bibliografia

* Puente y Franco, Antonio de; Francisco Díaz, José Francisco. Historia de las leyes, plebiscitos i senadoconsultos más notables desde la fundación de Roma hasta Justiniano ( PDF) (en castellà). Madrid: Imprenta de Don Vicente de Lalama, 1840.
* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III).
# Principi de successió faunística

El principi de la successió faunística, també conegut com la llei de a successió faunística, està basat en l'observació dels estrats geològics de les roques sedimentàries que contenen fauna i flora fossilitzada dins una successió vertical. Un os fossilitzat de Neanderthal mai no es pot trobar en el mateix estrat que un megalosaure fossilitzat, per exemple, perquè van viure en períodes separats per milions d'anys. Això permet que els estrats identifiquin i datin els fòssils que s'hi trobin.
Aquest principi rep aquest nom per William Smith, i és de gran importància per a poder determinar l'edat relativa de roques i estrats. El contingut de fòssils junt amb la llei de la superposició ajuda a determinar la seqüència temporal en la qual es van dipositar les roques sedimentàries.
L'evolució explica la successió de fauna i flora conservada en les roques. A França Cuvier (ajudat pel mineralòleg Alexandre Brongniart) observà la successió faunística.
La bioestratigrafia és la ciència que data les roques usant els fòssils que contenen.
Al Cenozoic els foraminifera sovint es fan servir per determinar la successió faunística acompanyada per la successió d'ostracodes que va ser compilada per M. B. Hart (1972).

## Referències

* ↑ Winchester, Simon. The Map that Changed the World: William Smith and the Birth of Modern Geology. HarperCollins, 2001, p. 59–91. ISBN 0-06-093180-9.
* ↑ Yu, Mingke; Wu, Ping; Widelitz, Randall B.; Chuong, Cheng-Ming «The morphogenesis of feathers». Nature, 420, 6913, 21-11-2002, p. 308–312. DOI: 10.1038/nature01196.
# Mickaël Miro

Mickaël Miro, nascut el 1978 a Lió, és un músic i compositor francés de música pop i de varietat francesa, molt influenciat per Jean-Jacques Goldman. Ell mateix s'autonomena "BCBG", és a dir, Daniel Balavoine, Francis Cabrel, Michel Berger i Jean-Jacques Goldman, que són les seves referències musicals. « Miro » és un pseudònim en homenatge al seu pare mort. S'ha donat a conèixer gràcies al "single" L'Horloge tourne, la seva primera cançó difosa àmpliament als mitjans.

## Biografia

D'origen lionès, Mickaël Miro s'inscriu a la tradició de la cançó francesa. Va acabar els seus estudis universitaris amb les felicitacions del jurat i després, -el 2001-, desenvolupa els seus estudis de dret mercantil amb molta solvència. És llavors, durant els seus anys a la facultat, que escriu les seves primeres cançons.
A finals de l'abril de 2010 apareix L'horloge Tourne, el seu primer single, abans de la sortida del seu primer àlbum, Juste comme ça, l'11 de maig del mateix any.

## Àlbums

* 2011 Juste comme ça
* 2013 Le Temps des sourires

## Singles

* 2010 L'Horloge tourne
* 2011 Ma sçandaleuse
* 2011 Laisse-moi m'en aller
* 2012 La Vie simplement
* 2013 J'apprendrai

## Referències

* 1 2 http://www.nrj.fr/music-509/fiches-artistes-522/artiste/bio/13646-mickael-miro.html

## Enllaços externs

* Myspace Officiel(francès)
* Entrevista a Mickaël Miro sobre el seu èxit "L'horloge tourne"(francès)
* Videoclip de "L'horloge tourne"(francès)
# Francesc Xavier Casals i Vidal

Francesc Xavier Casals i Vidal (Badalona, 29 de juny de 1880 - Barcelona, 25 d'agost de 1954) fou un sindicalista i polític català. Assumí internament la presidència del FC Barcelona durant els darrers mesos de la guerra civil.

## Activitat sindicalista

Treballà com a viatjant de comerç i milità a Unió Catalanista, en la que formava part de l'entitat Gent Nova i col·laborà estretament amb Domènec Martí i Julià. Durant l'època dels enfrontaments (fins i tot armats) entre el Sindicat Únic i els Sindicats Lliures intervingué en un comitè creat per tal d'evitar les violències. Fou president del Centre Autonomista de Dependents del Comerç i de la Indústria (CADCI) (1920-1932) així com de la Federació de Dependents de Catalunya, encara que durant la Dictadura de Primo de Rivera la presidència restà en suspens, i fins i tot fou empresonat entre 1923 i 1924.

## Activitat política

Quan fou proclamada la Segona República Espanyola s'afilià a Esquerra Republicana de Catalunya i fou nomenat Conseller de Treball i d'Assistència Social durant el primer govern de Francesc Macià a la Generalitat de Catalunya, repetint càrrec posteriorment durant el segon govern, al qual se li afegiren les competències d'Assistència Social.

## Activitat com a dirigent esportiu

De manera interina, fou designat president del Comitè Directiu del FC Barcelona al final de la guerra, des de la dissolució el mes de novembre del 1937 del Comitè de treballadors, que es feu càrrec del club impedint la seva confiscació per elements aliens i del que ell mateix en formà part, fins a la supressió de tots els òrgans directius decretats per les noves autoritats franquistes el mes de gener del 1939.

## Referències

* 1 2 3 «Francesc Xavier Casals i Vidal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Francesc Xavier Casals i Vidal a memòriaesquerra.cat