OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Katherine (Territori del Nord)

Katherine és una ciutat del Territori del Nord a Austràlia. Es troba a uns 320 km al sud-est de Darwin. És el quats assentament més poblat del Territori del Nord després de la capital, Darwin, Palmerston i Alice Springs. Katherine té 5.849 habitants (2006).
Situada dins una bona ona agrícola, el recurs esconòmic principal de la ciutat havia estat l'or però va disminuir en importància en tancar la mina de Mount Todd. El turisme va en augment i hi ha també una base militar (RAAF Base Tindal) a 17 km al sud-est de la ciutat que també contribueix a la seva economia.
Hi ha una gorja espectacular, Katherine Gorge, al Nitmiluk National Park prop de la ciutat amb pintures rupestres antigues.
Els habitants originaris d'aquesta zona pertanyen al grups lingüístics Jawoyn, Dagoman i Wardaman.

## Història

El lloc va ser fundat per John McDouall Stuart el 15 de juliol de 1926. La ciutat rep el nom del riu Katherine, aquest nom se'l va donar John McDouall Stuart quan passà per aquesta ona l'any 1862. El següent estadi de desenvolupament de Katherine va ser quan s'hi establí la Katherine Telegraph Station el 22 d'agost de 1872. Fins a 1923 no hi arribà el ferrocarril.
Durant la Segona guerra Mundial l'éxercit australià va construir-hi dos hospitals. Katherine va tenir un únic raid de l'aviació japonesa.
L'any 1998 una inundació devastà aquesta ciutat cobrint una zona de 1.000 km².

## Geografia

Katherine té al nord l'Arnhem Land i Kakadu al nord-est. La vegetació és de sabana arbrada (Eucalyptus) tropical. És una zona càrstica.

### Clima

Katherine segons la classificació de Köppen és del tipus Aw (clima de sabana tropical). La pluviometria anual és de 1.132 mm amb una estació seca (de maig a octubre) i una estació humida Les temperatures mitjanes mensuals van de 24° a 35 °C, ocasionalment arriben a 40 °C, amb molta humitat relativa durant l'estació humida. A l'estació seca de nit les temperatures arriben als 7 °C.

## Referències

* ↑ Katherine Town Council: About Katherine Arxivat 2009-02-18 a Wayback Machine.. Retrieved on 2008-12-15
* ↑ "Tropical Cyclone Les", Bureau of Meteorology

## Enllaços externs

* Katherine - Lloc web oficial
# Kalophrynus minusculus

Kalophrynus minusculus és una espècie de granota que viu a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Iskandar, D. & Mumpuni 2004. Kalophrynus minusculus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Kalophrynus subterrestris

Kalophrynus subterrestris és una espècie de granota que viu a Indonèsia i Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Kalophrynus subterrestris. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Judham (tribu)

Els Judham (àrab: جذام, Juḏām) fou una tribu àrab dels temps dels omeies, d'origen iemenita.
Es van oposar a Mahoma, i foren necessàries algunes expedicions perquè es convertissin a l'islam. Foren aliats de l'emperador Heracli, per la qual cosa van combatre a Yarmuk contra els musulmans (636). Després de la seva conversió, van participar en la conquesta de Síria i foren la part essencial del jund de Palestina. Juntament amb els Kalb formaren el partit iemenita dins les lluites internes a Síria.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Djudhãm».
# Judgement

«Judgement» té aquests significats:
* Judgement (àlbum), àlbum del grup de música electrònica VNV Nation
* Judgement (pel·lícula), pel·lícula de Chan-wook Park
# Katsuragi

«Katsuragi» té aquests significats:

## Llocs

* Katsuragi: ciutat a la prefectura de Nara, Japó.
* Katsuragi: vila a la prefectura de Wakayama, Japó.
# Document (desambiguació)

«Document» té aquests significats:
* Dret:
** Document legal
** Document públic
* Espanya: Document Nacional d'Identitat
* Informàtica: Fitxer informàtic
* Document electrònic, document que ha de ser interpretat mitjançant un reproductor.
# Director d'orquestra

Director d'orquestra és el títol de qui s'encarrega, en un context orquestral, d'equilibrar i millorar els resultats sonors. Arturo Toscanini, àmpliament reconegut com un dels millors directors del seu temps, n'és un exemple. Els directors que actualment són reconeguts com els millors a nivell mundial són els mestres Simon Rattle, Valeri Guérguiev, Zubin Mehta i Gustavo Dudamel.
La gran majoria d'orquestres actuen amb director tot i que n'hi ha que en prescindeixen. Algunes tenen director titular i algunes només de convidats. De directors n'hi ha: que dirigeixen amb batuta i que ho fan sense, que mouen els canyells i que no, que defineixen les pulsacions i els compassos d'una manera inequívoca i n'hi ha que tracen moviments d'acord amb altres paràmetres, que van alhora amb l'orquestra i que van per davant.
Són deures del director d'orquestra escoltar i reaccionar per equilibrar el so que produeix la orquestra, així com portar el tempo, indicar l'entrada de cada instrument, marcar els accents dinàmics i agògics i dur a terme qualsevol altra instrucció rellevant deixada a la partitura pel compositor. També són deures del director d'orquestra coordinar els assaigs i unificar la idea musical.
Cal notar que si bé les funcions de cada director són les mateixes, la forma en les que la duen a terme és el que els o les distingeix. Normalment, cada partitura usa termes que es presten a diferents graus d'ambigüitat, i per això són subjectes a la interpretació del director.
S'ha dit per això que cap versió d'una peça no és exactament igual a cap altra, ni tan sols quan són fetes per un mateix director en dues ocasions diferents. Per exemple, Ígor Stravinski, qui va dirigir almenys sis enregistraments de la seva obra La consagració de la primavera, va notar que cada una d'elles era clarament diferent de les altres.
De vegades, si el compositor és present en els assaigs de la seva obra, pot canviar d'opinió sobre el que va escriure a la partitura i informar-ne al director. Aquest és normalment el que pot succeir en la preparació d'una estrena mundial de l'obra.

## Referències

* ↑ Pastor, Gerard. «Per a què serveix un director d'orquestra?». Joventuts Musicals de Sabadell. [Consulta: 5 juny 2018].

## Vegeu també

* Directores d'orquestra i compositores a la història de la música
# Ecologia teòrica

L'ecologia teòrica és una disciplina científica dedicada a estudiar els sistemes ecològics fent servir mètodes teòrics com els models conceptuals simples, models matemàtics, simulació per ordinador i anàlisi de dades avançats. Els models milloren la comprensió del món natural revelant com sovint la dinàmica de les poblacions de les espècies està basada en processos i condicions biològiques fonamentals. A més aquest camp científic intenta unificar un rang divers d'observacions empíriques assumint que els processos mecànics comuns generen fenòmens observables a través de les espècies i els ambients ecològics. Els ecoòlegs teòrics són capaços de descobrir nous aspectes no intuïtius sobre els processos naturals.
Aquest camp científic és ampli i inclou fonaments en la matemàtica aplicada, la ciència informàtica, la biologia, la física estadística, la genètica, la química, l'evolució i la biologia de la conservació. L'ecologia teòrica intenta explicar un rang divers de fenòmens com el creixement de les poblacion i la dinàmica de les zones pesqueres, la competència, la teoria de l'evolució, epidemiologia, el comportament animal i la dinàmica de grups, les xarxes alimentàries i els efectes del canvi climàtic.

## Models

Com en la majoria d'altres ciències els models matemàtics formen el fonament de l'ecologia teòrica.
* Models fenomenològics: des de patrons observats en les dades.
* Models mecanicistes, amb funcions i distribucions basades en raonaments teòrics sobre processos ecològics.
Els models ecològics poden ser deterministes o estocàstics.
La teoria de la bifurcació es fa servir per mostrar com petits canvis en valors dels paràmetres poden originar sortides molt importants. El mapa logístic és un mapa polinomial que proporciona exemples de com pot sorgir comportaments caòtics a partir d'equacions no linears.
Com que els sistemes ecològics són típicament no lineals sovint no poden sser resolts analíticament i per això cal usar altres tècniques.

## Referències

* 1 2 3 Bolker BM (2008) Ecological models and data in R Princeton University Press, pages 6–9. ISBN 9780691125220
* ↑ Ma T and Wang S (2005) Bifurcation theory and applications World Scientific. ISBN 9789812562876
* ↑ May, Robert. Theoretical Ecology: Principles and Applications. Blackwell Scientific Publishers, 1976. ISBN 0-632-00768-0.
* ↑ Supriatna AK (1998) Optimal harvesting theory for predator-prey metapopulations University of Adelaide, Department of Applied Mathematics.

## Vegeu també

* Efecte papallona
* Biologia matemàtica

## Bibliografia

* El text clàssic és Theoretical Ecology: Principles and Applications, per Angela McLean i Robert May. L'edició de 2007 és d'Oxford University Press. ISBN 9780199209989.
# Dolní Věstonice

Dolní Věstonice és una localitat propera a Brno, al districte Břeclav de la regió txeca de Moràvia meridional. És famosa pel seu jaciment arqueològic.
Durant el període de la Gran Moràvia s'hi va construir un petit fort. El primer esment a aquest lloc en un document escrit datat del 1312. Durant el segle xiii va ser habitat per colons germans. El 1460 rebé els drets de ciutat. Des del primeries del s. XVI s'hi van instal·lar els habáni (anabaptistes expulsats de terres alemanyes i suïsses). El 1622 van ser-ne expulsats una altra vegada.

## Jaciment arqueològic

Des del segle xix es tenia notícies que en aquesta àrea hi havia restes arqueològiques. Al 1924, l'arqueòleg txec Karel Absolon va iniciar una exploració sistemàtica dels voltants de Dolní Věstonice. El resultat va ser la localització d'un dels jaciments arqueològics més extraordinaris del paleolític superior. Al jaciment arqueològic de Dolní Věstonice es trobà —entre d'altres— una tomba triple i la Venus de Dolní Věstonice. El lloc, l'habitaven caçadors de mamuts. Des del descobriment formal, el llogaret s'ha convertit en blanc de turistes, interessats en l'arqueologia, l'arquitectura, la roba tradicional i el vi.

## Notes

* ↑ Wikimapia.org (foto satelital del llogaret, al centre s'aprecia el temple que apareix a la foto d'aquest article).
* Hominids.com Arxivat 2008-12-03 a Wayback Machine. (fotografies de l'àrea i dels artefactes arqueològics).
* Obecdolnivestonice.cz (lloc del llogaret; en txec).
# Dolní Věstonice (jaciment arqueològic)

El jaciment arqueològic de Dolní Věstonice es troba als afores del llogaret txec de Dolní Věstonice, a Moràvia.
El 1924, l'arqueòleg txec Karel Absolon començà una exploració sistemàtica de la rodalia de Dolní Vestonice, ja que des del s. XIX es tenia notícies que hi havia restes arqueològiques. El resultat en fou la localització d'un dels jaciments arqueològics més extraordinaris del paleolític superior.
Les excavacions oferiren la troballa d'una típica venus paleolítica, la Venus de Dolní Věstonice (que és la més famosa d'aquest jaciment). Tan important és el lloc que diverses generacions d'arqueòlegs hi treballen amb algunes interrupcions, sota la direcció de Karel Absolon, primer; Bohuslav Klíma, després, i Petr Skrdla en l'actualitat (amb un equip interdisciplinari de diverses universitats del món).
Fins ara s'hi han descobert tres grans zones d'habitació del paleolític superior dins les capes de loess. La primera en tenia cinc habitatges amb la respectiva llar i una enorme ossera amb deixalles d'un centenar de mamuts. En els límits d'aquest campament s'exhumà una tomba de l'època, que pertanyia a una dona d'uns quaranta anys, tombada en posició fetal sobre el costat dret, coberta per ocre i amb dos omòplats de mamut damunt.
El 1986 s'hi localitzà una altra tomba, aquesta vegada triple, d'adolescents, amb uns 27.000 anys d'antiguitat. Una xica semblava haver mort per causes no naturals, i un xic portava un collaret de dents de llop.
La segona zona d'habitació era una barraca d'uns sis metres de diàmetre, estava protegida dels vents periglaciars per un muret de maçoneria. El sòl de la cabana havia estat endurit i, en un costat, s'havia construït una zona més alta de terra piconada. Al centre, una espècie de forn amb parets de fang, de manera que quedava semienterrat, contenia molts objectes d'art: figures d'animals i persones fetes en fang i cuites.
Les datacions per radiocarboni indiquen que el jaciment estava habitat feia 26.000 a 28.000 anys.

## Altres escultures

Al mateix lloc de Dolní Věstonice han aparegut sorprenents escultures d'ivori, entre aquestes diversos rostres tan realistes que semblen retrats, i un ninot masculí articulat.

## Notes

* ↑ WikiMapia.org (fotos fetes per satèl·lit del jaciment arqueològic).
* ↑ WikiMapia.org (fotos de sàtèl·lit del jaciment arqueològic).
* ↑ Tal n'és la perfecció que durant molt de temps foren rebutjades i considerades falsificacions; una anàlisi, però, d'espectrometria de masses realitzat pel Centre de Tecnologia Espacial, de la Universitat de Kansas (Estats Units), en determinà l'autenticitat i antiguitat de 26.000 anys.

## Bibliografia

* Jelinek, J.: Pictorial Encyclopedia of the Evolution of Man. Praga: Hamlyn, 1975.
* National Geographic Magazine. The National Geographic Society, octubre de 1988.
* Shreeve, James: The Neandertal Enigma: Solving the Mystery of Modern Human Origins. Nova York: William Morrow and Company, 1995.
* Tedlock, Barbara: The woman in the shaman's bodi; reclaiming the feminine in religion and medicine. Nova York: Bantam Dell, 2005.
# Dolný Badín

Dolný Badín és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1135.
# Keichū

Keichū, (japonès: 契沖; 1640 - 4 de març de 1701) fou un erudit i sacerdot budista japonès, figura important del kokugaku.

## Biografia

Era fill d'un rōnin, va abandonar la casa amb 13 anys i es va unir a la secta Shingon. Després d'estudiar a diversos llocs, Myohoji, Imasato i Osaka, es converteix en sacerdot principal a Mandara-in. Allà va fer amistat amb el poeta Shimonokobe Choryu.
La seva obra va fixar un nou punt de vista a l'estudi dels clàssics japonesos. A la seva obra Tractat per escriure amb propietat les paraules japoneses va desafiar els estàndards ortogràfics marcats per Fujiwara no Teika.
# Ekit

L'Ekit (o eket) és una llengua que es parla a l'estat d'Akwa Ibom del sud-est de Nigèria. Concretament es parla a les LGAs Uquo Ibeno i Eket.
L'ekit és una llengua de la subfamília lingüística de les llengües del baix Cross, que formen part de les llengües Benué-Congo. Està íntimament relacionada amb la llengua etebi i té varietats dialectals.
Segons l'ethnologue el 1989 hi havia 200.000 parlants d'ekit.
El 94% dels parlants d'ekit són cristians (el 33% evangelistes).

## Referències

* 1 2 eket a joshuaproject.net
* ↑ http://www.ethnologue.com/show_language.asp?code=eke
# Joseph Massaguer i Matheu

Joseph Massaguer i Matheu (Barcelona, 1690 - 1764) va ser un lutier fill del fuster Joseph Massaguer. Es va establir al carrer d'Escudellers, al costat del taller de Joan Guillamí, treballant pel seu compte fins a la seva mort el 1764.
Fou prohom i mestre examinador del Gremi d'Ebenistes d'Art de Barcelona. A l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona consta que Massaguer va pagar la seva primera anyada com a mestre l'any 1708, i l'última el 1763. De Joseph Massaguer se'n coneixen violins, violoncels, guitarres i bandúrries. El treball és ben acurat i les fustes són de bona qualitat. Segons Ramón Pinto Comas, els seus violins s'assemblen en el disseny als d'en Guillamí, ben construïts però amb "poca sonoritat, probablement degut al gruix excessiu de les tapes". Tanmateix, els seus instruments de corda polsada són visual i tímbricament envejables.
El seu ofici va ser continuat pel seu fill Joseph Massaguer (dates de naixement i mort desconegudes però documentat a Barcelona entre 1753 i 1780), pel seu gendre Francisco España i Matabosch (les Preses 30 setembre 1735 i documentat a Barcelona fins al 1816) casat el 1764 amb la filla Marianna Massaguer, i pel seu net Joseph España (Barcelona, 1765 - Barcelona, 1792). Van ser igualment aprenents seus Joseph Malsior (1715), Joan Faliu (1717), Pau Grau (1718), Domingo Segarra de Barcelona (1733), Francisco Joseph Giralt (1739), Salvador Farrando de Reus (1752), Pere Martí de Barcelona (1753) i Geroni Susañ de Vic (1755).

## Referències

* ↑ Aquesta data es dedueix a partir de documents del gremi en els que se cita la seva edat en moments determinats.
* ↑ Pellisa i Pujades, Joan. 2013. Guitarres i guitarrers d'escola catalana. Dels gremis al modernisme. Amalgama Edicions, Barcelona
* ↑ «Llibre de baptismes (1681-1787) pàg 89 (imatge pàg 116)». Axiu Diocesà de Girona. Parròquia de Sant Pere de les Preses, 30-09-1735. [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «esposalles de la Catedral (1763-1765) (pdf pàg. 231)». Arxiu Capitular de la Catedral de Barcelona, 20-05-1764. [Consulta: 17 abril 2024].

## Bibliografia

* Els nostres luthiers : escultors del so. Exposició del 8 de maig al 7 de juliol de 1996, Capella de Santa Àgata, Museu de la Música.. Barcelona: Museu de la Música de Barcelona, 1996. ISBN 8476097883 [Consulta: 22 maig 2013].
* Vannes, René. Dictionnaire Universel des luthiers. Bruxelles: Les Amis de la Musique, 1972.
* Pellisa i Pujades, Joan. Guitarrers i guitarres d'escola catalana.. Barcelona: Amalgama Edicions, 2013. ISBN 978-84-89988-71-2. Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Bandúrria de Joseph Massaguer al catàleg d'Europeana
# Keko

Keko (Madrid, 1963) nom artistic de José Antonio Godoy, és un dibuixant de còmics i il·lustrador espanyol, nascut a Madrid l'any 1963.

## Biografia

Després d'estudiar a l'Escola d'Arts i Oficis de la seva ciutat natal, va treballar per a les revistes Madriz i Metal Hurlant en plena crisi de la indústria nacional del còmic, desenvolupant els guions de Mique Beltrán en Livingston contra Fumake (1987), i Ramón de España en Brendan Beckett: El Amor Duele (1997), a més d'historietes pròpies com La isla de los perros (1986) i el còmic eròtic Voraz! (1991).
Posteriorment, s'ha dedicat sobretot a la il·lustració, però això no li ha impedit publicar una sèrie d'historietes curtes amb guió propi en Nosotros Somos Los Muertos, que l'any 2006 serien recopilades sota el títol La casa del muerto per Edicions de Ponent.
El seu àlbum 4 botas va obtenir el Premi a la millor obra del 2002 en el 21è Saló Internacional del Còmic de Barcelona.
També va publicar l'any 2008 a la revista Exit Express una sèrie d'humor sobre l'art modern, amb guió de Felipe Hernández Cava.
L'any 2015 rep al Festival del Còmic d'Angulema el Gran premi ACBD de la crítica pel còmic Moi, assassin, amb guió d'Antonio Altarriba.

## Estil

Jesús Cuadrado, per la seva banda, ha destacat el seu "control lumínic".

## Referències

* ↑ «Yo, Asesino reb el Gran Premi de la Crítica 2015» (en francès). Arxivat de l'original el 2015-03-20.
* ↑ Jesús Cuadrado en "Década tras década, hasta el desplome final", presentació al catàleg Certamen de Còmic Injuve de 1998, Madrid, 10/1998.

## Enllaços externs

* Keko i el clarobscur, entrevista a l'autor realitzada per Manuel Darias.
* Comentari sobre '4 botas' de Jorge García reproduït per Tebeosfera.
* Comic creator: Keko en la Comiclopedia de Lambiek (anglès)
Viccionari
# El Mers

El Mers (en àrab المرس, al-Mars; en amazic ⵍⵎⵔⵙ) és una comuna rural de la província de Boulemane, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.152 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Eleccions a l’Assemblea Legislativa de Moçambic Portuguès

Les eleccions a l'assemblea legislativa es van dur a terme per primera i única vegada a l'Àfrica Oriental Portuguesa en març de 1973.

## Antecedents

El 2 de maig 1972, l'Assemblea Nacional portuguesa va aprovar la Llei Orgànica dels territoris d'ultramar, que preveia una major autonomia per als territoris d'ultramar. Moçambic havia de tenir una Assemblea Legislativa de 50 membres, dels quals 20 serien elegits. La resta seria nominats pels serveis públics, grups religiosos i grups empresarials.
Es requeria que els candidats fossin ciutadans portuguesos que haguessin viscut a Moçambic durant més de tres anys i ser capaços de llegir i escriure en portuguès. Es requeria als votants saber llegir i escriure. Com que la Constitució portuguesa d'aleshores havia prohibit els partits polítics, la majoria dels candidats havien estat proposats per la governamental União Nacional, encara que es va permetre presentar candidats a algunes associacions civils.

## Resultats

D'una població total de 7.376.000 habitants, només hi havia 109.171 persones registrades per votar. D'aquestes, 100.542 van votar, oferint una participació del 92,1%. De totes les colònies portugueses que celebraren eleccions a l'Assemblea Legislativa, Moçambic va ser l'única que tenia una majoria no blanca de membres, amb el 26 dels 50 membres que no era blanc. Els 26 membres no blancs eren 18 africans, tres mestissos, tres hindis, un de Goa i un xinès.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Enactment of "Organic Law for the Overseas Territories". - Election of Legislative Assemblies and Consultative Councils in Overseas Territories.». Keesing's Record of World Events, vol. 19, 01-06-1973, pàg. 25948.
* ↑ William Minter (1973) Portuguese Africa and the West, p169
# Egòstena

Egòstena (en llatí Aegosthena, en grec antic Αἰγόσθενα) era una ciutat de Megaris, al Golf de Corint, al peu de la muntanya Citeró, prop de Beòcia. A la ciutat hi havia un temple del vident Melamp.
Entre Egòstena i Creusis, la ciutat portuària de Beòcia, no hi havia cap via al llarg de la costa, només un pas al costat de les muntanyes. Els lacedemonis de Cleombrot I d'Esparta van fer una marxa des Creusis a Egòstena l'hivern del 379 aC al 378 aC i es van trobar amb una tempesta molt violenta, fins al punt que el vent arrencava els escuts de les mans dels soldats, i molts dels ases que portaven les càrregues van ser llançats al mar des del camí. Per la mateixa ruta els lacedemonis es van retirar després de la derrota de la batalla de Leuctra l'any 371 aC, diuen Xenofont i Pausànias. Segons Ateneu de Nàucratis, la ciutat produïa un excel·lent vi dolç.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aegostena». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 juliol 2021].
# Kleines Tropicana - Tropicanita

Kleines Tropicana - Tropicanita és una pel·lícula de misteri i espionatge cubana del 1997 dirigida per Daniel Díaz Torres, autor del guió també amb Eduardo del Llano, i protagonitzada per Peter Lohmayer, Vladimir Cruz i Corina Mestre.

## Argument

A mitjans dels anys quaranta el cadàver d'un turista alemany, Hermann, apareix en un cèntric barri de l'Havana. Lorenzo. un ambiciós policia de províncies, de visita per la capital, tractarà per tots els mitjans d'encarregar-se de l'afer per tal d'escapar del seu poble.

## Repartiment

* Blanca Rosa Blanco... Xiomara La Taina
* Carlos Cruz
* Vladimir Cruz
* Peter Lohmeyer
* Corina Mestre
* Enrique Molina
* Jorge Molina
* Héctor Noas ... Rudolf Pangloss
* Luisa Pérez-Nieto

## Palmarès

Fou nominada al Goya a la millor pel·lícula estrangera de parla hispana. i fou exhibida a la secció "Made in Spanish" del 46è Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. També va guanyar el premi especial del públic al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana.

## Referències

* ↑ Kleines Tropicana al web dels Goya
* ↑ Kleines Tropicana al web del Festival d Sant Sebastià
* ↑ 'La mujer del cosmonauta' abre el XIX Festival de Cine de La Habana, El País, 4 de desembre de 1997