OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terminologia mèdica

La terminologia mèdica és un vocabulari per descriure acuradament el cos humà i els seus components associats, condicions i processos d'una manera científica. Es fa servir en el camp de la medicina i de la infermeria. L'enfocament sistemàtic per construir les paraules de la terminologia mèdica i la seva comprensió està basada en els conceptes d':arrel, prefixs i sufixs.
La paraula és un terme derivat d'una llengua font com el grec o el llatí i normalment descriu una part del cos.
El prefix es pot afegir davant del terme per modificar l'arrel de la paraula per donar informació addicional sobre la localització de l'òrgan, el nombre de parts o el temps implicat.
Els sufixos s'uneixen al final de la paraula arrel per afegir significats com la condició, procés de la malaltia o procediment.
En el procés de crear termes mèdics s'apliquen certes regles del llenguatge dins la mecànica del llenguatge (lingüística).
Els prefixos normalment no requereixen modificació posterior a afegir a l'arrel de la paraula però en alguns hi ha el fenomen de l'assimilació i un in- pot canviar a im- o syn- a sim-.
Una regla de la formació de termes mèdics és que quan es fa servir més d'una part del cos per formar el terme mèdic, les arrels de les paraules individuals s'ajunten en la forma combinada usant per això la lletra -o-. Per exemple si hi ha una inflamació de l'estómac i intestins es forma amb gastro- (estómac) i enter-(intestins) + -itis (denota inflamació), gastroenteritis.

## Alguns exemples

* Cefalàlgia: deriva de les paraules que en grec volen dir cap i dolor, en temes corrents es diu mal de cap
* Hiperglicèmia del grec, significa massa sucre (en la sang)
* Poliomielitis del grec, literament significa gris i medul·la

## Referències

* ↑ «slideshare.net». Arxivat de l'original el 2012-02-25. [Consulta: 26 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Medical Terminology for Health Care Online
* Medical Terminology Database
# Aureliano Chaves

Antônio Aureliano Claus de Mendonça (Tres Pontas, 13 de gener de 1929 — Itajubá, 1 de maig de 2003) va ser un polític brasiler, governador de Mines Gerais (1975-1978) i vicepresident de la República (1979-1985).
Va ser el primer vice civil del règim militar des de Pedro Aleixo (el vice d'Artur da Costa e Silva, qui no va arribar a exercir el càrrec i fou reemplaçat per una junta militar), ja indicant la dissolució de les bases del règim. Va ocupar la titularitat per dos períodes relativament extensos (dos mesos el 1981 i a prop d'un mes el 1983), a causa dels problemes de salut de João Figueiredo.

## Referències

* 1 2 «Morre o ex-vice-presidente Aureliano Chaves» (en portuguès brasiler). Épocca, 30-04-2003. Arxivat de l'original el 2021-08-05. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «AIT-12-69» (en portuguès brasiler). Planalto, 31-08-1969. [Consulta: 23 gener 2022].

## Vegeu també

* Història del Brasil: El Règim militar (1964-1985)
# Bou Hamed

Bou Hamed o Bou Ahmed (àrab: بوحامد, Būḥāmid) és un petit poble pescador situat a la costa Mediterrània de la província Chaouen, a la regió de Tànger-Tetuan, al Marroc. Hi ha petits comerços i un mercat de peix al carrer.
# Fígols (Fígols i Alinyà)

Fígols, també anomenat Fígols d'Organyà és la capital del municipi de Fígols i Alinyà, a l'Alt Urgell. El poble, que el 2018 tenia 146 habitants, és a l'esquerra del Segre a 602 metres d'altitud. En un extrem s'hi pot trobar l'església que s'hi arriba per l'antic camí de la Séquia. El seu gentilici és figolans i figolanes. Hom creu que el topònim de Fígols podria derivar de ficulos, diminutiu de ficos (figueres).

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estadística
* ↑ GGCC, Fígols i Alinyà: Fígols.
# Napoleó Torriani

Napoleó Torriani o Napoleó della Torre (? - Castell de Baradello, Como 1278) fou el senyor de Milà entre 1265 i 1277.

## Orígens familiars

Fill del senyor de Milà Pagà I Torriani, fou el més poderós membre de la família Torriani.

## Vida política

El 1260 fou nomenat podestà de la ciutat de Piacenza. Va arribar al poder a la ciutat de Milà l'any 1265, succeint al seu cosí Felip Torriani en el Consell General de Milà, i al mateix temps es va convertir en podestà de Como, Novara, Bèrgam i Lodi. La seva política des del primer moment va ser una continuació de la traçada pel seu predecessor per a ajudar a Carles I d'Anjou.
La victòria de Carles d'Anjou a la batalla de Benevent el 26 de febrer de 1266 va marcar el triomf del partit güelf a la part central de la península Itàlica. El 4 d'abril de 1267 representants i senyors de les ciutats güelfes es van reunir a Milà per a renovar la lliga contra Conradí de Sicília, l'enemic de Carlos d'Anjou, que estava a punt de retornar a Itàlia. La lliga va confiar el comandament a Napoleó, al seu germà Raimon i a Guillem VII de Montferrat. Conradí es va establir a Pavia però Napoleó es va abstenir d'atacar-lo, potser per diferències amb el papa, motiu pel qual molts dels seus aliats güelfs van començar a veure'l amb recel. Després de la mort de Conradí a Tagliacozzo, Carles d'Anjou va estendre el seu domini al nord d'Itàlia, patrocinant diverses reboltes contra la seva família.
L'any 1273 Rodolf I d'Habsburg fou escollit Rei dels Romans i per a equilibrar la pèrdua del favor de Carles d'Anjou Napoleó es va unir al partit de Rodolf. Fruit d'aquesta aliança, Napoleó va rebre el títol de vicari imperial el 1274. Per a recordar aquest important títol va incloure en el seu escut l'àguila imperial.
El 22 de juliol de 1262 Otó Visconti fou escollit arquebisbe de Milà, nomenament decidit en contra de l'opinió de Napoleó pel papa Urbà IV i que s'oposaven al nomenament de Martí Torriani, Raimon Torriani o Manfred de Sicília. A partir d'aquell moment Otó organitzà la noblesa en contra de Napoleó.
El 20 de gener de 1277 Otó va ocupar Lecco i Civate, arribant a la nit fins a Desio, on Napoleó i la seva família dormien. Napoleó i el seu nebot Guiu Torriani foren capturats i empresonats al Castell de Baradello a Como. Otó entrà triomfal a la ciutat de Milà i fou aclamat com a nou senyor de la ciutat
Napoleó morí en una gàbia de ferro al Castell de Baradello el 16 d'agost de 1278, i posteriorment fou enterrat a l'església de Sant Nicoloua de la ciutat de Baradello.

## Referències

* ↑ «Napo dellaTorre». Dictionnaire historique de la Suisse (DHS). Académie suisse des sciences humaines et sociales. [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ Nolan, Cathal J. The Age Of Wars Of Religion, 1000 1650: An Encyclopedia Of Global Warfare And Civilization. Greenwood, 2006, p. 759. ISBN 978-0313330452.
# Timocles de Siracusa

Timocles de Siracusa (en llatí Timocles, en grec antic Τιμοκλῆς) fou un escriptor grec d'època desconeguda.
Era el suposat autor d'una de les obres d'Orfeu, concretament Σωτήρια atribuïda també a Persí de Milet. El mencionen Suides i Eudòxia Macrembolitissa, i Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ 3.Timocles of Syracuse a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1137
# Clot

«Clot, el Clot o lo Clot» té aquests significats:
* clot o clotada
* Topònims:
** Clot (Castell de l'Areny), mas al terme municipal de Castell de l'Areny (Berguedà)
** Els Clots (la Pedra)
** Baix Vinalopó: Clot de Galvany, paratge natural municipal del municipi d'Elx
** Barcelona:
*** el Clot, barri de Barcelona
*** el Clot - Camp de l'Arpa
*** Estació del Clot - Aragó estació de metro i ferrocarril
*** Parc del Clot
** Pallars Jussà:
*** lo Clot (Serradell), indret al terme municipal de Conca de Dalt
*** Clot de la Comella, indret al terme municipal de Conca de Dalt
*** Clot de la Dona Morta, indret dels termes municipals d'Abella de la Conca i de Conca de Dalt
*** Clot de la Serra, indret al terme municipal d'Abella de la Conca
*** Clot de les Moreres, indret al terme municipal d'Abella de la Conca
*** Clot de l'Estall, indret al terme municipal de Conca de Dalt
*** Clot del Peó, indret dels termes municipals de Conca de Dalt i Salàs de Pallars
*** Clot d'en Bou, indret al terme municipal de Gavet de la Conca
** Plana Baixa: Clot de la Mare de Déu (Borriana), paratge natural municipal del municipi de Borriana
** Solsonès:
*** Clot d'Huguets, indret al poble de Madrona, al terme municipal de Pinell de Solsonès
*** Clot de la Valiella, petita vall lateral de la vall del Cardener
*** Rasa del Clot de la Vall, torrent de la Vall de Lord
# Athyrium filix-femina

Athyrium filix-femina és una espècie de falguera de la família Athyriaceae, present als Països Catalans.

## Nom comú

Athyrium filix-femina es coneix popularment com a falguera femella, per bé que una altra espècie, Pteridium aquilinum, també rep aquest nom en algunes contrades.
El nom de falguera femella fa referència a les seves estructures reproductives (sori) encobertes de manera al·legòricament femenina. Alternativament, és anomenada femenina a causa del seu aspecte elegant.

## Característiques

Athyrium filix-femina és dividida habitualment entre dues espècies, A. angustum (falguera femella estreta) i A. asplenioides (falguera de senyora del sud). La falguera de senyora del sud té una fronda més ampla, especialment a la base.
Ambdues espècies tenen les frondes sorgint d'un punt central en comptes de sorgir al llarg d'un rizoma. La fronda caducifòlia és lleugerament groc-verd, té 20–90 centímetres de llargada i 5-25 cm d'ample. Els sori apareixen com a punts en la part inferior de les frondes, 1-6 per pínnula. Les espores són grogues en A. angustum i marró fosc en A. asplenioides.

## Història natural

Abunda a la major part de l'hemisferi nord temperat, on és corrent en boscos humits i ombrívols. També és habitual el seu cultiu per a decoració.

## Cultiu i usos

Aquesta planta ha obtingut el premi de la Societat Hortícola Reial de Mèrit de Jardí.
Els rizomes i les frondes joves són verinoses quan són crues, però comestibles després de ser cuinades.

## Vegeu també

* Falguera mascle.

## Referències

* ↑ PPG I «A community-derived classification for extant lycophytes and ferns». Journal of Systematics and Evolution, 54, 6, 2016, p. 563–603. DOI: 10.1111/jse.12229.
* ↑ «falguera femella | enciclopedia.cat». [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT - Falguera femella». [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ University of Wisconsin-Madison Arboretum, Lady-fern profile Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine.
* ↑ Wayside and Woodland Blossoms (1895) by Edward Step: "the Male-fern – so-called by our fathers owing to its robust habit as compared with the tender grace of one they called Lady-fern."
* ↑ «RHS Plant Selector Athyrium filix-femina AGM / RHS Gardening». Apps.rhs.org.uk. [Consulta: 4 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Germplasm Xarxa d'Informació dels recursos: Athyrium filix-femina.
* Plantes per un Futur: Athyrium filix-femina.
# Garatge d'en Fatjó

El garatge d'en Fatjó és un edifici de Ripollet (Vallés Occidental) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de dos pisos, planta rectangular molt allargada i teulada a dues aigües. És d'estructura simple, presenta dues obertures rectangulars a la part baixa que ocupen pràcticament tota la façana. El segon pis és rematat per motllures decoratives a mode de frontó; hi destaca una finestra amb tres obertures, formant un arc escarser.

## Història

A l'arxiu històric municipal de Ripollet es conserva el plànol original del garatge, signat l'abril del 1925 per l'arquitecte municipal Joan Baptista Serra i pel propietari, Domingo Fatjó i Vallès. En l'actualitat és concessionari i taller de reparacions de la casa Renault.

## Referències

* 1 2 «Taller de reparacions». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 juliol 2019].
# Mariakerke

«Mariakerke» té aquests significats:

## Geografia

* Mariakerke, antic municipi de Bèlgica, fusionat el 1899 amb Oostende
* Mariakerke, antic municipi de Bèlgica, fusionat el 1977 amb Gant
* Mariekerke, antic municipi de Bèlgica, fusionat el 1977 amb Bornem
# Bou capllaçat

El bou capllaçat és una festa popular taurina típica a les comarques del sud de Catalunya (Baix Ebre i Montsià) i a les comarques del nord del País Valencià. El protagonista principal és un bou, el qual va lligat de les banyes per una corda davantera i una al darrere subjectada pels corredors, els quals passegen el bou pels carrers del poble. Aquest nus que duu el bou a les banyes és el que s'anomena cap llaçat i, per això, el nom de la festa. En moltes ocasiona aquesta festa va acompanyada de dinars populars, balls, jocs, xarangues, vaquetes a la plaça, caravanes amb vehicles, etc.

## Història

L'any 1636 ja es té constància dels bous capllaçats; a Olot es van trobar uns documents on deia: corregueren lo dit brau sens corda en la Plassa, però es pensa que molt abans ja se celebraven festes amb bous capllaçats pels carrers, possiblement a Cardona, on a l'arxiu municipal es conserven documents de l'any 1500 on apareixen les festes dels bous.
Al segle xviii el govern dels il·lustrats prohibí la festa per tal de seguir la política d'atac contra tot allò que tingués flaire ancestral, autòcton i d'identitat local i comunitària. El rei Ferran VII també va prohibir la festa entre els anys 1814 i 1815, però amb els continus canvis polítics al segle xix tornen a aparèixer les festes dels bous i s'han anat celebrant de manera ininterrompuda fins a l'actualitat.
Actualment, la festa del bou capllaçat és molt popular a les terres de l'Ebre i al Maestrat, on destaquen el bou capllaçat de la Cava, el d'Amposta, el de Sant Carles de la Ràpita i el d'Alcanar, els quals acullen milers d'aficionats i fan d'aquesta festa l'acte principal dintre les festes majors.

## Vegeu també

* Bou en corda
* Bous al carrer

## Referències

* ↑ «bou capllaçat». ésAdir. [Consulta: 27 octubre 2023].
# Napoliïta

La napoliïta és un mineral de la classe dels halurs. Rep el nom de la ciutat de Nàpols (Itàlia), on es troba la localitat tipus d'aquesta espècie.

## Característiques

La napoliïta és un clorur de fórmula química Pb₂OFCl. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i publicada en el mes de juny de l'any següent. Cristal·litza en el sistema tetragonal. És una espècie dimorfa de la rumseyita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5885/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les fumaroles del Vesuvi, al complex volcànic Somma-Vesuvi, dins la ciutat metropolitana de Nàpols (Campània, Itàlia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Napoliite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 5 gener 2023].
* 1 2 Kasatkin, Anatoly V.; Siidra, Oleg I.; Nestola, Fabrizio; Pekov, Igor V.; Agakhanov, Atali A.; Koshlyakova, Natalia N.; Chukanov, Nikita V.; Nazarchuk, Evgeny V.; Molinari, Simone; Rossi, Manuela «Napoliite, Pb2OFCl, a new mineral from Vesuvius volcano, and its relationship with dimorphous rumseyite». Mineralogical Magazine, 87, 5, 01-10-2023, pàg. 711–718. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2023.43 [Consulta: 15 març 2024].
# Hyphessobrycon negodagua

Hyphessobrycon negodagua és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden 2,8 assolir cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 29-32.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguaçú.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Frederic II de Saxònia-Gotha-Altenburg

Frederic II de Saxònia-Gotha-Altenburg (en alemany Friedrich II von Sachsen-Gotha-Altenburg) va néixer a Gotha (Alemanya) el 28 de juliol de 1676 i va morir a Altenburg el 23 de març de 1732. Era fill del duc Frederic I (1646-1691) i de Magdalena Sibil·la de Saxònia-Weissenfels (1648-1681).
A partir de 1691 va succeir el seu pare al capdavant del ducat de Saxònia-Gotha-Altenburg, però en ser menor d'edat van fer-se càrrec de la regència Bernat I de Saxònia-Meiningen i Enric de Saxònia-Römhild. Amant de l'esplendor barroc va enriquir notablement la col·lecció de pintures del castell de Friedenstein amb l'adquisició d'obres significatives de pintors neerlandesos i alemanys, a més de la famosa col·lecció numismàtica del príncep Anton Günther de Schwarzburg-Arnstadt, que va ser la base de la Col·lecció Numismàtica que avui dia encara es troba al castell de Friedenstein.

## Matrimoni i fills

El 1696 es va casar amb la duquessa Magdalena Augusta d'Anhalt-Zerbst (1679-1740), filla del príncep Carles Guillem d'Anhalt-Zerbst (1652-1718) i de Sofia de Saxònia-Weinssenfels (1654-1724). El matrimoni va tenir dinou fills:
* Sofia (1697-1703)
* Frederic III (1699-1772), casat amb Lluïsa Dorotea de Saxònia-Meiningen (1710-1767).
* Fill nascut mort el 1700
* Guillem (1701-1771), casat amb Anna de Schleswig-Holstein-Gottorp (1709-1758).
* Carles Frederic (1702-1703)
* Una filla nascuda morta el 1703
* Joan August (1704-1767) casat amb Lluïsa de Reuss-Schleiz (1726-1773), vídua del seu germà Cristià Guillem.
* Cristià nascut i mort el 1705.
* Cristià Guillem (1706-1748) casat amb Lluïsa de Reuss-Schleiz (1726-1773).
* Lluís Ernest (1707-1763)
* Emmanuel (1709-1710)
* Maurici (1711-1777)
* Sofia, nascuda i morta el 1712.
* Carles (1714-1715)
* Frederica (1715-1775), casada amb Joan Adolf II de Saxònia-Weissenfels (1685-1746).
* Una filla nascuda morta el 1716
* Magdalena, nascuda i morta el 1718.
* Augusta (1719-1772), casada amb el príncep Frederic de Gal·les, fill de Jordi II de la Gran Bretanya
* Joan Adolf (1721-1799)

## Bibliografia

* August Beck: Friedrich II., Herzog von Sachsen-Gotha und Altenburg. A Allgemeine Deutsche Biographie. Leipzig 1878, S. 3–5.
# Front Nacional d'Alliberament de la Guaiana

El Front National de Liberation de Guyane (FNLG) fou un grup independentista de la Guaiana Francesa, fundat el 1973 per R. Charlotte, i que organitzarà les primers manifestacions independentistes serioses que foren brutalment reprimides per les autoritats el 1975.
Es transformà el 1980 en el Fo Nou Liberé laGiyàn, i s'aliarà amb l'Alliance Revolutionaire Caraïbe (ARC), grup terrorista amb base a Martinica i efectuarà alguns atemptats contra objectius colonials. Endemés, a les eleccions del 1983 proposaren l'abstenció, que serà del 48%.
El 1985 es va ajuntar als dirigents sindicalistes de l'UTG, dirigits per Claude Robo, i dunfaren el Parti National Populaire Guyanais (PNPG), de caràcter independentista, però que participaria en les eleccions i institucions colonials. A les eleccions locals del 1987 només va obtenir l'1,41% dels vots, que augmentaren al 3,2 a les del 1992.
Posteriorment ha estat eclipsat per altres moviments més moderats. Tot i així, ha donat suport tant al partit de caràcter ecologista Walwari de Christiane Taubira i el Komité pou Nou Démaré laGwyan, fundat el 1997.
# Gabriel Albertí Forner

Gabriel Albertí Forner, (Vilafranca del Penedès, 8 d'octubre de 1913 - Madrid, 1989) va ser un pintor, jugador de bàsquet, entrenador, i dirigent esportiu català.

## Trajectòria esportiva

S'inicia al món del bàsquet a les Escoles franceses de Barcelona. Amb 17 anys ingressa en el segon equip del Laietà Basket Club. Després de la Guerra Civil espanyola torna a formar part del Laietà Basket Club i també juga a tennis. Va arribar a formar part també del Real Club Esportiu Espanyol. Després de retirar-se va exercir com a entrenador en els equips en els quals va jugar i en el Círcol Catòlic de Badalona, a més de fer col·laboracions a El Mundo Deportivo. Va arribar a ser membre de la Federació Espanyola de Bàsquet, seleccionador d'Espanya durant dos anys (1959-1961) i president de la Federació Centre de Tennis.

## Faceta artística

Becat pel Liceu francès de Barcelona, estudia Belles arts i forma part d'una generació de pintors establerts a Madrid entre els quals destaquen Concha Maria Gutiérrez Navas, Rafael Pedrós, Javier Vilató (nebot de Picasso), Miguel Herreros, Carmen Maceín, Pancho Cossío, Gregorio Prieto i Rivas Lara. És en el període de 1950 a 1980 quan aconsegueix el seu màxim auge com a pintor, creant obres de gran atractiu pel seu domini del dibuix solt i abassagador i desenvolupant un estil molt propi. Els seus paisatges urbans d'audaç tallat impressionista i les seves marines comparades amb Dufy, són mostres d'aquest gran pintor que posa de manifest l'existència d'una escola impressionista al Madrid dels anys 1960. Les portades del diari ABC de les dècades de 1960 i 1970 en són una mostra.

## Referències

* ↑ hemeroteca.mundodeportivo "Nuestros Ases", per Manuel Espín, EMD, consultat l'agost de 2014

## Enllaços externs

* http://gabrielalberti.webs.com Arxivat 2020-07-01 a Wayback Machine.
* http://hemeroteca-paginas.mundodeportivo.com/emd01/hem/1986/01/05/md19860105-032.pdf
* http://hemeroteca.abc.es/nav/navigate.exe/hemeroteca/madrid/abc/1967/12/14/090.html
* http://hemeroteca.abc.es/nav/navigate.exe/hemeroteca/madrid/abc/1965/03/17/037.html