OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edvin Laine

Edvin Laine (Iisalmi, 13 de juliol de 1905 - Hèlsinki, 18 de novembre de 1989) és conegut com a director de cinema sobretot per la seva adaptació de la novel·la de Väinö Linna, Soldat desconegut (Tuntematon sotilas). És una pel·lícula dels anys 50 i és un referent nacional a Finlàndia després de la Segona Guerra Mundial. Encara s'emet cada any sobre les cadenes de televisió finlandeses el 6 de desembre, dia de la festa nacional. L'any 1953, assolí el prix Jussi al millor realitzador, per la pel·lícula Heta Niskavuori, una adaptació de la novel·la de Hella Wuolijoki. Va rebre la medalla Pro Finlàndia l'any 1955.
La seva pel·lícula de 1958 Sven Tuuva the Hero va ser presentada al 9è Festival Internacional de Cinema de Berlín. Tres anys després, la seva pel·lícula Skandaali tyttökoulussa es va presentar al 2n Festival Internacional de Cinema de Moscou. Aquí, sota l'estrella polar' ' va ser inscrit al 6è Festival Internacional de Cinema de Moscou. La seva pel·lícula de 1970 Aksel i Elina es va presentar al 7è Festival Internacional de Cinema de Moscou.
Laine esta casat amb l'actriu Mirjam Novero. Està enterrat al Cementiri d'Hietaniemi a Hèlsinki.

## Filmografia

* 1955 : Soldat desconegut (Tuntematon sotilas)
* 1957 : Musta rakkaus (Amor negre)
* 1977 : Viimeinen savotta

## Referències

* ↑ Edvin Laine a All Movie (anglès)
* ↑ «IMDB.com: Awards for Sven Tuuva the Hero». IMDb. [Consulta: 10 gener 2010].
* ↑ «2nd Moscow International Film Festival (1961)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 January 2013. [Consulta: 16 novembre 2012].
* ↑ «6th Moscow International Film Festival (1969)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 January 2013. [Consulta: 17 desembre 2012].
* ↑ «7th Moscow International Film Festival (1971)». MIFF. Arxivat de l'original el 3 April 2014. [Consulta: 22 desembre 2012].
* ↑ «Hietaniemen hautausmaa – merkittäviä vanajia». Helsingin seurakuntayhtymä. [Consulta: 27 agost 2016].
# Districte de Prešov

El districte de Prešov - (eslovac) Okres Prešov - és un dels 79 districtes d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país. Té una superfície de 933,68 km², i el 2013 tenia 171.202 habitants. La capital és Prešov.

## Llista de municipis
### Ciutats

* Prešov
* Veľký Šariš

### Pobles

Abranovce | Bajerov | Bertotovce | Brestov | Bretejovce | Brežany | Bzenov | Čelovce | Červenica | Demjata | Drienov | Drienovská Nová Ves | Dulova Ves | Fintice | Fričovce | Fulianka | Geraltov | Gregorovce | Haniska | Hendrichovce | Hermanovce | Hrabkov | Chmeľov | Chmeľovec | Chmiňany | Chminianska Nová Ves | Chminianske Jakubovany | Janov | Janovík | Kapušany | Kendice | Klenov | Kojatice | Kokošovce | Krížovany | Kvačany | Lada | Lažany | Lemešany | Lesíček | Ličartovce | Lipníky | Lipovce | Ľubotice | Ľubovec | Lúčina | Malý Slivník | Malý Šariš | Medzany | Miklušovce | Mirkovce | Mošurov | Nemcovce | Okružná | Ondrašovce | Ovčie | Petrovany | Podhorany | Podhradík | Proč | Pušovce | Radatice | Rokycany | Ruská Nová Ves | Sedlice | Seniakovce | Suchá Dolina | Svinia | Šarišská Poruba | Šarišská Trstená | Šarišské Bohdanovce | Šindliar | Široké | Štefanovce | Teriakovce | Terňa | Trnkov | Tuhrina | Tulčík | Varhaňovce | Veľký Slivník | Víťaz | Vyšná Šebastová | Záborské | Záhradné | Zlatá Baňa | Žehňa | Žipov | Župčany
# Santelmoa carmenae

Santelmoa carmenae és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Referències

* 1 2 3 Matallanas, J., 2009. Description of two new genera, Santelmoa and Bentartia and two new species of Zoarcidae (Teleostei, Perciformes) from the Southern Ocean. Polar Biology, DOI 10.1007/s00300-009-0742-y.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Santervás de Campos

Santervás de Campos és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó. Per aquesta localitat passa el Camí de Sant Jaume de Madrid.

## Demografia

Evolució demogràfica a Santervas de Campos :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2010 |
| 199 | 173 | 156 | 148 | 141 |

## Terme municipal

El terme municipal de Santervás de Campos està integrat, a més del municipi de capçalera homònima, per les pedanies de Zorita de la Loma i Villacreces.

### Zorita de la Loma

Localitat d'escassa població situada a poca distància de la localitat de Villada. El seu caseriu es distribueix al voltant d'una petita plaça. L'església i el dipòsit d'aigua són els edificis que destaquen entre les simples cases.

### Villacreces

Villacreces és un poble abandonat on els edificis estan en ruïnes, a excepció de la torre mudèjar. Aquesta torre és l'element més característic de la zona i es pot veure des dels voltants. La millor manera d'accedir a Villacreces és a través d'un camí que parteix de la localitat lleonesa de Arenillas de Valderaduey.

## Festes

* La Truita del dia de Sant Blai. 3 febrer
* Sants Gervasi i Protasi. 19 i 20 de juny (Festes Patronals)
* Mare de Déu del Pilar. Octubre 12
* Festes de l'Absent. Agost. Diverses activitats culturals, lúdiques i festives.

## Govern municipal

Actual distribució de l'Ajuntament
Partits polítics a l'Ajuntament de Santervás de Campos :
| Partit polític | Regidors |
| Partit Popular (PP) | 5 |

## ATC

El municipi de Santervás de Campos va presentar la candidatura per albergar el Magatzem Temporal Centralitzat de Residus Nuclears (amb les sigles en castellà ATC). Durant tot aquest temps hi ha hagut nombroses campanyes en contra de la instal·lació del ATC en Tierra de Campos promogudes per la Plataforma Anticementiri Nuclear Tierra de Campos Viva.

## Personalitats

* Juan Ponce de León, governador de Puerto Rico. Es creu que va néixer el 8 d'abril de 1460 i va morir a Cuba el juliol de 1521. Se'l considera el conqueridor, per a la Corona de Castella, de Puerto Rico i el descobridor de Florida.
* Francisco de Villagra, conqueridor i governador de Xile.
* Santiago Valcarce Martínez, jurista

## Notes

* ↑ http://elecciones.mir.es/resultados2011/99MU/DMU0847915399_L1.htm?d=2893&e=98
* ↑ (Bloc de la Plataforma Anticementiri Nuclear Tierra de Campos Viva)

## Enllaços externs

* http://santervas.ning.com/ Arxivat 2012-08-22 a Wayback Machine.
# Sclerotinia cinerea

Sclerotinia cinerea és un patogen de les plantes, i és l'agent que causa la podridura marró dels fruiters de pinyol. A diferència de la Sclerotinia fructigena, ataca tots els òrgans de les plantes: branques, fulles, flors i fruits. La seva forma conidica és la Monilia cinerea o Monilia laxa.

## Simptòmes

* Branques: formació de xancres i forma un abundant exsudat de goma;
* Fulles: taques vermelloses en els dos extrems dendents a dessecar-se amb formació de butllofes cendroses a l'anvers de la fulla;
* Flors: queden atacades durant la floració avançada: l'atac provoca l'enfosquiment i després l'assecat;
* Fruits: apareixen marques de conidis circulars groguenques.

## Lluita

* Lluita química, feta amb tractaments a l'hivern i a la primavera amb diversos productes fungicides químics;
* Lluita mecànica, durant l'esporga s'han de treure les branques assecades i destruir-les (enterrades o cremades) lluny de les plantacions frutícoles.

## Bibliografia

G. Govi: Patologia Vegetale

## Referències

* ↑ Brown rot of stone fruits, Monilinia fructicola and Monilinia laxa a State of Victoria

## Enllaços externs

* Foto de Monilia spp. Arxivat 2008-08-18 a Wayback Machine.
* Index Fungorum
* USDA ARS Fungal Database
# Saurashtra

«Saurashtra» té aquests significats:
* Alfabet saurashtra, escriptura emprada per escriure la llengua saurashtra principalment a Tamil Nadu
* Llengua saurashtra, llengua indoària parlada pel poble saurashtra de Gujarat que va emigrar cap al sud de l'Índia
* Poble saurashtra, població procedent de Saurashtra que parla la llengua saurashtra i viu a Tamil Nadu, especialment a Madurai
* Toponímia:
** Regió de Saurashtra, regió al modern estat de Gujarat
** Regne de Saurashtra, regne citat al Mahabharata
** Estat de Saurashtra, antic estat de l'Índia independent integrat després a l'estat de Bombai i a la partició d'aquest part de l'estat de Gujarat
# Segell de la Samoa Nord-americana

Al segell de la Samoa Nord-americana apareixen representats en la seva part central hi apareix un fue (un matamosques tradicional) i un To'oto'o (un bastó cerimonial). Aquests elements són dos símbols autòctons: el matamosques representa la saviesa i el bastó l'autoritat. Sota el matamosques i el bastó hi figura el Tanoa que és un bol usat en les cerimònies tradicionals d'aquestes illes que simbolitza el servei al cap del poblat.
El fons del segell reprodueix una tela tradicional coneguda com a siapo (o 'tela tapa'). A la part superior del segell de Samoa Nord-americana apareixen la denominació, en anglès, d'aquest segell ("Seal of American Samoa") i la data de la cessió de Tutuila als Estats Units: ("17 April 1900": 17 d'abril de 1900). A la part inferior del segell pot llegir-se el lema: «Samoa ia muamua li Atua» ('Samoa, Déu és el primer').

## Referències

* ↑ http://www.hubert-herald.nl/SamoaUSA.htm

## Vegeu també

* Bandera de la Samoa Nord-americana
# Saracens

Saracens és un club de rugbi a 15 anglès, que participa a l'Aviva Premiership. És un dels clubs més antics del país. Incorporat actualment a Saracens Ltd, l'any 1876 es fundà el club com a Saracens Football Club.

## Enllaços externs

* Saracens - Lloc web oficial
* BBC Sport - Saracens (anglès)
* Web de l'afició del club (anglès)
# Saraca

Saraca és un gènere de plantes amb flor de la subfamília caesalpinioideae de la família de les fabàcies.

## Particularitats

Totes les espècies d'aquest gènere són arbres de les regions tropicals humides. La més famosa és l'arbre d'Aśoka (S. asoca o S. indica) sota el qual hom diu que la reina Maha Maya va donar naixement al Buda, Siddharta Gautama. L'espècie Saraca declinata és l'arbre provincial de Yala, al sud de Tailàndia.

## Taxonomia

* Saraca bijuga
* Saraca cauliflora
* Saraca celebica
* Saraca chinensis
* Saraca declinata
* Saraca dives
* Saraca griffithiana
* Saraca hullettii
* Saraca indica (= S. asoca) - Arbre d'Aśoka
* Saraca lobbiana
* Saraca monodelpha
* Saraca thaipingensis
* Saraca tubiflora

## Bibliografia

* De Wilde, W. J. J. O. (1985). Saraca tubiflora, A New Species from West-central Sumatra (Caesalpinioideae). Blumea 30: 425-428.
* Joseph Dalton Hooker. (1879). The Flora of British India, Vol II. London: L. Reeve & Co.
* Mabberley, D. J. (1987). The Plant Book: A Portable Dictionary of the Higher Plants. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-34060-8.
* Blaxell, D., Bryant, G., Francis, F., Greig, D., Guest, S., Moore, J., North, T., Paddison, V., Roberts, S., Rodd, T., Scholer, P., Segall, B., Stowar, J., Walsh, K. (2001) "The Firefly Encyclopedia of Trees and Shrubs." Willowdale, Ontario: Firefly Books Ltd. ISBN 1-55209-603-3.

## Referències

* ↑ T.K. Biswas & P.K. Debnath, Ashoka (Saraca indica), A Cultural and Scientific Evaluation Arxivat 2011-01-25 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Ashoka - The Sorrowless Tree of India (anglès)
# Sant Miquel (Aramunt)

Sant Miquel era una caseria de l'antic terme municipal d'Aramunt, integrat el 1969 en el nou terme municipal de Pallars Jussà, l'actual Conca de Dalt.
Ceferí Rocafort esmenta que el terme d'Aramunt consta de 190 edificis amb 404 habitants de fet i 425 de dret, distribuïts de la manera següent: 112 edificis i 257 habitants en el poble d'Aramunt (Aramunt Vell), 28 edificis i 105 habitants a les Eres, i 12 edificis amb 37 habitants a la caseria de Sant Miquel. A més, calia afegir-hi 38 construccions utilitzades per a les tasques agrícoles.
La caseria de Sant Miquel s'estenia al voltant de l'església dedicada a l'arcàngel, però des del 1918 tant l'església com la major part de la caseria són sota les aigües del pantà de Sant Antoni. Es tracta, per tant, d'una caseria actualment desapareguda. L'església de Sant Miquel d'Aramunt depenia eclesiàsticament de la parròquia de Sant Urbà de Montesquiu, de la qual era sufragània.
Tanmateix, el 1945, en una gran davallada de les aigües del pantà, quedaren al descobert les seves restes, i es troba una gran necròpolis al voltant d'un edifici del qual no es pogué determinar ni l'origen ni la significança. Segurament es tractava d'una església altmedieval, potser construïda damunt d'un temple romà, i una extensa necròpolis paleocristiana, visigòtica i altmedieval.
El lloc era a la cruïlla de dos importants camins des d'època romana, i pot pressuposar-s'hi un poblament ja des d'aquella època.
A l'hort de Sant Fructuós d'Aramunt es conservava un fragment d'inscripció funerària romana, possiblement d'un gran monument sepulcral. El tros conservat feia 9 metres de llargària, i podria procedir de la necròpolis trobada a la caseria de Sant Miquel, avui dia sota les aigües del pantà. Actualment aquesta peça es conserva a Lleida, al Museu de l'Institut d'Estudis Ilerdencs.
Els habitants de la caseria de Sant Miquel tenien un malnom, amb què eren coneguts a tota la comarca: els anomenaven caragolers.

## Bibliografia

* CASTILLÓ, Arcadi i LLORET, T. "El Pont de Claverol. Aramunt", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Referències

* ↑ ROCAFORT, Ceferí. "Provincia de Lleyda", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Barcelona: Establiment Editorial de Albert Martín, 1918.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya: si aproximeu al màxim veureu les restes dels edificis dins de les aigües del pantà
# Schimpach

Schimpach (en luxemburguès: Schëmpech; alemany: Schimpach) és una vila de la comuna de Wincrange, situada al districte de Diekirch del cantó de Clervaux. Està a uns 49 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Schimpach». [Consulta: 24 setembre 2015].
# Schinnen

Schinnen (limburguès Sjènne) és un municipi de la província de Limburg, al sud-est dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 13.520 habitants repartits sobre una superfície de 24,13 km² (dels quals 0,05 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Sittard-Geleen i Selfkant, a l'est amb Onderbanken i al sud amb Beek, Nuth, Brunssum i Heerlen. És regat pel Geleenbeek, un afluent del Mosa.

## Centres de població

* NeerlandèsLimburguèsPoblació
* OirsbeekOeësjbik3850
* SchinnenSjènne2970
* PuthPöt1990
* AmstenradeAwstroa1770
* DoenradeDoonder1140
* Hommert * Hómmert860
* SweikhuizenZjweikese620
* ThullThöl170
* Klein-DoenradeKlein-Doonder160
* Daniken ** Danèke50
* (Font: CBS)

## Administració

El consistori municipal consta de 15 membres, format des del 2006 per:
* CDA, 5 regidors
* Vernieuwingsgroep, 4 regidors
* PvdA, 3 regidors
* CALS, 2 regidors
* VVD, 1 regidor

## Enllaços externs

* www.schinnen.nl Arxivat 2016-12-25 a Wayback Machine.
# Santa Fe Springs

Santa Fe Springs és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 17.438 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Santa Fe Springs tenia 17.438 habitants, 4.834 habitatges, i 3.780 famílies. La densitat de població era de 769,5 habitants/km².
Dels 4.834 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54% hi vivien parelles casades, en un 18,1% dones solteres, i en un 21,8% no eren unitats familiars. En el 18,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.540 $ i la renda mediana per família de 49.867 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.413 $ mentre que les dones 27.279 $. La renda per capita de la població era de 14.547 $. Entorn del 8% de les famílies i el 12,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Santa Fe Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Santa Fe Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Serra Llarga (Vimbodí i Poblet)

La Serra Llarga és una serra situada al municipi de Vimbodí i Poblet a la comarca de la Conca de Barberà, amb una elevació màxima de 1.137 metres. Es troba dintre del Parc Natural del Bosc de Poblet.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Selmella

Selmella és un petit nucli deshabitat d'una dotzena de cases que hi ha al terme municipal del Pont d'Armentera, a l'Alt Camp. Segons l'Onomasticon Cataloniae de Joan Coromines, el topònim Selmella (que presenta en els documents diverses variants: Salmella, Saumella, Saumellà, Çolmella, Çaumella, Çomella...) és l'origen dels cognoms Saumell, Saumells i Sumell. És sobre un turó de la serra Morena anomenat peny de Selmella, un lloc privilegiat. Destaca pel Castell de Selmella i per l'església de Sant Llorenç d'estil romànic.

## Vegeu també

* Castells del Gaià

## Referències

* ↑ Coromines i Vigneaux, Joan. Onomasticon Cataloniae. VII. Curial Edicions Catalanes, 1997, p. 92-97. ISBN 84-7256-854-7.
# Santo Adriano de Tuñón

L'abadia de Sant Adrià de Tuñón o Sant Adrià de Tuñón és un temple d'origen preromànic situat a la parròquia asturiana de Tuñón, al conceyu de Sant Adriano (Espanya). Va ser declarat Monument Nacional el 4 de juny de 1931.
L'edifici pertany al període postrairenc de l'art asturià, ja que va ser fundat i dotat per ordre del rei Alfons III el Magne i la seva esposa Ximena el 24 de gener de l'any 891 en presència dels bisbes de Coïmbra, Iria Flavia, Astorga i Oviedo. Estava dedicada als màrtirs Adriano i la seva dona Natalia, les restes de la qual es trobaven a Lleó.

## Descripció

L'església, en què es van emprar com a materials de construcció la maçoneria, i el carreu a les cantonades, és de planta rectangular amb tres naus separades per arcs de mig punt que es recolzen en pilars quadrangulars de pedra i sense capitells. Sobre aquests pilars hi ha arcs de mig punt que sostenen cobertes planes de fusta. Aquestes naus estan cobertes per sostre de fusta a dues aigües. Per sobre de l'absis central, de més altura que la resta, hi ha una habitació a la qual només es pot accedir per l'exterior. Els absis estan coberts amb voltes de mig canó. Hi ha tres capelles a les capçaleres adossades. S'utilitza el maó per a les rosques dels arcs. Per als angles i per a la resta es fa servir maçoneria. Pel que fa als edificis ramirencs seran més decorats i amb decoració visigoda geomètrica i vegetal. També hi ha una influència de l'art oriental.
Es creu que l'abadia benedictina va ser enderrocada per construir el cementiri.

## Reformes

Al llarg de la història va patir diverses reformes, sent la primera el 1108, tal com es pot veure en una làpida que es troba encaixada al mur sud de la nau major.
Entre els segles XVII i XVIII s'hi va afegir una nau que perllongava les originals i es va construir l'actual espadanya i l'imafront.
També van ser notables les reformes entre el 1949 i el 1954 dirigides per Luis Menéndez Pidal, que va redescobrir les seves pintures murals, entre les quals destaquen les de la capella central amb al·legories al Sol i la Lluna. L'últim cop que es va actuar a l'església va ser durant els anys 80 del segle xx.

## Bibliografia

* El Arte en Asturias a través de sus obras, editorial Prensa Asturiana, S.A., 1996, Oviedo.

## Enllaços externs

* Mirabilia Ovetensia:Ficha, reconstrucciones infográficas, y visita virtual al monumento.
# Senyoria de Montfaucon

La senyoria de Montfaucon, fou una jurisdicció feudal del Franc Comtat, al modern departament del Doubs, vassalla de l'arquebisbe de Besançon. La important família dels Montfaucon, que va adquirir també el comtat de Montbéliard, la va posseir, i quan el comtat va passar per matrimoni a la casa de Wurtemberg es va formar la branca de Wurtemberg-Montbéliard que hi va continuar governant fins al 1629.

## Llista des senyors de Montfaucon

* segle XI: Berald de Montfaucon
* segle XI: Ricard I de Montfaucon
* 10??-1110: Amadeu I de Montfaucon
* 1095-1130: Ricard II de Montfaucon, fill
* 1130-1162: Amadeu II de Montfaucon (?-1195), fill
Amadeu es va casar amb Sofia de Montbéliard, filla del comte Thierry II de Montbéliard, i va esdevenir comte consort de Montbéliard a la mort de Thierry el 1162. Els senyors de Montfaucon foren en endavant comtes de Montbéliard.

## Senyors de Montfaucon, comtes de Montbéliard

* 1130-1195: Amadeu II de Montfaucon comte de 1162 a 1195
* 1155-1227: Ricard III de Montfaucon, fill
* 1205-1283: Thierry III de Montfaucon senyor el 1205, comte el 1227 (fill)
* 12831322: passa a Renald de Borgonya
* 1322-1367: Enric de Montfaucon
* 1367-1397: Esteve de Montfaucon
* 1387-1444: Enriqueta d'Orbe-Montfaucon, comtessa de Wurtemberg per matrimoni amb Eberard IV de Wurtemberg el 1407 (neta).
A la seva mort la línia fou continuada pel seu fill Lluís de Wurtemberg de la branca de Wurtemberg-Montbéliard dels comtes de Wurtemberg.
El 1629, la baronia de Montfaucon fou atribuïda pel rei Lluís XIII de França a Esteve de Ca'Balbi, senyor de Fabas. La seva líniea va seguir fins a la revolució; la família Balbt de Montfaucon continua encara avui dia amb el títol i porta el títol de marquesos de Vernon.
# Senyoria de Millars

La senyoria de Millars fou una jurisdicció feudal del Rosselló creada a la primera meitat del segle xii, quan el poble de Millars fou donat a Arnau de Castellnou, fill del vescomte Guillem III de Castellnou, que n'exercí la senyoria. Casat amb Maria Saurina, va tenir dos fills: el primer, Guillem, va morir el 1163, un any abans que el pare; i el segon, Udalgar, va succeir Arnau el 1164 i estava encara viu el 1167, però es creu que la senyoria es va extingir amb ell.