OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Matriu hermítica

Una matriu hermítica és una matriu complexa que és igual a la seva conjugada-transposada. S'anomena així en honor de Charles Hermite.
Així, una matriu (quadrada) d'elements complexos és hermítica si i només si un element a la filera i i columna j és igual al conjugat complex de l'element de la filera j i columna i, és a dir : per tots els índexs i, j:
    $a_{i,j}={\overline {a_{j,i}}}$
(cal recordar que el conjugat complex ${\overline {z}}$ d'un nombre complex $\ z$ és aquell nombre amb la mateixa part real i la part imaginària oposada).
Un exemple de matriu hermítica és el següent:
    ${\begin{bmatrix}3&2+i\\2-i&1\end{bmatrix}}$
En particular, una matriu real és hermitíca si i només si és simètrica.
Qualsevol matriu hermítica n x n és normal, i per consegüent és diagonalitzable. La matriu diagonal obtinguda només té elements reals: en altres paraules, els valors propis d'una matriu hermítica sempre són reals. A més, els subespais propis de la matriu són ortogonals de dos en dos: existeix una base ortonormal de $\mathbb {C} ^{n}$ constituïda amb vectors propis de la matriu.
# Ca l'Isidret Vell

Ca l'Isidret Vell, o Cal Zidret Vell, era una masia del poble de Bigues, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental.
Es troba en el sector nord-oriental del terme municipal, al nord-est de Can Mai-hi-són i a llevant de Ca l'Isidre de Dalt. És a l'esquerra del torrent de Can Riera i a la dreta del torrent de Ca l'Isidret Vell, a la carena que des de l'entreforc d'aquests dos torrents s'adreça cap al nord-est, al nord de la Vall Blanca i al sud-est de Can Riera.
Actualment és una explotació agropecuària en actiu: les Granges de l'Isidret Vell.
Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ Catàleg de masies i cases rurals

## Enllaços externs

* Ca l'Isidret Vell en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; hi consta com a Granges de l'Isidret Vell
# Ratpenat cuallarg malai

El ratpenat cuallarg malai (Mops mops) és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids que es troba a Indonèsia i Malàisia.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Gens Perpenna

La gens Perpenna (en llatí: gens Perpenna o llatí: Perperna) va ser una gens romana d'origen etrusc, cosa que es dedueix per la terminació del nom, com també passa amb Caecina i Spurinna. La gens Perpenna està documentada des de la segona meitat del segle II aC.
El primer que va obtenir el consolat va ser Marc Perpenna l'any 130 aC. Als manuscrits apareix el nom tant en la forma Perpenna com Perperna, i als Fasti Capitolini només consta Perperna, que encara que probablement és la forma més correcta no és la més coneguda. No es conserven monedes de cap Perpenna, que potser haurien pogut aclarir la grafia del nom.
Membres de la família van ser:
* Marc Perpenna, ambaixador romà el 168 aC
* Marc Perpenna, cònsol romà el 130 aC
* Marc Perpenna, cònsol el 92 aC
* Marc Perpenna Ventó, pretor romà i lloctinent de Sertori.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of greek and roman biography and mithology: Vol.III. Londres: John Murray, 1876, p. 202.
# Brachirus panoides

Brachirus panoides és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de Tailàndia i Indonèsia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Luís Filipe Guimarães da Mota Veiga

Luís Filipe Guimarães da Mota Veiga, conegut pel pseudònim de David Mestre (Loures, 1948 – Almada, 1998), fou un poeta, periodista i crític literari angolès.

## Biografia

Nascut a Portugal, marxà cap a Angola quan amb prou feines tenia un any d'edat. Més tard adquirí la nacionalitat angolesa. Fou assessor de José Eduardo dos Santos, president d'Angola. Fou director del Jornal de Angola fins 1992, fou fundador del grup Poesias Hoje i director de les pàgines literàries «Forma» del diari Palavra. Va morir el 1998, a l'Hospital Garcia de Horta, víctima d'un accident vascular cerebral.

## Obra

* Kir Nan
* Crónica do Ghetho (1973)
* Do Canto à Idade (1977)
* Nas Barbas do Bando (1985)
* Subscrito a Giz (1996)
* Lusografias Crioulas (1997)
* Crítica literária em Angola
* Um Trabalho Oficinal

## Referències

* ↑ Biografia al portaldaliteratura.com
* ↑ Biografia Arxivat 2017-11-10 a Wayback Machine. a lusofonioapoetica.com

## Bibliografia

* Grande Enciclopédia Universal (vol. 24) - Dicionário de Biografias ISBN 989-609-054-8
# Matriu idempotent

Una matriu quadrada es diu matriu idempotent quan en multiplicar-la per si mateixa continua sent la mateixa.
La matriu identitat és idempotent, i per tant, si $A$ és una matriu idempotent, $AB=BA$.
Si una matriu ${\begin{pmatrix}a&b\\c&d\end{pmatrix}}$ es idempotent, aleshores
* $a=a^{2}+bc$
* $b=ab+bd,$ implicant $b(1-a-d)=0$ llavors $b=0$ or $d=1-a,$
* $c=ca+cd,$ implicant $c(1-a-d)=0$ llavors $c=0$ or $d=1-a,$
* $d=bc+d^{2}.$

## Referències

* ↑ Gregori, Josep Fortiana. Estadística. Edicions Universitat Barcelona, 1999-02-16. ISBN 978-84-8338-093-2.
# Ca l'Obach

Ca l'Obach és una casa del poble de Fonolleres, al municipi de Granyanella a la comarca de la Segarra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada en el xamfrà d'un dels carrers del nucli antic del nucli, que presenta una estructura de planta baixa, primer pis i golfes, amb coberta a dues aigües.
El mes destacable de la façana es la llinda de la porta d'accés, a la qual es troba la data de la construcció, 1752, així com una llegenda que podria indicar el propietari.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Obach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 març 2019].
# Valentínove

Valentínove (en (ucraïnès): Валентинове) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 253 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Gintònic

El gintònic (de l'anglès gin and tonic) és un còctel obtingut per la mescla de gin i tònica.

## Història

El 1783, Johann Jacob Schweppe, joier d'origen alemany resident a la ciutat suïssa de Ginebra, inventa un sistema eficaç amb el qual es poden introduir bombolles de diòxid de carboni a l'aigua envasada en ampolles. La companyia fundada per Schweppe, a la qual va posar el seu nom, es va establir a Londres, capital europea de l'època, on primer l'aigua amb gas i després les sodes de fruites van fer furor. No fou fins a 1870 quan, a partir de l'extraordinari creixement que havia tingut la producció de xarops medicinals a la farmàcia anglosaxona, J. Schweppe & Co tingué la idea d'incloure quinina a la soda carbonatada de taronja per a produir aigua tònica; una beguda que, a més de refrescant, era un medicament per combatre el paludisme.
Per celebrar les successives victòries de les tropes britàniques a l'Índia, un alt oficial britànic va proposar afegir-li ginebra a la tònica per fabricar un combinat alcohòlic. No queda clar si es va escollir la ginebra perquè era la ciutat on residia Schweppe quan va inventar la tònica o si va ser a causa de les propietats medicinals que des de l'antiguitat s'han atribuït a la ginebra.
N'existeix una altra versió, que és aquella que assegura que el combinat de ginebra amb tònica naix precisament a causa de les propietats de la quinina per combatre la malària. Els soldats britànics desplaçats a l'Índia van començar a combinar la tònica amb la ginebra per poder millorar el sabor de la primera.
D'aquesta manera comença el gintònic, que ràpidament es va estendre per tot el planeta amb moltíssimes variacions.

## Referències

* ↑ «Gintònic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Noll, Xavi «Com es fa el gintònic perfecte?». Cupatges. Nació Digital, 19-10-2015 [Consulta: 5 desembre 2019].
* ↑ EFE «2.800 maneres de preparar un gintònic». Ara, 28-05-2015.

## Bibliografia

* Mora i Garcia, Vicenç. Tintònic: com gaudir al 100% de la copa de moda. Morrisville: Lulu Press, 2015. ISBN 1-291-92665-8.
* Domínguez Torregrossa, Jair. «Gintònic». A: 99 coses que hem d'aniquilar si volem ser independents. Ara Llibres, 2013. ISBN 9788415642589.

## Enllaços externs

* «Els temples del gintònic barceloní». Visit Barcelona.
* Estrada i Canal, Lluís. «Postres de gintònic». Cuines. TV3.
# Bryum gemmiparum

Bryum gemmiparum és una espècie de molsa de la família de les briàcies, present als Països Catalans.

## Descripció

És una molsa que forma gespes de color grogós a bru-verdós més o menys compactes de fins a 3 centímetres d'alçada. Els rizoides són de color marró lleugerament papil·losats. Presenta uns caulidi poblats de fil·lidis ovats, còncaus obtusos o lleugerament aguts, de disposició erectopatent en estat humit i imbricats en estat deshidratat. Els nervis són percurrents o evanescents sota l'àpex. Presenta bulbils (estructures de propagació) a les axil·les del fil·lidis de 250-700 µm, ocasionalment presenten gemmes rizoïdals de color marró clar de 100-150 µm. És una espècie dioica i generalment és estèril.

## Distribució i ecologia

És una espècie termòfila que habita roques o sòls calcaris de la vora de rierols o surgències d'aigües càlcaries. Espècie força comuna al Principat (Pirineus, Depressió Central i Serralades Costaneres), País Valencià i Menorca.

## Referències

* ↑ «Bryum gemmiparum». The Plant List.
* 1 2 3 4 Casas, Creu. Flora dels briòfits dels Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2001. ISBN 84-7283-583-9.
* 1 2 3 4 Erzberger, P.; Schröder, W. «The genus Bryum (Bryaceae, Musci) in Hungary». Studia botanica hungarica, 44, 2013, pàg. 5-192.
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». Universitat de Barcelona.
# Matriu identitat

En l'àlgebra lineal, la matriu identitat és una matriu quadrada que compleix la propietat de ser l'element neutre del producte matricial. Això significa que el producte de qualsevol matriu per la matriu identitat (on sigui que estigui definit el producte) no té cap efecte:
    $AI=IA=A$
on $A$ és una matriu quadrada de dimensions $n\times n$ i $I$ és la matriu identitat de mida $n$.
La columna i-èsima d'una matriu identitat és el vector unitari e$_i$ d'una base vectorial immersa en un espai vectorial de dimensió n.
Com el producte de matrius només té sentit si les seves dimensions són compatibles, existeixen infinites matrius identitat segons les dimensions. S'escriu I$_n$ o Id$_n$ la matriu identitat de dimensió n, que es defineix com la matriu diagonal que té 1 en cada una de les entrades de la diagonal principal, i 0 en la resta. Així,
    $I_{1}={\begin{pmatrix}1\\\end{pmatrix}},\ I_{2}={\begin{pmatrix}1&0\\0&1\\\end{pmatrix}},\ I_{3}={\begin{pmatrix}1&0&0\\0&1&0\\0&0&1\\\end{pmatrix}},\ \ldots ,\ I_{n}={\begin{pmatrix}1&0&\cdots &0\\0&1&\cdots &0\\\vdots &\vdots &\ddots &\vdots \\0&0&\cdots &1\\\end{pmatrix}}$
Usant la notació que a vegades es fa servir per a descriure concisament les matrius diagonals, resulta:
    $I_{n}=\operatorname {diag} (1,1,\ldots ,1)$
Si la grandària és immaterial, o es pot deduir de forma trivial pel context, aleshores s'escriu simplement com I (o Id).
També es pot escriure usant la notació delta de Kronecker:
    $I_{ij}=\delta _{ij}$
o, encara de forma més senzilla,
    $I=(\delta _{ij})$
La matriu identitat d'ordre n pot ésser també considerada com la matriu permutació que és l'element neutre del grup de matrius de permutació d'ordre n.

## Referències

* ↑ E. Boyce, William; C. DiPrima, Richard. Elementary Differential Equation and Boundary Value Problem (en anglès). 10a. JohnWiley & Sons, Inc, 2012, p. 372. ISBN 978-0-470-45831-0.

## Vegeu també

* Matriu d'intercanvi.
# Cal Cadiu (Santa Margarida de Montbui)

Cal Cadiu és una obra del municipi de Santa Margarida de Montbui (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que consta de planta i dos pisos. El portal d'entrada és d'arc rebaixat i té la inscripció amb la data del 1829. Per sota del primer pis a l'altre extrem de la porta d'entrada hi ha un corredor que comunica amb el carrer Paco Ramon. Són interessants les obertures del segon pis o galeries de les golfes. En els arcs es veuen les restes de la pintura de la façana i del ràfec de la teulada.

## Història

Aquesta edificació està situada en un dels carrers originaris del poble de Montbui, el Carrer Major, nucli embrionari de la trama urbana configurada entorn de l'església i d'aquest carrer el qual ja figura en un capbreu del 1520. Les cases es van anar alineant en el Carrer Major on hi hagué la major densitat de població.

## Referències

* 1 2 «Cal Cadiu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Mas Falgàs (Vilajuïga)

El Mas Falgàs o Mas Gelamà és una masia de Vilajuïga (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Se situa a l'oest del nucli urbà de la població de Vilajuïga, al barri de l'Estació. S'hi arriba pel carrer del General Moragues, on hi ha l'accés a la finca.
És un mas constituït per la successió de diversos cossos adossats, que li proporcionen una planta més o menys rectangular. El nucli original es troba al centre de la construcció i està format per dos cossos rectangulars adossats, amb les cobertes a dues vessants. Consta de planta baixa i pis per a l'habitació. La façana principal, orientada al sud, presenta un gran contrafort situat al nexe d'unió entre els dos cossos. Al costat est hi ha les escales d'accés a la porta principal, situada a la primera planta. En canvi, a l'oest hi ha una terrassa amb barana d'obra i garatge a la planta baixa. L'element més destacable és una garita circular, amb coberta i basament piramidals, situada a la cantonada est de l'edifici. En aquest sector, amb posterioritat al nucli original, s'hi van afegir dos cossos més. Es tracta d'una crugia rectangular, amb una terrassa allargada al primer pis. La façana presenta el parament de la planta baixa bastit amb pedra i morter,i dues grans obertures d'arc rebaixat, situades a l'extrem est de la construcció. L'altre cos és de planta quadrada, amb garatge a baix i una terrassa al pis, amb escales d'accés des de l'exterior. La façana nord d'aquest sector presenta dues petites obertures allargades, a la manera d'espitlleres, a la planta baixa. Per la banda oest del nucli original també s'hi va afegir una altra crugia. Presenta la coberta a un sol vessant i dues plantes d'alçada, amb una porta d'accés d'arc rebaixat bastida amb maons, situada al mur sud.
La construcció es troba arrebossada i pintada de color marró clar i groc.
A escassos metres a l'est de l'edifici principal hi ha l'edifici destinat a les caves Gelamà, dins de la mateixa finca.
Actualment es dedica al turisme rural, la producció de vi i el turisme rural.

## Notes

* ↑ El nom de "Mas Gelamà" és el que fa servir comercialment el mas com a casa de turisme rural, tot i que va aparèixer originalment com a nom de les caves a principis del segle xx. El nom "Falgàs" és el de la família propietària.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Falgàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].

## Enllaços externs

* http://www.gelama.cat/ Arxivat 2014-10-10 a Wayback Machine. Web de les caves i el mas Gelamà
# Valentín de Legallois Grimarest

Valentín de Legallois Grimarest (Cadis, 1730 - Palma, 3 d'agost de 1800) fou un militar andalús, capità general de Mallorca interí a finals del segle xviii.
Fill d'un enginyer d'origen francès, el 1748 va ingressar al Regiment de Dragons de Pavía i el 1752 assolí el grau d'alferes. Estudià a l'Acadèmia Militar de Barcelona i el 1762 ingressà al Cos d'Enginyers, alhora que ascendia a tinent d'infanteria. En 1770 ascendí a enginyer ordinari i capità d'infanteria i en 1774 fou destinat a València. Participà en el setge de Gibraltar (1779-1783), on va ser ferit. En 1781 ascendí a tinent coronel i en 1783 a coronel. En 1786 fou destinat a Orà, on fou comandant general interí durant set mesos i fou ferit en el terratrèmol de 1790. En 1792 va ascendir a brigadier i en 1795 fou nomenat corregidor de Palma. A la mort del capità general interí el 16 de desembre de 1796 el va substituir en el càrrec fins l'arribada del seu successor, Antonio Cornel Ferraz Doz y Ferraz, l'abril de 1797. Va morir a Palma el 3 d'agost de 1800, i va ser sebollit a la catedral de Palma, en el sepulcre de la casa Fortuny.

## Referències

* ↑ Juan Valentín de Legallois Grimarest, Real Academia de la Historia
# Gintaras Staučė

Gintaras Staučė (Alytus, 24 de desembre de 1969) és un exfutbolista lituà de la dècada de 1990.
Fou 61 cops internacional amb la selecció lituana.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Spartak Moscou, Galatasaray, i MSV Duisburg.

## Referències

* ↑ «Gintaras Stauce - International Appearances». RSSSF. [Consulta: 23 abril 2007].
* ↑ «Lithuanian National Team All Players». RSSSF. Arxivat de l'original el 5 febrer 2009. [Consulta: 23 abril 2007]. Arxivat 2008-12-25 a Wayback Machine.
* ↑ Profile at KLISF
* ↑ Profile at TFF.org
* ↑ Statistics at Fussballdaten
* ↑ Career statistics a legioner.kulichki.com
# Bryx analicarens

Bryx analicarens és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 0-45 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Illa Hermits (Eritrea), Zanzíbar (Tanzània), les Seychelles i Kuwait fins a Abu Dhabi i el Golf d'Oman.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Carpenter, K.E., F. Krupp, D.A. Jones i U. Zajonz, 1997. FAO species identification field guide for fishery purposes. Living marine resources of Kuwait, eastern Saudi Arabia, Bahrain, Qatar, and the United Arab Emirates. FAO, Roma, Itàlia. 293 p.
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ulyaniyya

La ulyaniyya, ulyaïyya, alyaïyya o ilbaïyya fou una secta extremista xiïta fundada per Baixxar aix-Xaïrí, heretge de Kufa, al segle viii. Les seves teories foren rebutjades per Jàfar as-Sàdiq. La secta divinitzava a Ali i rebaixava a Mahoma a simple missatger d'Ali; també fou acusat de permetre el llibertinatge. Sembla que fou un antecedent dels nussayrites.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, X, 878 i 879
# Node.js

Node.js és un entorn de programació dissenyat per escriure aplicacions d'Internet escalables, notablement servidors web. Els programes estan escrits en JavaScript, utilitzant una arquitectura orientada a esdeveniments, i entrada/sortida asíncrona per tal de minimitzar el temps de sistema i maximitzar l'escalabilitat. Node.js consisteix en el motor de JavaScript V8 de Google i de diverses llibreries incloses.
Node.js va ser creat per Ryan Dahl començant el 2009, i el seu creixement va ser patrocinat pel seu ocupador, Joyent.
Node.js va rebre d'InfoWorld el premi a la tecnologia de l'any el 2012.

## Exemples

Aquesta és una implementació completa de l'Hola, món! com a servidor HTTP en Node.js:

## Referències

* ↑ Wait, What's Node.js Good for Again? Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine., By Klint Finley, 25 de gener de 2011, ReadWriteHack
* ↑ Cade Metz «The Node Ahead: JavaScript leaps from browser into future». The Register, 01-03-2011.
* ↑ Why Everyone Is Talking About Node, By Jolie O'Dell, 10 de març de 2011, Mashable
* ↑ Alex Handy. «Node.js pushes JavaScript to the server-side». SDTimes, 24-06-2011. [Consulta: 4 setembre 2011].
* ↑ «Node.js Selected by InfoWorld for 2012 Technology of the Year Award». MarketWatch, 11-01-2012. Arxivat de l'original el 2012-02-02. [Consulta: 26 gener 2012].

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Node.js
* Node.js - Lloc web oficial
* The Node.js Package Manager
* Ryan Dahl: Node.js | JSConf.eu a Blip Arxivat 2012-06-22 a Wayback Machine.
# Pedro Javier Acosta

Pedro Javier Acosta (Caracas, 28 de novembre de 1959) és un exfutbolista veneçolà de la dècada de 1980.
Fou 34 cops internacional amb la selecció de Veneçuela.
Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de Deportivo Galicia, C.S. Marítimo de Venezuela i Caracas F.C.

## Referències

* ↑ «Venezuela - Record International Players». RSSSF. Arxivat de l'original el 2009-03-30. [Consulta: 26 març 2009].
* ↑ Pedro Acosta Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Pedro Acosta». Sports Reference. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 26 març 2009].
* ↑ Profile at BDFA
# Cala Calitjàs

La cala Calitjàs és una platja del municipi de Roses (Alt Empordà) situada sota els penya-segats del Parc Natural del Cap de Creus, a la badia de Montjoi, entre les cales Montjoi i Pelosa. Ubicada a 14 km de la vila de Roses, s'hi accedeix a peu des de la carretera de terra que va de la cala Montjoi a la cala Jóncols. Té una longitud de 70 m i una amplada de 14 m de pedres petites i sorra gruixuda de color grisós. L'aigua adquireix profunditat ràpidament.

## Referències

* ↑ «Cala Calitjàs». Catalunya.com.
* ↑ «Cala Calitjàs». Turisme de Roses.
# Pennatomys nivalis

Pennatomys nivalis és una espècie extinta de rosegador orizomini de les illes de Sint Eustatius, Saint Kitts i Nevis, a les Petites Antilles. Es tracta de l'única espècie del gènere Pennatomys. És conegut a partir de restes òssies trobades a jaciments arqueològics amerindis de les tres illes, amb una antiguitat que va des del 790-520 aC fins al 900-1200. No se n'han trobat exemplars vius, però hi ha fonts històriques que parlen de rosegadors de Saint Kitts i Nevis que podrien referir-se a P. nivalis. Les dades disponibles el situen dins un grup d'orizominis que també inclou moltes altres espècies insulars.

## Referències

Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :