OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beno Eckmann

Beno Eckmann (Berna, 31 de març de 1917 - Zúric, 25 de novembre de 2008) va ser un matemàtic suís.
Després de fer els estudis secundaris a la seva vila natal de Berna, Eckmann es va matricular a l'ETH Zürich el 1935, escola superior en la qual es va graduar el 1939. Després de la graduació va ser nomenat assistent del professor Walter Saxer, mentre preparava el doctorat, que va obtenir el 1942 amb una tesi dirigida per Heinz Hopf. Des de 1942 fins a 1948 va ser professor a la universitat de Lausana i el 1948 va tornar al ETH Zürich on va romandre fins que el 1984 va passar a ser professor emèrit, mantenint la vinculació amb l'escola fins al final dels seus dies. Va ser secretari de la Unió Matemàtica Internacional (1956-1961), president de la Societat Matemàtica Suïssa (1962-1963) i director del Centre de Recerca Matemàtica de Zürich (1964-1984).
El seu camp de treball va ser la topologia, específicament la homotopia i la dualitat, i temes relacionats amb la teoria de categories i l'àlgebra homològica. Va publicar més d'un centenar d'articles científics.

## Referències

* ↑ Knus, Mislin i Stammbach, 2010, p. 26.
* ↑ Raussen i Valette, 2007, p. 31-32.
* ↑ Knus, Mislin i Stammbach, 2010, p. 29.
* ↑ Knus, Mislin i Stammbach, 2010, p. 35-37.
* ↑ Becker i Gottlieb, 1999, p. 726.
* ↑ Eckmann, 2006, p. 35,49.
* ↑ Knus, Mislin i Stammbach, 2010, p. 44-48.

## Bibliografia

* Becker, J.C.; Gottlieb, D.H.. «A history of duality in algebraic topology». A: I.M. James (ed.). History of Topology (en anglès). North Holland, 1999, p. 725-746. ISBN 0-444-82375-1.
* Castellet i Solanas, Manuel «En recuerdo de Beno Eckmann, 1917-2008» (en castellà). Matematicalia, Vol. 6, Num. 2, 2010. ISSN: 1699-7700.
* Eckmann, Beno. Mathematical Survey Lectures 1943-2004 (en anglès). Springer, 2006. ISBN 978-3-540-33790-4.
* Knus, Max Albert; Mislin, Guido; Stammbach, Urs «Beno Eckmann 1917-2008» (en alemany). Jahresbericht der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, Vol. 112, Num. 1, 2010, pàg. 25-50. DOI: 10.1007/BF03277876. ISSN: 0012-0456.
* Raussen, Martin; Valette, Alain «An Interview with Beno Eckmann» (en anglès). Newsletter of the European Mathematical Society, Num. 66, 2007, pàg. 29-37. ISSN: 1027-488x.
* Sigrist, François «Zurich 1940» (en anglès). Elemente der Mathematik, Vol. 68, Num. 2, 2013, pàg. 45-52. DOI: 10.4171/EM/219. ISSN: 0013-6018.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Beno Eckmann» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Castellet, Manuel. «Beno Eckmann, 1917-2008». Universitat Autònoma de Barcelona, 2009. [Consulta: 15 octubre 2022]. (català)
* «Beno Eckmann». Academia Europaea. [Consulta: 15 octubre 2022]. (anglès)
* «Beno Eckmann». Princeton Institute for Advanced Study. [Consulta: 15 octubre 2022]. (anglès)
# Broch

* Per a altres significats, vegeu «Broch (desambiguació)».
Un broch és una fortificació construïda en l'edat del ferro (2.500 a 3.000 anys) que es troba amb prou abundància al nord d'Escòcia i a les Illes Òrcades.
Constituïdes generalment d'un doble recinte, es tracta de massives torres circulars de dos pisos que es poden elevar a més de quinze metres sobre el terra. Al voltant, com a Gurness, s'hi poden trobar les restes d'un habitatge. El broch, avantpassat sens dubte del castell, podia servir per a protegir la població durant els conflictes. Es pensa que certs brochs han estat construïts pels pictes.

## Referències

* 1 2 Wagner, Paul; Reynolds, Wayne. Pictish warrior (AD 297-841) (en anglès). Oxford: Osprey Publishing, 2002, p. 8 (Warrior, #50). ISBN 978-1-84176-346-0.
# Brochfael ap Elisedd

Brochfael ap Elisedd (ca 720 – 773) va ser un rei de Powys dins del País de Gal·les (actualment al Regne Unit), que visqué al segle viii, fill d'Elisedd ap Gwylog. Succeí el seu pare al tron, on regnà fins al 773, quan el seu fill Cadell esdevingué rei.
Sembla que tingué una filla, Nesta, que es casà amb el rei de Gwynedd Merfyn Frych ap Gwriad i amb qui tingué el futur rei Rhodri Mawr el Gran.

## Referències

* ↑ «Brochfael ap King of Wales (Early Powys)».
# Booth Tarkington

Newton Booth Tarkington (29 de juliol de 1869 - 19 de maig de 1946) va ser un novel·lista i dramaturg nord-americà conegut sobretot per les seves novel·les The Magnificent Ambersons (1918) i Alice Adams (1921). És un dels quatre novel·listes que va guanyar el Premi Pulitzer de ficció més d'una vegada, juntament amb William Faulkner, John Updike i Colson Whitehead. Als anys 1910 i 1920 va ser considerat el millor autor viu d'Amèrica. Diverses de les seves històries van ser adaptades al cinema. Durant el primer quart del segle xx, Tarkington, juntament amb Meredith Nicholson, George Ade i James Whitcomb Riley van ajudar a crear una Edat d'Or de la literatura a Indiana.

## Biografia

Malgrat participar intensament en la vida universitària de Princeton, deixà els estudis inacabats. Decidit a convertir-se en escriptor, després de cinc anys en què els editors li retornaven els originals, el 1898 publicà la primera novel·la, The Gentleman from Indiana, un melodrama hàbilment construït amb el qual aconseguí ressò. Seguiren, amb un reconeixement similar, les novel·les històriques Monsieur Beaucaire (1900) i The Two Vanrevels (1902). Aconseguí anomenada amb les seves descripcions realistes de l'Oest Mitjà nord-americà (Midwest), entre satíriques i nostàlgiques. Els anys 1902-05 fou membre del parlament d'Indiana, experiència que recollí en les narracions In the Arena (1905). Superada una etapa de dificultats personals (divorci i alcoholisme), el 1913 començà a publicar la sèrie d'aventures juvenils Penrod, a la qual seguí Seventeen (1916), d'un èxit extraordinari, obres gràcies a les quals feu una gran fortuna. Amb les novel·les The Turmoil (1915), The Magnificent Ambersons (1918) i Alice Adams (1921), centrades en el desplaçament de les elits tradicionals per una nova classe de sobrevinguts, la seva obra arribà a la culminació. Les dues darreres d'aquestes novel·les guanyaren el premi Pulitzer, i el 1942 Orson Welles rodà una versió cinematogràfica de la segona.
Finalment, es va traslladar a Kennebunkport (Maine), on va continuar el seu treball vital tot i patir una pèrdua de visió. Tot i la popularitat de què gaudí en vida i la destresa en la creació de trames, la seva prolífica obra (més de cinquanta títols entre narracions, novel·les i algunes obres de teatre), ha restat en gran part en l'oblit des de poc després de la seva mort.

## Referències

* ↑ «The Rise and Fall of Booth Tarkington» (en anglès). The New Yorker, 11-11-2019.
* 1 2 3 4 «Booth Tarkington». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Brycon cephalus

Brycon cephalus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 22 °C - 26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Perú i Bolívia.

## Referències

* ↑ Müller J. & Troschel F. H. 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1). 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A. 1869. Descriptions of some species of fishes from the Peruvian Amazons. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1869 (pt 2): 423-429.
* ↑ «Brycon cephalus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
# Ca l'Hortènsia

Ca l'Hortènsia, o Can Jover, és una masia historicista del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de grans proporcions composta per planta baixa, pis i golfes amb un avançat flanquejat per dos cossos enretirats i amb una torre coronada per merlets escalonats i planta trapezoïdal que feforça l'eix de simetria i es remarca contra la façana posterior.
Les quatre façanes es dissenyen seguint uns eixos de simetria, a la segona planta hi ha una galeria d'arcs de mig punt correguts, la majoria dels quals estan cegats. Cal destacar dues finestres en forma de tres quarts de cercle, situades a la transició entre el cos avançat i les ales laterals.
El cadastre fa referència a la masia el 1900.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Hortènsia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Ca l'Hostal (Marçà)

Ca l'Hostal és una obra de Marçà (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta irregular, de planta baixa, pis i golfes, habilitades com a segon pis, bastit de maçoneria i maó, arrebossat, amb reforç de carreu als angles i cobert per teulada a dues vessants. A la façana s'obren dues portes i dues finestres a la planta baixa; cinc balcons al primer pis i cinc més petits al segon pis. És interessant la porta dovellada amb reforços laterals, tots de gres vermell, amb pedrissos laterals. La porta, de dues dernes desiguals, deixa veure una bonica entrada amb el pou d'una cisterna i abeurador, tot de pedra.

## Història

Segons sembla, la casa havia servit, en tems anteriors, d'hostal, funció que encara recorda el seu nom. No hi ha, però, dades al respecte. Reformada fa uns anys, la casa continua mantenint una certa elegància en el conjunt format per l'església, cal Crusat i cal Joan Batlle, en el context de la plaça de l'església.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Hostal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Ca l'Hostal». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ca l'Hospital (Palau de Santa Eulàlia)

Ca l'Hospital és una obra gòtica de Palau de Santa Eulàlia (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa està situada a la banda de llevant del poble de Santa Eulàlia. És un edifici entre mitgeres, de planta baixa i un pis, amb coberta de teula a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. La façana presenta una composició simètrica, té una porta d'accés, situada a l'esquerra, d'arc de mig punt amb dovelles de pedra. A la clau figura la data del 1567. Damunt la porta hi ha tres dovelles verticals, la central de les quals mostra les restes d'un relleu. Són elements remarcables les finestres adintellades del primer pis, especialment la situada a la part superior de la porta, que presenta un arc conopial amb arabesc calat i relleus florals a les impostes.

## Història

L'edifici va ser bastit durant el segle xvi, d'acord amb la inscripció que figura a la dovella central de la porta d'accés.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Hospital». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].
# Bossa d'insaculació

La bossa d'insaculació és un saquet de cuir on es posava el nom de les persones que podien ser escollides per certs càrrecs d'extracció en corporacions públiques catalanes. Aquesta bossa va ser utilitzada des del segle xv fins al segle xvii. Una d'aquestes bosses d'insaculació està conservada i es pot veure al Museu d'Història de Girona.

## Referències

* ↑ «bossa d'insaculació | enciclopèdia.cat». [Consulta: 27 juliol 2017].
* ↑ «insaculació | enciclopèdia.cat». [Consulta: 27 juliol 2017].
# Cabut versicolor

El cabut versicolor (Eubucco versicolor) és una espècie d'ocell de la família dels capitònids (Capitonidae) que habita Perú i nord de Bolívia.

## Taxonomia

S'ha classificat en tres subespècies al temps que altres autors consideren cadascuna d'elles com una espècie diferent:
* cabut versicolor septentrional (Eubucco steerii) o (E. v. steerii) (PL Sclater et Salvin, 1878). Del Perú septentrional.
* cabut versicolor central (Eubucco glaucogularis) o (E. v. glaucogularis) (Tschudi, 1844). Habita Perú central.
* cabut versicolor meridional (Eubucco versicolor) sensu stricto o (E. v. versicolor)(Statius Müller, PL, 1776). Habita Perú meridional i Bolívia septentrional.

## Referències

* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
* ↑ J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie, i E. de Juana (eds.). 2017. Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Cabuérniga

Cabuérniga és un municipi de la comunitat autònoma de Cantàbria.

## Geografia
### Localitats

* Carmona, 204 hab.
* Fresneda, 21 hab.
* Renedo, 140 hab.
* Selores, 75 hab.
* Sopeña, 245 hab.
* Terán, 180 hab.
* Valle (Capital), 163 hab.
* Viaña, 68 hab.

### Municipis limítrofs

* Nord: Valdáliga
* Sud: Los Tojos i la Mancomunitat Campoo-Cabuérniga
* Est: Ruente i Los Tojos.
* Oeste Rionansa i Tudanca.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2005 |
| 2.262 | 1.997 | 2.095 | 1.879 | 1.745 | 1.811 | 1.837 | 1.486 | 1.137 | 1.171 | 1.083 | 1.112 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 458 | 55,05% | 6 |
| PP | 149 | 17,91% | 2 |
| PSOE | 141 | 16,95% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 362 | 43,77% | 4 |
| PP | 298 | 36,03% | 4 |
| PSOE | 143 | 17,29% | 1 |

## Enllaços externs

* Ajuntament de Cabuérniga Arxivat 2008-01-25 a Wayback Machine.
* Cabuérniga Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. a Turismo de Cantabria.
* Cabuérniga a Cantabria 102 Municipios.
# Bosquerola d'ulleres

La bosquerola d'ulleres (Myioborus melanocephalus) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars, matolls i bosc dels Andes al sud-oest de Colòmbia, oest de l'Equador, i nord-oest del Perú. Per l'est dels Andes al Perú i centre de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Bosquerola d'ulleres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Bosquerola cuaverda

La bosquerola cuaverda (Microligea palustris) és un ocell de la família dels fenicofílids (Phaenicophilidae) i única espècie del gènere Microligea Cory, 1884.

## Hàbitat i distribució

Habita densos matolls a les terres baixes de la Hispaniola, incloent l'illa Beata.

## Referències

* ↑ «Bosquerola cuaverda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Bosquerola d'Audubon

La bosquerola d'Audubon (Setophaga auduboni) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de coníferes i decidus des del Canadà, al centre de la Colúmbia Britànica, sud d'Alberta, sud-oest de Saskatchewan, cap al sud, als Estats Units, centre i sud-est de Montana i oest de Dakota del Sud cap al sud fins al nord de Baixa Califòrnia, sud d'Arizona, oest de Chihuahua, oest de Nou Mèxic i oest de Texas, a les muntanyes de Mèxic a Durango.

## Referències

* ↑ «Bosquerola d'Audubon». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Braçac (Puèi Domat)

Brassac-les-Mines és un municipi d'Alvèrnia-Roine-Alps del departament francès del Puèi Domat.
# Bébé est socialiste

Bébé est socialiste és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el desembre de 1911.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Repartiment

* René Dary : Bébé (com Clément Mary)
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama

## Notes

* ↑ Bébé est socialiste, bifi.fr
# Cal Lleuger

Cal Lleuger és una casa de Maçanet de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, dues plantes i coberta de dues aigües a façana. Les obertures tenen emmarcaments de pedra i llindes horitzontals treballades amb motllures senzilles.
Constitueixen un conjunt de dos habitatges, un (nº87) de més ampli que l'altre (nº85). Tots dos tenen un parell o tres d'esglaons d'accés i el nº 87 té una mena de contrafort a la part central de la planta baixa. L'exterior està pintat de groc i, el basament, vermellós.

## Referències

* 1 2 «Cal Lleuger». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Cala Pous

Cala Pous és una petita platja situada a l'illa de Menorca, concretament al nord del municipi de Ciutadella
Juntament amb Cala es Morts són les úniques que hi ha al voltant de Punta Nati, la qual alberga el far homònim (de 13 metres d'altura i a 42 sobre el nivell de la mar). Hi ha pocs banyistes locals i gairebé cap de turista, ja que està situada entre grans penya-segats molt abruptes.
És una cala verge en forma de V, de còdols i sense vegetació al voltant.

## Enllaços externs

* Platges de Balears
# Pont de Borito

El Pont de Borito és una obra de Lladorre (Pallars Sobirà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El pont de Borito està situat dins el terme del poble de Lladorre, partida de la coma de Borito, que pertany al municipi de Lladorre. Des de Lladorre s'accedeix al pont de Borito seguint el camí vell de Lladorre a Tavascan que surt del poble de Lladorre pel nord seguint la riba esquerra del riu Cardós una vegada creuat el pont el camí continuava per la Riba dreta del riu fins al poble de Tavascan, actualment aquesta part del camí està substituïda per la carretera que porta a Tavascan. El pont de Borito formava part de l'antic camí que recorria la vall.
Pont d'un sol arc de mig punt lleugerament rebaixat sobre la Noguera de Lladorre, assentat directament a la roca a ambdues. L'arcada és formada per primes i llargues dovelles sense enquadrar de pedra pissarrosa lligada amb calç. L'aparell és irregular. El terra és a doble vessant fet de còdols de riu. Té una longitud total de 7,40 metres i l'amplada és de 2,40 metres. La sola del pont té un gruix de 50 centímetres i fins al nivell usual de l'aigua hi ha uns 5 metres.

## Història

El pont de Borito construït per travessar el riu Cardós té el seu origen en època romànica, cronològicament segurament correspon a un moment tardà dins l'època romànica, entre els segles xiii i xiv. Des d'aquesta època segurament ha estat reparat però sense desvirtuar el seu aspecte original.

## Referències

* 1 2 3 «Pont de Borito». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Snopes

Snopes, abans coneguda com a Urban Legends Reference Pages (pàgines de referència de les llegendes urbanes), afirma ser un dels primers llocs web de verificació de fets en línia. Ha estat qualificada com a "referència ben coneguda per resoldre mites i rumors" a Internet. També se l'ha considerat com una font per a validar i desestimar llegendes urbanes i històries similars en la cultura popular nord-americana.

## Referències

* ↑ «Snopes.com: Debunking Myths in Cyberspace]». , 27-08-2005 [Consulta: 27 agost 2005].
* ↑ Allison, Melissa. «Companies Find Rumors Hard to Kill on Internet». Herald and Review, 04-03-2007. (image 3).
* ↑ Same article: «Corporations Combat Insistent Urban Legends on Internet». The Courier, 04-03-2007. (image 7).
* ↑ Henry, Neil. American Carnival: Journalism Under Siege in an Age of New Media. University of California Press, 2007. «"The most widely known resource for validating or debunking rumors, myths, hoaxes, and urban legends in popular American culture is the website run by Barbara and David P. Mikkelson at www.snopes.com..."»

## Vegeu també

* Falsa alarma
* Llista d'equívocs comuns
* MythBusters
* Skeptic's Dictionary
# Tuc der Ombrèr

El Tuc der Ombrèr és una muntanya de 2.258 metres que es troba entre els municipis de Naut Aran i de Vielha e Mijaran, a la comarca de la Vall d'Aran.
# Fill il·legítim

Fill il·legítim o bastard és el qualificatiu que es dona al fill nascut fora de la relació matrimonial legal o de pare desconegut. És un terme jurídicament obsolet i va tenir especial rellevància en el tractament dels temes successoris de la noblesa.
Al Gènesi surt esmentat quan Sara va dir a Abraham, parlant d'Ismael: "no ha de ser el bastard o fill de l'esclava hereu amb el meu fill Isaac." En el Deuteronomi també s'esmenta: "tampoc el bastard podrà entrar a l'assemblea del Senyor fins a la desena generació."
Pèricles, deixeble d'Anaxàgores i cèlebre capità i filòsof que va portar al màxim nivell la Grècia antiga, va crear per als atenesos un decret cruel contra els bastards. Prop de cinc mil van ser condemnats i venuts com a esclaus en una pública calamitat. Per les lleis de Soló els pares estaven privats de l'autoritat paterna sobre els bastards. El plaer momentani, deia aquest antic legislador, ha de ser la seva única recompensa.
Entre els romans la sort dels bastards era més desgraciada. Enmig d'un poble immens es trobaven en una absoluta solitud, sense parents, sense relacions, sense societat i sense família. Les lleis de les dotze taules no reconeixien als bastards el dret de successió. Les de Justinià els refusaven fins i tot els aliments i solament el cristianisme va moderar aquest rigor. L'emperador Anastasi va permetre als pares legitimar els bastards per la sola adopció. Justí i Justinià van abolir aquesta legitimació, per no autoritzar d'aquesta manera el concubinat.
Atenes, mare de les ciències i de la il·lustració i Roma, cap i ornament de l'univers, van ser edificades per dos bastards, segons la llegenda.
El nom d'Enric i de Joan d'Àustria a Castella, el de Guillem a Anglaterra, el de Dunois i Carles Martell a França i molts altres seran sempre memorables pels serveis que respectivament van fer aquests bastards a la seva pàtria.
Antigament a Itàlia, Espanya, Portugal i sobretot a França, no tenia l'estat de bastard gens de deshonrós: heretaven els béns dels seus pares tan bon punt els havien reconegut, portaven el seu nom i usaven les seves armes amb la sola diferència que una banda tallava diagonalment el seu escut. Enric IV els va llevar els privilegis de la noblesa fins que haguessin obtingut la revalidació del sobirà.
A França, els senyors territorials heretaven de tots els bastards que morien en els seus estats sense haver fet testament: el que es deia dret de bastardia. En alguns senyorius, quan aquest tenia algun bastard, els seus vassalls estaven obligats a pagar una certa quantitat per mantenir-li durant els seus estudis.

## Referències

* Diccionari històric enciclopèdic, Vicenç Joaquín Bastús i Carrera, 1828
# Little Colonsay

Little Colonsay (Colbhasa Beag en gaèlic) és una petita illa deshabitada de les Hèbrides Interiors, situada al nord-oest d'Escòcia. Es troba a l'oest de l'illa de Mull, al nord-est de l'illa de Mull.
La geologia de l'illa és bàsicament basàltica, tot i que de forma menys contundent que la seva veïna Staffa. Little Colonsay és actualment propietat de Michael Hare, 2n Vescomte Blakenham, però no ha estat habitada des dels anys 1940.

## Referències

* ↑ Little Colonsay Arxivat 2005-02-16 a Wayback Machine., Gazetteer for Scotland
# Coachella (festival)

El Festival de Música i Arts de la Vall de Coachella (en anglès, Coachella Valley Music and Art Festival, també conegut simplement com a Coachella Fest) és un festival de música que es desenvolupa durant tres dies a l'última setmana d'abril (dos dies fins l'edició de 2007) i té lloc a Indio, Califòrnia. S'hi poden escoltar diferents gèneres musicals com el rock alternatiu, hip-hop, electrònica entre d'altres. El festival és conegut, a més de per la seva música, per la tradició de vestir amb la moda hippie dels anys 70. A ell acudeixen grans celebritats de tots els àmbits, des d'estrelles del Pop i del cinema, fins als famosos àngels de Victoria's Secret.

## Referències

* ↑ Cromelin, Richard «Rick Van Santen, 41; L.A. Promoter Helped to Advance Punk Rock Bands». Los Angeles Times, 03-01-2004 [Consulta: 8 novembre 2016].