OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coll de la Baga del Miracle

El Coll de la Baga del Miracle, també denominat popularment Coll de Muntanya, és una collada situada a 648,5 m d'altitud situat en el punt de trobada dels termes municipals de Castellterçol, Granera i Monistrol de Calders, tots tres del Moianès.
Està situat en el punt de trobada de la Muntanya de la Sala (ponent) i de la Serra de l'Olleret (llevant), prop d'on hi ha les ruïnes de la masia de l'Olleret. Separa la vall de la Sala de Sant Llogari, que queda al nord, de la del torrent de Cisnolla, al sud. S'hi conserva una fita termenal.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* El Coll de la Baga del Miracle a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Husky d'Alaska

El husky d'Alaska (Alaskan husky en anglès) és el nom atorgat a una categoria o varietat de gossos de trineu molt eficients originaris d'Alaska (Estats Units).
No existeixen característiques fixes de pedigrí, sinó més aviat de propòsit. Els conductors de trineu solen distingir entre husky d'Alaska i encreuament de races, de forma informal, així que és possible que el husky d'Alaska tingui un grau d'aparença de gos del nord.
La major part dels huskies d'Alaska tenen les orelles puntegudes, classificant-se, de fet, com a gossos de tipus Spitz.

## Especialitzacions

Existeixen algunes especialitzacions dins d'aquest tipus:
* El Husky del riu Mackenzie
* Malamut d'Alaska
* Alaskan per a curses de velocitat com l'Eurohound
* Alaskan per a curses de llarga distància
Cal tenir en compte que en els campionats de curses de trineu, aquests gossos poden arribar amb el trineu carregat als 30 km/h i que es corre durant tres dies de 30 a 50 km diaris.

## Aparença

Els huskies d'Alaska són una mescla de gossos i llops originaris d'Alaska, molt similars al husky siberià, però generalment més alts i prims i d'orelles més puntegudes. Són utilitzats generalment per a curses de velocitat, ja que tenen molta energia i força. No necessiten un gos pigall, però sí que qui els condueixi tingui autoritat sobre ells, en cas contrari no respondran a les ordres.
Són de grandària moderada, amb una mitjana de 30 a 40 kg per als mascles i de 17 a 19 kg per a les femelles.
El mantell pot ser de qualsevol color però els seus ulls han de ser marrons, en cas contrari són considerats husky siberians, no els agrada bordar; són molt mansos amb els nens, són bons guardians per a la família que els adopti.

## Referències

* ↑ Spitz Pomeranus Canis, definits per Johann Friedrich Gmelin el 1788.
# Tolstíkovo

Tolstíkovo (en rus: Толстиково) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 267 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Marià Trigo Serrano

Marià Trigo Serrano (Barcelona, 31 d'agost de 1900 - Barcelona, 3 d'agost de 1990) fou pioner del waterpolo català i estatal i dirigent de natació.
Jugador internacional de waterpolo del CN Barcelona, va ser president de la Federació Catalana de Natació entre 1940 i 1943. Va començar a fer tasques directives quan el 1923 va entrar al Comitè Tècnic de Waterpolo del CN Barcelona, entitat de la qual era soci i a la Junta Directiva on va ocupar el càrrec de vocal, comptador, tresorer i vicepresident. Trenta-cinc anys després, va tornar a la vicepresidència del CNB en el mandat de Lluís Sentís. Un exemple que il·lustra el seu tarannà van ser als Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928, on es va multiplicar en les tasques de jugador, capità, entrenador i delegat de l'equip del CN Barcelona que va representar Espanya en condicions molt precàries, amb només set jugadors i assumint les seves pròpies despeses de desplaçament a causa de la difícil situació econòmica que en aquella època vivia el Comitè Olímpic Espanyol. Rebé la medalla de Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1987.

## Referències

* ↑ «Marià Trigo Serrano». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1987.
# Marià V d'Arborea

Maria V d'Arborea fou fill de Leonor d'Arborea i de Brancaleone Doria. Fou proclamat pel Parlament el 1383 juntament amb son germà Frederic I d'Arborea. A la mort d'aquest el 1388 el va succeir en solitari. La mare va aconseguir alliberar al marit i a fer les paus amb els catalans pel tractat del 1388 en què Arborea retornava tots els territoris al rei de Catalunya-Aragó i es mantenia el jutjat (amb els seus antics límits) com a feu del rei. Brancaleone, presoner dels catalans, fou alliberat (1390) i era confirmat en els seus feus a l'illa de Sardenya. La mare va publicar la carta de lleis (Carta de Logu) composta per eminents juristes italians, el 1392. Just per aquell temps Brancaleone ja s'havia revoltat amb un exèrcit de deu mil homes amb els quals va atacar Sàsser i va conquistar tota la part nord de l'illa menys L'Alguer i Longosardo (Santa Teresa de Gallura), i tot seguit va fer el mateix al sud, deixant als catalans només el Castell de Càller.
A l'edat de 14 anys, d'acord amb la nova llei, Marià V fou declarat major d'edat i el nou jutge va acordar la treva amb Catalunya-Aragó, però el poder real va correspondre a Brancaleone. La mare va morir el 1402 de pesta. Marià va morir també de pesta el 1407 sense deixar hereus. El parlament va coronar a Guillem d'Arborea (Guillem II de Narbona), fill de Guillem I de Narbona que era fill de Beatriu (casada el 1363 amb el vescomte Aimeric VI de Narbona i morta el 1377)
# Marca Hongaresa

La Marca Hongaresa (Ungarischen Mark o Ungarnmark) també anomenada Neumark ("Nova Marca") fou un districte fronterer d'efímera existència establert a la segona meitat del segle xi per l'emperador Enric III com una defensa contra el Regne d'Hongria. Va tenir només dos marcgravis coneguts abans que fos annexionada a la Marca d'Àustria:
* Liutpold, que va governar durant uns dies fins a la seva mort el 9 desembre 1043
* Sigfrid I de Sponheim, va governar de 1044 a 1048 o 1065
La marca d'Hongria o Hongaresa va ser fundada per Enric III després de la seva primera campanya contra Hongria el 1041. En 1043, el rei hongarès Samuel Aba va ser obligat a signar un tractat de pau pel qual va abandonar la terra entre els rius Leitha i Fischa amb una línia des del delta del Fischa fins a Strachotín a Moràvia que va representar la nova frontera. Enric va crear una nova marca en aquest territori per al fill gran d'Adalbert I de Babeneberg (marcgravi d'Àustria), Liutpold de Babenberg, però aquest va morir pocs dies després de la seva confirmació a Ingelheim. Enric llavors el va reemplaçar amb el comte Sigfrid I de Sponheim. El centre de la marca era castell de Sigfrid anomenat Vila Stilevrida (Stillfried, a l'actual Angern an der March). Segons Koch (1986, pàg. 133), la marca Hongaresa va desaparèixer amb la mort de Sigfrid el 1065. Els documents només l'esmenten amb el títol de marchio (marcgravi) entre 1045 i 1048 i a partir de llavors només apareix amb el títol de comte (comes) a la Vall Pusteria, que podria haver rebut en concepte d'indemnització per la pèrdua de la seva marca.
La marca Hongaresa es va anomenar la "Marca Nova", perquè es tractava d'una "nova" marca oriental de Baviera - una mena de prolongació d'Àustria. Durant el regnat del jove fill d'Adalbert de Babenberg, el marcgravi Ernest d'Àustria, la nova marca es va unir precisament a l'antiga marca o Àustria.

## Fonts

* Leopold (Sohn des Markgrafen Adalbert von Oesterreich)". Allgemeine Deutsche Biographie
* Koch, Rudolf (1986). Die Entwicklung der Westturmanlage Romanischen in Österreich. Tesi doctoral, Universitat de Viena.
# Mas de Coll

«Mas de Coll» té aquests significats:
* Mas de Coll, edifici del municipi de Gandesa (Terra Alta)
* Mas de Coll, edifici del municipi de Gavet de la Conca (Pallars Jussà)
# Marjana Ivanova-Jevsejeva

Marjana Ivanova-Jevsejeva (Daugavpils, 1 de setembre de 1982) és un polític letó, membre del Partit Socialdemòcrata «Harmonia» i diputada de la 12a Saeima (Parlament Letó).

## Referències

* ↑ «Pàgina web de la Saeima» (en letó). [Consulta: 7 abril 2015].
# Marjata

Marjata (o Kaga) és un estuari de Bangladesh, al districte de Khulna. L'entrada és ampla amb el canal procedent de l'est. A uns 10 km de l'entrada hi ha les illes Parbhanga, que són dues. Hi va naufragar el vaixell britànic anomenat Berkshire, el 1771.

## Referències

* ↑ Thornton, E.; Lethbridge, R.; Wollaston, A.N.. A Gazetteer of the Territories Under the Government of the Viceroy of India. W. H. Allen & Company, 1886, p. 580.
* ↑ Hunter, W.W.. A Statistical Account of Bengal: pt. 1. Statistical account of the District of 24-Parganas. West Bengal District Gazetteers, Department of Higher Education, Government of West Bengal, 1997 (A Statistical Account of Bengal).
* ↑ Hunter, W.W.. Labanakhya to Mysore. Trübner, 1881, p. 328 (The Imperial Gazetteer of India).

## Bibliografia complementària

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Marina Bravo Sobrino

Marina Bravo Sobrino (Saragossa, 1978) és una enginyera i política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en l'onzena, dotzena legislatura i tretzena legislatura. El juliol de 2019 va ser nomenada membre del comitè executiu del partit Ciutadans, i en març de 2020, secretària general de la formació.

## Biografia

Es llicencià en enginyera de camins, Canals i Ports a la Universitat Politècnica de Catalunya i màster en Projecte, Construcció i Manteniment d'Infraestructures Ferroviàries. Posteriorment es llicencià en antropologia social i antropologia cultural per la UNED.
Inicialment va treballar en empreses privades del sector de la construcció, i posteriorment ingressà a ADIF, empresa en la qual ha format part de l'estructura directiva en 2012. Alhora milita a Ciutadans, partit amb el qual ha estat escollida diputada en les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 i a les de 2017. Des de 2018 és portaveu adjunta de Ciutadans al Parlament. El juny de 2023 va substituir Nacho Martín Blanco com a Diputada al Parlament de Catalunya durant la 13a legislatura.

## Referències

* ↑ Aragón, Heraldo de. «Rivera incorpora 22 nuevos nombres a la Ejecutiva Permanente» (en castellà). [Consulta: 12 setembre 2019].
* 1 2 Hernández, Núria. «Ciclista, ingeniera y antropóloga: Así es Marina Bravo, la mano derecha de Inés Arrimadas» (en castellà). Vanity Fair, 07-08-2020. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ Els teus representants al web de Ciutadans
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «Fitxa del diputat/ada». Parlament de Catalunya. [Consulta: 18 gener 2019].
* ↑ Registre d'altes i baixes del Parlament de Catalunya
# Matam Park

Matam Park (en hebreu: מתם פארק) també conegut com a centre d'indústries de la ciència), està situat en l'entrada sud de Haifa, és el major i més antic parc tecnològic d'Israel. El parc és un centre tecnològic internacional, amb empreses capdavanteres mundials especialitzats en la recerca i el desenvolupament d'alta tecnologia, entre les quals s'inclouen: Intel, IBM, Microsoft, Yahoo!, Philips, Google, Qualcomm, Zoran Corporation, NDS Group, Elbit Systems, Aladdin Knowledge Systems, NetManage, NeuStar i NetApp.

## Ubicació

El parc està situat entre l'Autopista 2 i l'Autopista 4, prop de centres de transport públic com l'Estació de ferrocarril Haifa Hof HaCarmel i l'Estació Central d'Autobusos Haifa Hof HaCarmel.

## Història

Matam Park va ser fundat en la dècada de 1970 per la Haifa Economic Corporation, i s'ha anat ampliant des de llavors. Un dels primers inquilins al parc va ser Intel, que va engegar el seu centre de recerca i desenvolupament en 1974, i avui compta amb més de 2000 empleats en Matam. Avui dia el parc és 51% propietat de Gav-Yam Bayside Land Corporation (TAXI:BYSD) i un 49% de la Haifa Economic Corporation.

## Descripció

Matam Park és un campus tancat, cobrint una superfície d'aproximadament 220.000 metres quadrats amb prop de 8.000 empleats. El parc inclou edificis amb una superfície d'aproximadament 270.000 metres quadrats. Els plans de futur per al parc inclouen l'expansió d'un addicional de 100.000 metres quadrats. L'adreça central i l'empresa de manteniment proporciona una varietat de serveis als ocupants, tals com: aire condicionat central, cafeteries, centres de cures de nens, clínica metgessa, transport, correu, estació de gasolina i zones d'aparcament de cotxes.

## Referències

* 1 2 «MATAM Prak - About us». Arxivat de l'original el 2010-05-27. [Consulta: 5 febrer 2017].
* ↑ «Haifa Economic Corporation - About Us». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 5 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina web (hebreu)
# María del Monte

María del Monte Tejado Algaba (Sevilla, 26 d'abril de 1962), coneguda artísticament com a María del Monte, és una cantant andalusa de sevillanes i de copla, així com presentadora de ràdio i televisió.

## Trajectòria

Començà la seva carrera musical a televisió guanyant el concurs Gente joven de TVE el 1983. Tanmateix, no va gravar el seu primer disc fins a 1988.
Als anys 90 va assolir molt d'èxit amb les seves sevillanes, especialment amb el seu disc Cántame sevillanas, que li va valer el reconeixement de la crítica, i amb el qual va aconseguir 3 discos de platí. El segon, titulat Cántame sevillanas, es va convertir en poc de temps en un èxit i va aconseguir 3 discos de platí. El seu tema més popular va ser Cántame. Aquest tema va fer que comencés a ser popular a l'Estat espanyol. Amb el pas del temps i amb diversos discos ha aconseguit guanyar-se el públic i és anomenada "Reina de les sevillanes" per un dels seus discos amb aquest nom.
Durant els mateixos anys també va col·laborar a programes Al compás de la copla (Antena 3) i Esa copla me suena (TVE). Posteriorment, a més de la seva activitat artística com a cantant de sevillanes i en el món de la copla, María del Monte ha estat presentadora de programes en ràdio i televisió.
El 2017, la Diputació de Sevilla li va concedir la medalla d'or de la província en reconeixement per haver posat sempre en valor la gent i la cultura sevillana, tant com a cantant com a presentadora de televisió.

## Discografia

* 1988 Cántame Sevillanas
* 1989 Besos de luna
* 1989 Acompañame
* 1991 Al Alba
* 1991 Ahora
* 1992 Con el Alma
* 1996 He Intentado Imaginar
* 1998 Cartas de Amor
* 1998 Digan lo que digan
* 1999 De Siempre: Antología de las Sevillanas volumen I
* 2000 El dolor del amor: Antología de las Sevillanas volumen II
* 2001 Reina de las sevillanas
* 2002 Con otro aire: Antología de las sevillanas Volumen III
* 2003 Cosas de la vida
* 2004 Olé, Olé
* 2005 Un Chaparrón
* 2011 Cómo te echo de menos

## Referències

* 1 2 Redacción «Así fue la primera aparición en televisión de María del Monte». La Vanguardia, 12-08-2020.
* 1 2 «María del Monte Tejado Algaba» (en castellà). Diputació de Sevilla, 2017. [Consulta: 10 octubre 2021].
* ↑ Bernal, Marina «María del Monte, la reina de las sevillanas». Diario de Sevilla, 17-04-2016.
# Mas de la Boella

La Boella és una masia al municipi de la Canonja, a la comarca catalana del Tarragonès. Obra historicista ha estat protegida sota la figura de bé cultural d'interès local. Avui dia la casa allotja un establiment de restauració.

## Història

El 1150 el territori va ser donat per Guillem Bordet, príncep de Tarragona, fill de Robert d'Aguiló o Bordet, a Hug i a la seva muller Eva perquè el repoblessin. Dos segles més tard de la repoblació, essent propietat reial, fou traspassada a Robert Guinyet i administrada pel governador general del Camp de Tarragona. El 8 de febrer de 1403 la comprà l'arquebisbe Ènnec de Vallterra, juntament amb altres llocs i pobles del Camp, pel preu de 17.000 florins i tot seguit la donà al seu nebot el cavaller Daniel de Leoç. A partir del 1600 la família Sicart són senyors de la Boella. El 1719 té tres cases separades, amb 12 habitants. Posteriorment mantingué una certa independència fins que en fer-se la divisió de les municipalitats actuals durant el segle xix, quedà primer adjudicada a Reus, però, al cap de nou anys, passà a integrar-se a la Canonja.

## Arquitectura

Mas de planta quadrada de planta baixa i dos pisos més golfes. La coberta és de terrat voltat d'una balustrada. A les cantonades hi ha un torrelló i, culminant la barana, de manera periòdica, unes crateres decoratives. Del cos principal, en una de les seves façanes, sobresurt un altre cos quadrat, d'alçada inferior, que arriba fins a la segona planta, on es genera una balconada amb balustrada. L'evacuació del terrat es realitza per una gàrgola de pedra. En un lateral, i encavalcat, un mur cec de pedra en el qual estan esculpits uns escuts. Proper a aquesta edificació senyorial, destaca una torre de pedra de planta quadrada que es relaciona amb una altra part d'edificacions del complex del mas. Tipològicament, podria adscriure's a l'estil neogòtic per la seva composició general. Tot i haver estat recentment restaurada, amb un placat de pedra, conserva finestres coronelles modernes de forma tubular. Després d'una profunda remodelació funciona com un centre de convencions i s'hi troben diversos serveis com ara restaurant, menjadors, sales de reunions, etc. Per a desenvolupar aquesta activitat s'han construït noves edificacions i s'ha readaptat les existents.

## Referències

* 1 2 «Mas de la Boella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Iglesies, Josep (editor). Estadístiques de població de Catalunya el primer vicenni del segle xviii. [Vol.] II. Barcelona: Rafael Dalmau, 1974, p. 673. ISBN 8423203077 (v. 2).
* ↑ «Mas la Boella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].

## Enllaços externs

* «La Boella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* http://www.laboella.com/
# María del Carmen Álvarez-Arenas Cisneros

María del Carmen Álvarez-Arenas Cisneros (Madrid, 3 d'agost de 1948) és una política espanyola, diputada pel Partit Popular al Congrés durant les IX, X, XI i XII Legislatures.

## Biografia

Llicenciada en Empresarials, va cursar també un màster en Gestió i direcció d'empreses en l'Institut d'empresa i un altre en Seguretat i Defensa per la Universitat Rei Joan Carles. En l'àmbit polític forma part de la Junta Executiva Regional del PP de Madrid. Va ser diputada de l'Assemblea de Madrid entre 1987 i 2008, viceconsellera de la Presidència de la Comunitat de Madrid entre 1995 i 1999, senadora per la Comunitat de Madrid entre 1999 i 2003 i viceconsellera d'Ocupació i Dona de la Comunitat de Madrid entre 2005 i 2008. En 2008 va ser triada al Congrés dels Diputats per Madrid, sent reelegida en 2011, 2015 i 2016.

## Referències

* ↑ Congreso de los Diputados. «Álvarez-Arenas Cisneros, María Carmen». [Consulta: 25 agost 2017].
* ↑ Partido Popular de Madrid. «María del Carmen Álvarez-Arenas». Arxivat de l'original el 2017-08-27. [Consulta: 25 agost 2017].
* ↑ Partido Popular. «Carmen Álvarez Arenas». [Consulta: 25 agost 2017].
# Mas Pou (Fornells de la Selva)

El Mas Pou és una obra de Fornells de la Selva (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es poden distingir dos edificis ben diferenciats un que constitueix la residencia dels amos i l'altre que constitueix la masoveria on el l'angle dret hi ha una torre rodona. La masoveria és coberta amb teulada a dues vessants i en la façana principal té un portal amb arc rebaixat, un balcó de pedra treballada amb motius florals. Darrere s'hi troba l'edifici dels amos de caràcter més residencial i acabat en terrat.

## Història

En una finestra hi trobem la data de 1575 que sembla probablement l'any d'edificació. En dit segle és quan es reedificà l'església parroquial i algunes cases del nucli.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas Pou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2016].
# Mas Pomer

El Mas Pomer és un mas situat al municipi de Camprodon, a la comarca catalana del Ripollès. Es troba uns metres més amunt de Torre Cavallera i el nucli de Sant Miquel de Cavallera, sobre la pista que uneix la Colònia Estebanell i Ogassa.
Mas construït a principi del segle xx, de tipologia semblant a El Peiró de Sant Pau de Segúries o Can Huguet Nou de Vilallonga de Ter fetes per en Josep Danés i Torras. En aquest cas l'edifici serveix també de masoveria i conté elements modernistes, així com una teulada de ceràmica vidriada. L'eixida del primer pis dels masovers es converteix en galeria tancada en el pis superior, destinat a habitatge dels propietaris. Llistat en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya amb el codi IPA-3878.

## Galeria

* Costat oest
* Façana sud

## Referències

* ↑ Taller d'Enginyeria Ambiental S.L.. «Via ciclista del Ter; Annex4 - Patrimoni Cultural» p. 16. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «Catàleg de Patrimoni 2.0». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2016].
# Max Jacoby

Max Jacoby (Luxemburg, 25 de novembre de 1977) és un guionista i director de cinema luxemburguès.
Va estudiar a l'Escola de Cinema de Londres -abans London International Film School- on es va graduar el 2001 amb el seu curtmetratge de Babysitting. L'any 2003 va fer un curtmetratge nomenat The Lodge, amb l'actriu anglesa Eve Best al paper principal. La seva següent pel·lícula, Butterflies, és una adaptació d'un conte de l'autor anglès Ian McEwan i va guanyar, entre d'altres, el Premi UIP al Millor Curtmetratge Europeu de la 62a edició del Festival Internacional de Cinema de Venècia, així com va ser nominada als Premis del Cinema Europeu de 2005.
El 2009 va ser estrenat el seu primer llargmetratge Dust.

## Filmografia

| Any | Títol |
| 2001 | Babysitting |
| 2003 | The Lodge |
| 2005 | Butterflies |
| 2009 | Dust |

## Referències

* ↑ «Max Jacoby wins uip prize at Venice Film Festival 2005» (en anglès), 02-10-2005. [Consulta: 27 setembre 2015].