OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lasiocampa quercus

Lasiocampa quercus és una espècie de papallona nocturna pertanyent a la família Lasiocampidae, subfamília Lasiocampinae i del gènere Lasiocampa.

## Descripció

L'envergadura del mascle fa de 24 a 31 mm.
Les larves es desclouen al setembre i passen l'hivern en diapausa; surten al març i crisaliden al voltant de maig-juny. Muden diverses vegades abans i després de la diapausa, canviant notablement d'aparença.

## Distribució

Es distribueix per Europa fins al Massís de l'Altai.
Viuen en boscos i erms.

## Biologia

* La papallona vola de juny a setembre en una sola generació.
* Les larves s'alimenten de diverses plantes nutrícies: nombroses espècies d'arbres fruiters, arbres de bosc (entre ells, els roures) i nombrosos arbustos.

## Sistemàtica

L'espècie va ser descrita pel naturalista suec Carl von Linné el 1758, sota el nom inicial de Phalaena quercus.

### Sinonímia

* Phalaena quercus Linné, 1758
* Lasiocampa roboris Schrank, 1801
* Lasiocampa spartii Hübner, 1803
* Lasiocampa guillemotii Trimoulet, 1858
* Lasiocampa viburni Guenée, 1858
* Lasiocampa catalaunica Staudinger, 1871
* Lasiocampa lapponica Fuchs, 1880
* Lasiocampa tenuata Fuchs, 1880
* Lasiocampa burdigalensis Gerhard, 1882
* Lasiocampa dalmatina Gerhard, 1882
* Lasiocampa subalpina Agassiz, 1900
* Lasiocampa meridionalis Tutt, 1901
* Lasiocampa agsutilinea Valle, 1930
* Lasiocampa montana Bergmann, 1953
* Lasiocampa scopolii Carnelutti & Michieli, 1960

## Galeria

* Còpula
* Larva
* Crisàlide
* Mascle
* Mascle - Bassillac, Muséum de Tolosa
* Femella - Mussidan, Muséum de Tolosa

## Referències

* ↑ Linnaeus, 1758; Syst.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual: Lasiocampa quercus (castellà)
# Lasino

Lasino és un antic municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 1.283 habitants. Limitava amb els municipis de Calavino, Cavedine, Dro i Trento.
L'1 de gener 2016 es va fusionar amb el municipi de Calavino creant així el nou municipi de Madruzzo, del qual actualment és una frazione.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Mario Celestino Zambarda | Centreesquerra |
# Lascari

Lascari (sicilià Làscari) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 3.125 habitants. Limita amb els municipis de Campofelice di Roccella, Cefalù, Collesano i Gratteri.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2000-10 | Antonio Eduardo Cesare | Centredreta |
| 2010- | Giuseppe Abbate | Centredreta |
# Le Fantôme d'Henri Langlois

Le Fantôme d'Henri Langlois és una pel·lícula documental francesa dirigida per Jacques Richard i estrenada el 2005.

## Argument

És un retrat en dues parts, amb entrevists inèdites i imatges d'arxiu, de Henri Langlois cineasta francès fundador de la Cinemateca Francesa, a qui el director li vol retre homenatge.

## Seleccions

* Festival Internacional de Cinema de Toronto 2004
* 57è Festival Internacional de Cinema de Canes (selecció de la Setmana de la Crítica)

## Referències

* ↑ LE FANTÔME D'HENRI LANGLOIS, Le Cinematographe de Nantes
* ↑ LE FANTÔME D'HENRI LANGLOIS, al web de la Cinemateca

## Bibliografia

* Grégory Valens, Positif, numéro 521-522, juillet 2004, p. 88
* Charlotte Garson, Cahiers du cinéma, numéro 599, mars 2005, p. 43
* Marc Cerisuleo, Positif, numéro 530, avril 2005, p. 48
* 1895, numéro 55, juin 2008, p. 264
# Le Fabricant de diamants

L'Habit ne fait pas Lemoine ou Fabricant de diamants va ser una pel·lícula de comèdia muda francesa de 1908 dirigida per Georges Méliès.

## Trama

Un estafador està treballant al seu laboratori, on pretén fer diamants sintètics. El visiten nombrosos clients enfadats que han descobert l'engany, així com el president d'una empresa sud-africana de mineria de diamants, que observa com el defraudador treballa i se li obsequia amb una agulla de corbata de diamant per la seva corbata. Els policies porten l'estafador al judici, però durant el caos del cas judicial, capgira els seus oponents i escapa per una finestra. Es produeix una persecució abans que l'estafador de diamants falsos sigui finalment atrapat i empresonat.

## Producció i llançament

Com va assenyalar l'historiador del cinema Georges Sadoul, la pel·lícula parodia la carrera de Henri Lemoine, un enginyer que havia enganyat el comerciant de diamants De Beers fent-li creure que havia inventat un procés per fer diamants sintètics.
La pel·lícula va ser llançada per la Star Film Company de Méliès i està numerada 1116–1123 als seus catàlegs, on es va anunciar com a vue d'actualité satirique. Actualment es presumeix que la pel·lícula és perduda.

## Referències

* ↑ "Film Review", Moving Picture World 2 (21): 463, 23 May 1908, <https://archive.org/stream/movingpicturewor00worl_0#page/462/mode/2up>.
* 1 2 3 Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 234, ISBN 9782732437323

## Enllaços externs

* Le Fabricant de diamants a Internet Movie Database (anglès)
# La Fonda (Castelló d'Empúries)

La Fonda és una llacuna litoral, localitzada al municipi de Castelló d'Empúries, que antigament formava part de la comunicació de desguàs de l'antic estany de Sant Pere amb el mar. Actualment està formada per una llacuna principal i diverses de menors.
Gairebé tots els hàbitats d'aquest espai, que destaca pel seu estat de conservació i per la diversitat d'ambients que allotja, són d'interès comunitari, alguns amb caràcter prioritari, com per exemple els fons submergits i les aigües somes de la llacuna pròpiament dita (hàbitat d'interès comunitari prioritari, codi 1150*). A les ribes dominen àmpliament les jonqueres halòfiles (hàbitat d'interès comunitari, codi 1410) i els salicornars (hàbitat d'interès comunitari, codi 1420).
A la platja, finalment, es localitzen dunes de diferents tipus: dunes litorals fixades amb comunitats del Crucianellion maritimae i dunes movents del cordó litoral amb borró (Ammophila arenaria) (hàbitats d'interès comunitari, codis 2210 i 2120, respectivament).
L'espai presenta diverses figures de protecció. Forma part del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà i s'inclou també dins l'espai del PEIN i la Xarxa Natura 2000 ES0000019 Aiguamolls de l'Empordà. A més, pertany a la Reserva natural integral II, de "Les Llaunes".

## Referències

* 1 2 3 4 «La Fonda». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 13 juliol 2014].
# Laurita

La laurita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la pirita. Va ser descoberta l'any 1866 a la província de Borneo Meridional (Indonèsia), sent nomenat així per Wöhler, el seu descobridor, en honor de Laurie, l'esposa de Charles A. Joy, un químic americà.

## Característiques

La laurita és un sulfur de ruteni simple, que com tots els del grup de la pirita són sulfurs d'un metall que cristal·litzen en sistema cúbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 7. Forma una sèrie de solució sòlida amb l'erlichmanita (OsS₂), en la qual la substitució gradual del ruteni per osmi va donant els diferents minerals de la sèrie. A més dels elements de la seva fórmula, RuS₂, sol portar com impureses: osmi, rodi, iridi o ferro.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la laurita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaita, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaita, krutaita, penroseita, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiita, alloclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoïta, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiita, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jolliffeita, krutovita, maslovita, michenerita, padmaita, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, willyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaita, milotaita, urvantsevita i rheniita.

## Formació i jaciments

Apareix en complexes ultramàfics i els seus jaciments plaers derivats. Sol trobar-se associada a altres minerals com: cooperita, braggita, sperrylita, osmi, iridi, platí o cromita.

## Referències

* ↑ «Laurite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 març 2015].
* ↑ «Pyrite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 març 2015].
* ↑ «Erlichmanite-Laurite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 març 2015].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges de Laurites (anglès)
# Leis Pontevedra Fútbol Sala

El Leis Pontevedra Fútbol Sala és un club de futbol sala gallec de la ciutat de Pontevedra, que juga a la Segona divisió B de la Lliga espanyola de futbol sala. Juga els seus partits com a local al Pavillón Municipal dos Deportes de Pontevedra. Va arribar a jugar durant la temporada 2007/08 a la Divisió d'Honor de la LNFS.

## Palmarès

* 2 Play-offs d'ascens a Divisió d'Honor

## Enllaços externs

* Web oficial del Leis Pontevedra
# Leise flehen meine Lieder

Leise flehen meine Lieder és la pel·lícula musical austro-alemanya dirigida per Willi Forst, que va representar el seu debut com a director. Els principals protagonistes són Marta Eggerth, Luise Ullrich i Hans Jaray i el director artístic fou Julius von Borsody. La pel·lícula és un biopic del compositor Franz Schubert (1797–1828). Una versió britànica es va anomenar Unfinished Symphony (Simfonia Inacabada). El títol alemany fa referència a les primeres paraules del Lied Ständchen" ("Serenata") del cicle de cançons Schwanengesang. Alguns la consideren "la serenata més famosa en el món", música que Eggerth interpreta en la pel·lícula.

## Repartiment

* Marta Eggerth com a Comtessa Eszterhazy
* Luise Ullrich com a Emmi Passenter
* Hans Jaray com a Franz Schubert
* Hans Moser com a Passenter
* Otto Treßler com a Comte Esterhazy
* Hans Olden com a Hüttenbrener
* Raoul Aslan com a Salieri
* Blanka Glossy com a hostaler de Schubert
* Anna Kallina com a Comtessa Kinsky
* Paul Wagner com a Lloctinent Folliot
* Gucki Wippel com a Maria
* Lisl Reisch
* Ernst Arndt
* Karl Bosc

## Referències

* ↑ Dassanowsky p. 7
* ↑ Hake p. 155
* ↑ Leonard, James. Franz Schubert: "Ständchen" ("Leise flehen meine Lieder"), song for voice & piano (Schwanengesang), D. 957/4 a Allmusic. Consulta el 13 de juliol de 2014.

## Bibliografia

* Dassanowsky, Robert. World Film Locations: Vienna. Intellect Books, 2012.
* Hake, Sabine. Popular Cinema of the Third Reich. University of Texas Press, 2001.

## Enllaços externs

* "Leise flehen meine Lieder" a YouTube interpretada per Marta Eggerth
# League of the South

La League of the South és una agrupació neoconfederada i sudista apareguda el 1980, de caràcter nacionalista i secessionista dels EUA. Demana els mateixos drets que Quebec i reclama com a ideòlegs tant Edmund Burke com Karl Marx. Són cristians conservadors, reclamen els vells símbols (bandera, himne) i defensa els drets dels estats, l'autogovern i els drets individuals de la segona esmena. Ha estat acusat de racisme, tot i que hi ha alguns negres entre els seus activistes com H. K. Edgerton, antic cap de la NAACP d'Asherville (Carolina del Nord). La seva base és a Tuscaloosa (Alabama). El 2005 tenia uns 10.000 membres i el seu cap era Michael Hill.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina oficial
# Leònides de Bizanci

Leònides de Bizanci (Leonidas, Λεωνίδας), fill de Metròdor, fou un escriptor d'època desconeguda. Ateneu de Naucratis l'esmenta i diu que va escriure una obra que portava el títol de Ἁλιευτικά (Athenaeus. 1. 13c.). Aquesta obra és repetidament citada com a referència per Elià (N. A. 2.6, 50, 3.18, 12.42).

## Bibliografia

Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III). Arxivat 2006-08-22 a Wayback Machine.
# Leònides de Rodes

Leònides de Rodes (grec antic: Λεωνίδας; naixcut el 188 AC) va ser un dels més famosos corredor olímpic. Se'l reconeix com un dels millors esprintadors de la història.
Guanyà la corona en tres curses independents, la stadion, la diaulos i la hoplitodromos, rebent el selecte títol de Triastes. Leònides repetí aquesta gesta quatre vegades, la primera amb 24 anys (164 aC) i l'última amb 36. Ha mantingut el rècord de 12 corones olímpiques fins a l'actualitat.

## Referències

* ↑ http://www.mlahanas.de/Greeks/Athletes.htm Arxivat 2014-03-10 a Wayback Machine.
* ↑ Findling, John E; Kimberly D. Pelle. Encyclopedia of the modern Olympic movement. Westport, Conn.: Greenwood Press, 2004, p. XXXV (pròleg). ISBN 9780313322785.
# Leònides de Tàrent

Leònides de Tàrent (en llatí Leonidas, en grec Λεωνίδας) va ser un poeta grec d'època desconeguda. Va escriure al tomb d'uns cent epigrames en dialecte dòric, que van ser inclosos a la Garlanda de Meleagre. Tot el que sabem de l'autor és el que es pot deduir dels seus epigrames, i sembla que podria haver viscut a l'època del rei Pirros. En un dels epigrames, o potser un que va ser compost com a epitafi després de la seva mort, es diu que havia nascut a Tàrent, i que després de vagar pel món va morir lluny de casa seva. Els epigrames conservats són inscripcions d'ofrenes i obres d'art, i encara que no siguin d'un alt nivell poètic són agradables i enginyosos.
S'ha pogut comprovar que alguns d'aquestos epigrames eren en realitat obra de Leònides d'Alexandria, però altres són realment obra seva.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/762?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=LeonidasSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 752. ]
# Pera Nashi

La pera Nashi o pera asiàtica (Pyrus pyrifolia) és una espècie del gènere de la pera, nativa de la Xina, el Japó i Corea. El fruit és comestible i rep diversos noms segons els països, nashi és un nom en japonès:ナシ|ナシ).
Pyrus pyrifolia es cultiva arreu d'Àsia i també a Austràlia, Nova Zelanda i altres països. A Catalunya l'any 2008 se'n cultivaven 25 hectàrees.

## Descripció

Les flors tenen cinc pètals de color blanc. A l'hemisferi nord floreix durant el mes d'abril aproximadament.
El fruit és de mida molt grossa (més que les pomes), té una textura granelluda i conté una alt percentatge d'aigua, característiques que el diferencien de les peres europees. No és un creuament entre una poma i una pera com suggereix un dels seus noms en anglès: apple pear, sinó que es tracta d'una espècie diferenciada dins del gènere Pyrus. Normalment es mengen crues i pelades.

## Referències

* ↑ http://www20.gencat.cat/portal/site/DAR/menuitem.7d5a409fbe273a69cc497c10d8c0e1a0/?vgnextoid=9e0a33ac2d64a110VgnVCM1000008d0c1e0aRCRD&vgnextchannel=9e0a33ac2d64a110VgnVCM1000008d0c1e0aRCRD&vgnextfmt=detall&contentid=72b502d88267a110VgnVCM1000008d0c1e0aRCRD
* ↑ (2007-09-01.) "Corrections: For the record." New York Times archive, via nytimes.com. Retrieved on 2007-10-02.
* ↑ Solomon, Charmaine. Encyclopedia of Asian Food, Periplus Editions. New Holland Publishers, 1998. «Nashi»

## Enllaços externs

* Lloc web de l'associació de productors australians Arxivat 2015-02-27 a Wayback Machine.
# Torre Sàlvia

La Torre Sàlvia és una obra del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici aïllat destinat a l'habitatge unifamiliar i amb jardí al voltant. De planta rectangular, està compost de planta baixa i dues plantes superiors, amb coberta a dues vessants, amb el capcer nord tallat formant una tercera vessant. La planta baixa s'allarga a la part posterior, respecte a les plantes superiors, formant una galeria d'arcs de mig punt coberta per un terrat pla amb barana de balustres. Les façanes són simètriques que segueixen tres eixos verticals a les façanes principal i posterior. Les obertures són allindanades, amb guardapols i emmarcades.
El portal d'accés està al centre de la façana principal, amb portes balconeres a cada costat i finestres balconeres sense voladís a la planta primera. El coronament de la façana principal format per una cornisa recolzada en pilastres i mènsules, sobre la qual descansa un capcer de perfil corbat i trencat, amb medalló circular. Les façanes laterals i posterior estan delimitades, a la part superior, pel ràfec de la coberta i els caps de biga de fusta que el sustenten. Marquesina de ferro forjat al portal d'accés. Baranes de ferro a les balconeres. Pilastres cantoneres a la planta baixa de la façana principal.

## Història

El 1877 l'Ajuntament va encarregar a l'enginyer Manuel Gispert un Pla d'Urbanització que fixés alineacions, amb la finalitat que els nous creixements es subjectessin a les seves directrius. L'octubre d'aquell any es va aprovar el Pla d'Eixample de la vila per la part oest, redactat per Gispert. Salvador Sàlvia va adquirir els terrenys, l'any 1890, a Lliberata Bellavista, hereva de la finca del Molí Lledò. Al perllongar-se els carrers del Molí i de Barcelona i obrir-se el de Marià Borell, es va fragmentar la finca; aquesta divisió va ser la que va donar peu a la construcció de la Torre Sàlvia (1890) i de Can Vendrell (1907). El 1898, segons Tomàs Balvey es reforma la casa. El 1904 el fill de Salvador Sàlvia va comprar més terrenys a l'extrem oest de la finca del Molí Lledò a Lliberata Bellavista, ampliant la seva i convertint-la en una de les més grans del nucli urbà. Durant la dècada dels 70 del segle XX es va fer una segregació per a la construcció d'habitatges unifamiliars.

## Referències

* 1 2 3 «Torre Sàlvia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Casa de la Sardana

La Casa de la Sardana és un equipament sociocultural, situat al carrer Pou de la Figuera número 15 de Barcelona, que recull un nombre significatiu d'entitats sardanistes d'àmbit nacional, territorial i municipal barceloní.
En l'actualitat, tenen seu a la Casa de la Sardana les següents entitats:
* Confederació Sardanista de Catalunya
* Agrupació Cultural Folklòrica Barcelona
* ADIFOLK
* Obra del Ballet Popular
* Comissió d'Aplecs Sardanistes de les Comarques Barcelonines
* Coordinadora d'Entitats Sardanistes de Barcelona
* Federació Sardanista de les Comarques Barcelonines
* Foment de la Sardana de Barcelona
* Fundació Universal de la Sardana
* Unió d'Aplecs Sardanistes de Catalunya
L'equipament va ser inaugurat l'any 2017 a l'edifici de la que era anteriorment la seu de l'Agrupació Cultural Folklòrica Barcelona, una de les entitats que encara en forma part.
A més de les oficines necessàries per a les tasques administratives de totes les entitats que comparteixen el local, la Casa de la Sardana disposa d'una biblioteca, una fonoteca i una sala polivalent que permet la celebració de cursets, assaigs de colles, conferències, presentacions de llibres, assemblees, concerts de petit format, etc.
És un lloc dedicat a la sardana en tots els seus vessants on s'optimitzen recursos, es potencien les dinàmiques de cada entitat, es fomenta el treball en comú, el debat i la unitat de criteris. Alhora, també ofereix informació sobre la sardana o les seves entitats a tots els particulars que s'hi adrecin.
La Casa de la Sardana forma part de la xarxa municipal 'Cases de la Festa' de l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* ↑ Casa de la Sardana Arxivat 2020-04-04 a Wayback Machine. Article de PortalSardanista.cat
* ↑ Entitats amb seu a la Casa de la Sardana Arxivat 2020-04-04 a Wayback Machine.Llista publicada a PortalSardanista.cat
* ↑ Cases de la Festa de l'Ajuntament de Barcelona

## Enllaços externs

* La Casa de la Sardana Pàgina de l'Ajuntament de Barcelona
* La Casa de la Sardana Arxivat 2020-04-04 a Wayback Machine. Pàgina de PortalSardanista.cat
# Carles Escolà i Sánchez

Carles Escolà i Sánchez (Sabadell, 1978) és un enginyer informàtic, activista social i polític català, alcalde de Cerdanyola del Vallès des del 13 de juny de 2015 fins al 15 de juny de 2019 i cinquena persona en exercir aquest càrrec des del restabliment de la democràcia espanyola.

## Trajectòria professional i política

Carles Escolà i Sánchez va néixer a Sabadell l'any 1978 i va residir a Badia del Vallès durant la infantesa. Va estudiar a l'Escola La Sardana d'aquest municipi i posteriorment a l'Institut CE Ramar de Sabadell. Després va ingressar a la Universitat Autònoma de Barcelona on va cursar estudis d'enginyeria informàtica. En l'àmbit professional, Escolà es va incorporar l'any 2000 com a consultor i programador extern en l'empresa Barlo Plastics SA (després Quinn Plastics SAU i més endavant Polycasa SA), on es va integrar en plantilla l'any 2002.
Escolà va iniciar la seva activitat política a Cerdanyola als 25 anys com militant d'Esquerra Unida i Alternativa (EUiA) i fins a l'any 2008. Posteriorment va participar en la creació de la coalició d'esquerres Compromís per Cerdanyola (CxC), integrada dins les Candidatures Alternatives del Vallès i a través de la qual va ostentar el càrrec de regidor i portaveu del grup municipal durant més de 2 anys (entre maig de 2011 i octubre de 2013). Després de ser reescollit com a cap de llista i un cop celebrades les eleccions municipals del 24 de maig de 2015, va aconseguir reunir els vots necessaris d'ERC, CiU i ICV-EUiA-MES per desbancar al PSC del govern de la ciutat.
Dues setmanes després de les eleccions municipals que van impossibilitar a Escolà revalidar l'alcaldia, el batlle va anunciar en roda de premsa dijous 6 de juny de 2019 que renunciava a recollir l'acta de regidor i abandonava la primera línia política de la ciutat. En tornar al seu lloc de feina antic, va rebre una comunicació informant del seu acomiadament. A setembre del 2019, el cas continua pendent de judici.
La CUP va anunciar el desembre de 2020 que Escolà concorreria a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2021 com a número sis de la CUP a la circumscripció de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «CxC ratifica acuerdos de investidura y Escolà será hoy alcalde de Cerdanyola». La Vanguardia, 13-06-2015 [Consulta: 25 octubre 2016].
* 1 2 3 4 «Carles Escolà Sánchez, alcalde de Cerdanyola del Vallès.» (PDF). Ajuntament de Cerdanyola del Vallès. Arxivat de l'original el 25 d'octubre 2016. [Consulta: 25 octubre 2016].
* ↑ «El Compromís per Cerdanyola escull Carles Escolà com a cap de llista». Llibertat.cat, 08-03-2015 [Consulta: 26 octubre 2016].
* ↑ «La CUP, ERC, ICV i CiU arriben a un acord per desbancar el PSC de l'alcaldia de Cerdanyola després de 30 anys». Ara.cat, 11-06-2015 [Consulta: 26 octubre 2016].
* ↑ «El fins ara alcalde de Cerdanyola, Carles Escolà, renuncia a ser regidor». NacióDigital, 06-06-2019 [Consulta: 13 juny 2019].
* ↑ «Sabater, Riera i Reguant encapçalaran la llista de la CUP el 14-F». VilaWeb, 15-12-2020. [Consulta: 1r gener 2021].