OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jakob Scheiffelhut

Jakob Scheiffelhut (Augsburg, 19 de maig de 1647 - Augsburg, 2 d'agost de 1709) va ser un músic i compositor alemany del Barroc.
Jakob Scheiffelhut va rebre la seva formació musical al "St. Anna d'Augsburg Kantorei" sota Tobias Kriegsdorfer (1608-1686). D'un músic de la ciutat va rebre lliçons sobre el "ritme de l'instrument". El 1666 va rebre una feina com a gaitejador de la ciutat, amb el permís per actuar a casaments o actes oficials festius. Des del 1673 era mestre instrumental, a més de vents i cordes a l'església de Santa Anna de Kantorei. El 1694 es va convertir en cantor segon del cor de Georg Schmezer (1642-1697), sobre la successió del qual va intentar en va el 1697. Des de 1697 fins a la seva mort, el 1709, va ser director de direcció a la "Barfüßerkirche". Els seus dos matrimonis van produir set fills.
L'obra de Scheiffelhut inclou música espiritual i secular. La música vocal acompanyada en part instrumental consisteix principalment en funerari i música de casament. Totes les obres impreses que es van distribuir àmpliament a Alemanya van ser publicades a Augsburg. Especialment a través de les seves col·leccions "Musical Gemüthsergötzungen", "Lieblicher Frühlings-Anfang" i "Musicalisches Klee-Blat", va ser considerat un important compositor de suite alemany del segle xvii. Va ser lloat entre d'altres pels teòrics de música Johann Mattheson i Wolfgang Caspar Printz en la seva "Historische Beschreibung der edelen Sing- und Kling-Kunst" (Dresden, 1690). Scheiffelhut va ser un dels pioners de la música instrumental francesa a Alemanya.
* Musikalische Gemüths-Ergötzungen erstes Werck. So in Sonaten, Allemanden Couranten, Balletten, Sarabanden, und Giquen“ für 2 Violinen, Baßviole und B.c., (Augsburg, 1681 und 1684)
* Lieblicher Frühlings-Anfang oder Musikalischer Seyten-Klang (Augsburg, 1683), 6 Suiten[2]
* Musikalisches Klee-Blat, Bestehend aus lustigen Preludien, Entréen, Rondeau, Bouréen, Arien, March, Canarien und anderen Stucken für 2 Violinen und Violone (Augsburg, 1707).
Va publicar Lieblicher Frühlings (Augsburg, 1685) i Musikalisches Kleeblatt. Que són dues col·leccions de danses.

## Referències

* Biografie MGG
* Scheiffelhut Stadtlexikon Augsburg
* Vorwort zu den 6 Suiten, erschienen im Walhall Verlag
# Institución Atlética Sud América

La Institución Atlética Sud América, també anomenada Sud América o IASA, és un club de futbol de la ciutat de San José de Mayo a l'Uruguai.

## Història

El club va ser fundat el 15 de febrer de 1914 amb el nom de Sud América Football Club, a partir d'un club anterior anomenat Montevideo Helios. Ha guanyat set cops la segona divisió uruguaiana, rècord que comparteix amb Fénix. Sud América comparteix llaços d'amistat amb el club Rampla Juniors, ja que es comenta que ambdós foren fundats el mateix any al mateix bar (bar Dos Banderas).

## Palmarès

* Segona divisió uruguaiana de futbol (7):
** 1951, 1954, 1957, 1963, 1975, 1994, 2013
* Tercera divisió uruguaiana de futbol (1):
** 1926

## Evoluciuó de l'uniforme

| 1914 | 1932-present |

## Referències

* ↑ «100 Años Institución Atlética Sud América». correo.com.uy. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «El penal que rompió una histórica amistad». El Observador. Arxivat de l'original el 2013-12-17. [Consulta: 1r desembre 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (castellà)
# Jacques Schoubben

Jacques Schoubben (Tongeren, 9 de maig de 1931) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1954 i 1960. Era el germà gran del també ciclista Frans Schoubben.

## Palmarès

* 1953
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Bèlgica d'Independents
* 1954
** 1r a Erpe
* 1955
** 1r a Jeuk
** 1r a Tirlemont
** 1r a Eeklo
** 1r a Kortenaken
* 1957
** 1r a Wavre

## Enllaços externs

* Fitxa a www.sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Insensats

Insensats (títol original, Głupcy) és una pel·lícula dramàtica del 2022 dirigida per Tomasz Wasilewski. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

La Marlena, de 62 anys, i en Tomasz, de 42, viuen feliços en una casa a la costa, al seu propi món. Però la seva vida tranquil·la es veurà pertorbada quan la Marlena decideixi portar el seu fill malalt a casa, encara que en Tomasz hi estigui en contra. La relació, l'amor i l'estil de vida estaran en perill.

## Repartiment

* Dorota Kolak: Marlena
* Lukasz Simlat: Tomasz
* Tomasz Tyndyk: Mikolaj
* Katarzyna Herman: Magda
* Marta Nieradkiewicz: Iza
* Agnieszka Suchora: Katarzyna
* Alina Seban: Wiktoria
* Michal Grzybowski: Kacper

## Referències

* ↑ «Insensats». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ «'Glupcy / Fools'» (en basc), 30-09-2023. [Consulta: 16 març 2024].
# Joan Ignasi Pujana Fernández

Juan Ignacio Pujana Fernández (Barcelona, 1948) és un polític català del PSC d'origen basc. Militant d'UGT i vinculat a moviments veïnals a l'Hospitalet de Llobregat durant els darrers anys del franquisme, fou president de la Comunitat de Veïns de Bellvitge i va ser el primer alcalde democràtic de l'Hospitalet (1979-1994).
Ocupà el càrrec fins al 9 de maig de 1994, quan fou obligat a dimitir per haver estat acusat per la fiscalia del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya dels delictes de tràfic d'influències i suborn. Va ser substituït per Celestino Corbacho. El 31 de juliol de 1995 fou condemnat a sis anys d'inhabilitació, 300.000 pessetes de multa i un mes i un dia d'arrest per un delicte de tràfic d'influències, però la sentència l'absolgué de dos delictes de suborn per a la concessió d'obres d'un aparcament a causa de falta de proves. El 1997 fou acusat novament de malversació de cabals públics per l'adjudicació irregular d'un aparcament, però el 2 de febrer de 1998 fou absolt per l'Audiència de Barcelona.

## Referències

* ↑ El banquillo de la Audiencia espera a Pujana a La Vanguardia, 16 de juliol de 1995
* ↑ Bellvitge, o el cinturón rojo de Barcelona
* ↑ http://www.anuaris.cat/continguts/cronologia.php?id=24262%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «El ex alcalde de L'Hospitalet Juan Ignacio Pujana, juzgado por tráfico de influencias | Edición impresa | EL PAÍS». Notícia a El País
* ↑ http://www.anuaris.cat/continguts/cronologia.php?id=21458 Arxivat 2011-07-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.elmundo.es/papel/hemeroteca/1997/11/28/barcelona/328438.html
# Jofre VI de Rocabertí

Jofre (VI) de Rocabertí i de Fenollet fou vescomte de Rocabertí entre 1392 i 1403.

## Biografia

Era fill del vescomte Felip Dalmau I de Rocabertí i d'Esclarmonda de Fenollet. Fou camarlenc de Joan I d'Aragó i va anar Sicília amb el seu pare el 1392 en una expedició organitzada per l'infant Martí, duc de Montblanc on morí el seu pare i ell retornà ràpidament als seus dominis per prendre'n possessió.
Mort el rei Joan, també fou camarlenc del rei Martí i el va servir al principi del seu regnat per expulsar els guerrers del comte de Foix que van envair el nord del Principat. El 1398 el rei li va confiar el comandament d'un estol de càstig que havia d'anar a Barbaria i recuperar unes sagrades hòsties que havien estat robades de Torreblanca per uns pirates. Aquesta expedició va prendre la plaça de Tedel·lís, al regne de Tremissèn. De tornada a Catalunya, l'estol va ser força desbaratat per unes tempestes i el rei li va demanar que es dirigís a Avinyó per ajudar el papa Benet XIII, però com que a Tarascó les aigües estaven baixes no hi van poder arribar.
El 1402 va morir el seu cunyat, Pere II d'Empúries, casat amb Joana de Rocabertí. Joana quedà hereva del comtat d'Empúries i, subsidiàriament, Jofre, però el rei Martí va impedir aquesta herència i a canvi va oferir altres possessions als Rocabertí. A més, la mort prematura de Jofre, el 1403, va fer que no es poguessin reivindicar aquests drets.
Jofre es va casar amb Isabel Ferrandis d'Híxar, filla del noble aragonès Pere Ferrandis d'Híxar, descendent de Jaume I. D'aquest matrimoni va néixer Dalmau VIII de Rocabertí, hereu del vescomtat. Quan morí el seu pare tenia molt pocs anys.

## Bibliografia

* Santiago Sobrequés i Vidal, Els barons de Catalunya, Barcelona, Teide, 1957.
# Jesús Moure Vieiro

Jesús Moure Vieiro, més conegut com a Suso Moure (Sant Jaume de Compostel·la, 26 d'agost de 1961) és un exfutbolista i entrenador gallec.

## Trajectòria

Aquest migcampista va arribar a la SD Compostela el 1986, provinent del Pontevedra CF. Amb el club de Sant Jaume va disputar els millors moments d'aquest equip gallec. Després d'unes temporades a Segona Divisió, a l'estiu de 1994 el club puja a la màxima divisió. En Primera, Moure juga 18 partits, només 2 com a titular, i marca 2 gols. Després d'aquesta campanya, deixa el Compostela per penjar les botes.
Posteriorment, ha continuat dins el món del futbol com a entrenador. Després de seguir en l'equip tècnic del Compostela, i dirigir el filial, ha estat al capdavant d'altres equips del país com l'Estradense o el Cerceda, ambdós de Tercera Divisió.
# Jalkapalloseura Sepsi-78

El Jalkapalloseura Sepsi-78 (o Sepsi-78) és un club de futbol finlandès de la ciutat de Seinäjoki.

## Història

El club va néixer l'any 1978 després de la fallida del Seinäjoen Palloseura (SePS) el 1977. El club jugà 15 temporades a la segona divisió entre 1945 i 1977. El Sepsi-78 jugà a primera divisió per primer cop el 1980. L'any 1982 baixà a segona divisió. fins a l'any 2007 jugà entre tercera i quarta categoria. L'any 2007 el club es fusionà amb TP-Seinäjoki per formar el SJK, mantenint-se en categories inferiors.

## Referències

* 1 2 «Finland - Divisional Movements 1930-2010». RSSSF. [Consulta: 26 maig 2011].
* ↑ «Finland - List of League Second Level Tables». RSSSF. [Consulta: 26 maig 2011].
* ↑ «Finland - List of League First Level Tables». RSSSF. [Consulta: 26 maig 2011].
# Jalisse

Jalisse és un duo musical italià compost pel matrimoni Fabio Ricci (Roma, 5 de setembre de 1965) i Alessandra Drusian (Oderzo, 18 de maig de 1969).

## Carrera musical

Els dos components es troben per primera vegada el 1989 a l'oficina d'una companyia discogràfica. Alessandra fins aquell moment hi havia aconseguit nombroses victòries en competicions de música al Vèneto i al Friül - Venècia Júlia; Fabio era cantant i teclista d'una banda anomenada «Vox Populi», amb la qual va publicar un maxi single titulat I'm So Bad, i es presentava a la discogràfica com cantautor.
Entre 1990 i 1993 Alessandra, després d'haver estat llançada per Pippo Baudo en el programa «Gran Premio», va participar en una sèrie d'aparicions a programes de televisió.
El 1992 es retroba novament amb Fabio, tots dos decideixen treballar plegats i dos anys més tard es forma el grup Jalisse, nom que va ser pres d'un personatge de la sèrie de televisió «I Robinson». L'any 1995 van participar a «Sanremo Giovani» amb la cançó Vivo, acabant al tercer lloc i adquirint per tant el dret de participar en el Festival de Sanremo a l'any següent, on van ocupar el sisè lloc en la secció de «Nuove Proposte», amb la cançó Liberami.
Van ser convidats el 1995 al Festival de Sanremo, després de nou el 1996 i el 1997 quan Jalisse va guanyar el Festival de Música de Sanremo amb el títol Fiumi di parole, representant a Dublín, amb aquest títol Itàlia al Festival de la Cançó d'Eurovisió 1997, on van quedar al 4t lloc amb 114 punts. Després d'això, el duet va passar a ser discret i es va casar el 1999. El 2004 es va llançar el senzill 6 Desiderio i la primavera de 2005, l'àlbum Siedi e ascolta.

## Discografia
### Àlbum

* 1997 - Il cerchio magico del mondo
* 2006 - Siedi e ascolta
* 2009 - Linguaggio universale

### Senzill

* 1995 - Vivo
* 1996 - Liberami
* 1997 - Fiumi di parole
* 1999 - Luce e pane
* 2000 - I'll Fly
* 2004 - 6 desiderio
* 2007 - Un giorno a Napoli
* 2009 - Siamo ancora qui
* 2009 - Non voglio lavorare
* 2009 - No quiero trabajar
* 2011 - Ritornerà il futuro
* 2012 - Tra rose e cielo
* 2013 - E se torna la voce
* 2013 - Dove sei

## Participació en el Festival de Sanremo

| Any i Categoria | Cançons (autors - compositors) | Lloc |
| Sanremo Nuove Proposte 1996 | Liberami | 6è |
| Festival de Sanremo 1997 | Fiumi di parole | 1r |

## Participació en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 1997

| Any i Categoria | Brani (autors - compositors) | Lloc |
| Festival de la Cançó d'Eurovisió 1997 | Fiumi di parole | 4t |

## Referències

* ↑ «I Jalisse non ci stanno: "Sono 21 anni che ci escludono da Sanremo. Lavoriamo ovunque tranne in Italia"» (en italià), 31-01-2018. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Vincitori Sanremo 1997» (en italià). Arxivat de l'original el 2018-02-12. [Consulta: 19 maig 2019].
* ↑ «Dublin 1997 Participants» (en italià). [Consulta: 19 maig 2019]..
* ↑ «Il ritorno dei Jalisse: “Dopo Sanremo ha pesato il pregiudizio. Salvi grazie alle nostre filles »», 07-11-2018. [Consulta: 19 maig 2019]..

## Enllaços externs

* Jalisse - Lloc web oficial
* My Space - Jalisse
# Javier Abadia Pérez

Javier Abadia Pérez, també conegut com el "Tato" Abadia, (Figueres, 17 de març de 1959 - Llançà, 3 de maig de 1999) va ser un jugador de bàsquet català. Amb 1.94 d'alçada, el seu lloc natural a la pista era el de base.
Es va formar a les categories inferiors del Club Joventut Badalona, amb qui va debutar a la lliga espanyola a la temporada 1977-78. Durant la seva estada al club badaloní va guanyar una lliga espanyola (77-78) i una Copa Korac (80-81). Després també va jugar al Breogán Lugo (1984-1985), al Claret Las Palmas (1985-1986) i al Cacaolat Granollers (1986-1987). Va morir en accident de moto als 40 anys.

## Referències

* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 113 [Consulta: 24 maig 2018].
* ↑ «Muere Abadía en un accidente de moto» (en castellà). La Vanguardia, 04-05-1999 [Consulta: 24 maig 2018].
# Javi de Castro

Javi de Castro (Lleó, 1990) és un autor de còmic espanyol, guanyador del Premi a l'autor revelació al Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 2016.
Va iniciar-se editant els seus propis fanzines com Oiga mire o Agustín, va col·laborar amb webcòmics i va treballar com a il·lustrador per Ilustrafobia. La seva primera novel·la gràfica fou Sandía para cenar, editada per Thermozero Còmics el 2014. L'any següent va publicar La última aventura, amb guió de Josep Busquet. Aquesta obra li va valer la proclamació d'Autor revelació a la 34a edició del Saló Internacional del Còmic de Barcelona. El 2016 publicà Que no, que no me muero, amb guió de María Hernández Martí.

## Referències

* ↑ «'El fantasma de Gaudí' y Josep Maria Blanco Premios del Salón del Cómic de Barcelona 2016». RTVE, 06-05-2016.
* ↑ «El Saló del Còmic corona Gaudí». El periódico de Catalunya, 06-05-2016.
* 1 2 3 de Castro, javi; Busquet, Josep. La última aventura (en castellà). Dibbuks, gener de 2015. ISBN 978-84-15850-61-8.
* 1 2 La última aventura Javi de Castro y Josep Busquet Arxivat 2016-06-02 a Wayback Machine. ressenya a Notodo del 3 de juny de 2015
* ↑ «La última aventura». Viñetas y bocadillos, RTVE, 07-02-2015.
* ↑ «María Hernández Martí y Javi de Castro nos hablan de 'Que no, que no me muero'». RTVE, 12-04-2016.
# Joan Caro Sureda-Valero i Togores

Joan Caro Sureda-Valero i Togores (Palma, Mallorca, 5 d'abril de 1769 - 25 de desembre de 1829) fou un militar i aristòcrata mallorquí. Era fill del noble alacantí Pere Caro i Fontes, marquès de la Romana i de la mallorquina Margalida Sureda-Valero i Togores.
Entre altres títols, fou cavaller de l'Orde de Sant Joan, mariscal de camp i tinent general. Durant la guerra del francès fou Capità general de València. Durant el regnat de Ferran VII d'Espanya fou Capità general de Castella la Nova i Capità general de Catalunya el 1825-1826.

## Referències

* ↑ Juan Caro y Togores a gw.geneanet. Aquí indica 1769 com a any de naixement. Altres fonts indiquen 1775
* ↑ Caro Fontes, Pedro (?-1775) al web del Ministeri de Cultura
* ↑ Llista de Capitans generals de València
# Jay Doblin

Jay Doblin (10 de desembre de 1920 - 11 de maig de 1989) va ser un dissenyador i educador industrial nord-americà, conegut sobretot per la seva contribució al camp del disseny, en particular, el seu treball relacionat amb el pensament de sistemes, els mètodes de disseny i la teoria del disseny en general. Al llarg de la seva carrera professional va treballar amb algunes de les firmes de disseny més importants del seu temps, com Raymond Loewy Associates, Lippincott & Margulies i Unimark International, que va fundar juntament amb Massimo Vignelli i Bob Noorda.
Doblin va néixer a Brooklyn, Nova York i es va graduar al Pratt Institute el 1942. Va treballar per a Raymond Loewy de 1942 a 1955 dirigint el compte Frigidaire i dissenyant màquines expenedores per a Coca-Cola, navalles per a Schick i plomes estilogràfiques per a Eversharp. Entre 1955 i 1969, i després de la dimissió de Serge Chermayeff, va exercir com a director de l'IIT Institute of Design, una escola de disseny fundada el 1937 a Chicago per László Moholy-Nagy, antic professor de la Bauhaus. Després del seu mandat com a director, va continuar vinculat a l'escola com a professor. Doblin va ser president de l'American Society of Industrial Designers (ASID) el 1956 i de l'Industrial Design Educators Association (IDEA) el 1962. El 1981 va fundar la seva consultoria de planificació de disseny estratègic, Doblin Arxivat 2008-02-28 a Wayback Machine. amb Larry Keeley. El 2004, Jay Doblin va rebre la medalla de l'AIGA. Doblin Arxivat 2008-02-28 a Wayback Machine. va passar a formar part de la pràctica d'innovació de Monitor Group Arxivat 2012-10-30 a Wayback Machine. l'any 2007 i va ser adquirida per Deloitte Arxivat 2008-02-28 a Wayback Machine. el 2013.

## Escrits destacats

* "Els 100 productes "millor dissenyats"". Print, (abril de 1959), Fortune (revista).
* "Chicago Bauhaus: passat, present i futur" de Jay Doblin. Discurs pronunciat en un simposi en honor al 25è aniversari de la fusió de l'Institut de Disseny amb l'Institut Tecnològic d'Illinois (1974).
* "Una teoria breu i grandiosa del disseny" de Jay Doblin. Article publicat al Society of Typographic Arts Design Journal de 1987 (1987)

## Referències

* ↑ «Massimo Vignelli Canon» (en anglès), 18-11-2010.
* ↑ «Jay Doblin, FIDSA» (en anglès). https://www.idsa.org.+[Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ «One Hundred Years of Jay Doblin» (en anglès). [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ Fowler, Glenn «Jay Doblin, Designer, Dies at 68; Clients Included Major Industries» (en anglès). The New York Times, 14-05-1989. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «The 100 "Best Designed" Products» (en anglès). fulltable.com.
* ↑ «Jay Doblin on the evolution of design, 1974» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 3 desembre 2010].
# Gai Celi

* Per a altres significats, vegeu «Gai Celi (desambiguació)».
Gai Celi (llatí: Gaius Cælius) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Cèlia, una antiga família romana que deia que eren d'origen etrusc.
Va ser elegit tribú de la plebs a l'antiga Roma l'any 51 aC. És famós perquè va ser partidari de Juli Cèsar i va vetar, juntament amb alguns dels seus col·legues, els decrets que el senat romà havia dirigit contra Cèsar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 532.
# A Very English Scandal

A Very English Scandal és una minisèrie de televisió dramàtica britànica basada en fets reals, a partir de la novel·la homònima de John Preston. Va estrenar-se a la BBC One l'any 2018, i es tracta de la dramatització de l'escàndol Jeremy Thorpe (entre el 1976 i el 1979), i els esdeveniments que tingueren lloc durant els 15 anys anteriors i que van desembocar-hi. És protagonitzada per Hugh Grant en el paper del parlamentari liberal Jeremy Thorpe, i Ben Whishaw en el de Norman Josiffe, amant d'aquest, i dirigida per Stephen Frears.
Ha estat nominada a diversos premis, i l'any 2019 Ben Whishaw va guanyar el Globus d'Or al millor actor secundari en sèrie, minisèrie o telefilm i el Critics' Choice Television Award al millor actor secundari.

## Repartiment

* Hugh Grant com Jeremy Thorpe
* Ben Whishaw com Norman Josiffe / Norman Scott
* Monica Dolan com Marion Thorpe
* Alice Orr-Ewing com Caroline Allpass
* Alex Jennings com Peter Bessell
* Jonathan Hyde com David Napley
* Eve Myles com Gwen Parry-Jones
* David Bamber com Arthur Gore, Comte d'Arran
* Jason Watkins com Emlyn Hooson
* Naomi Battrick com Diana Stainton
* Blake Harrison com Andrew Newton
* Adrian Scarborough com George Carman
* Patricia Hodge com Ursula Thorpe
* Michele Dotrice com Edna Friendship
* Michael Culkin com Reggie Maudling
* Susan Wooldridge com Fiona Gore, Comtessa d'Arran
* Anthony O'Donnell com Leo Abse

## Referències

* ↑ Mitchell, Robert. «Hugh Grant Returns to British TV for First Time in Nearly 25 Years». Variety, 22-05-2017.
* ↑ «A Very English Scandal». BBC, 09-05-2018. [Consulta: 3 juny 2018].
* ↑ «Critics' Choice Awards: Ben Whishaw wins Best Supporting Actor prize for A Very English Scandal... a week after collecting his Golden Globe». Daily Mail.

## Enllaços externs

* A Very English Scandal - Lloc web oficial
# Coutances

Coutances és un municipi francès, situat al departament de la Manche i a la regió de Normandia.
# Pseudargyria

Pseudargyria és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Pseudargyria acuta Song & Chen in Chen, Song & Yuan, 2003
* Pseudargyria interruptella (Walker, 1866)
* Pseudargyria marginepunctalis (Hampson, 1896)
* Pseudargyria parallelus (Zeller, 1867)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 8 febrer 2019].
# Bloc Assembleista

Bloc Assembleista o Bloc Assembleista de Mallorca fou un grup polític de suport a l'Assemblea de Parlamentaris de Catalunya format a les Illes Balears el 1917 pel Partit d'Unió Republicana de Mallorca, Centre Regionalista de Mallorca i socialistes, que exigia una règim autonòmic i reclamava la fi del domini del caciquisme en la política de les Illes. Alguns dels caps més visibles foren els republicans Jeroni Pou i Magraner i Lluís Martí i Ximenis.

## Referències

* ↑ Isabel Peñarrubia Marquès. Els partits polítics davant el caciquisme i la qüestió nacional a Mallorca (1917-1923). L'Abadia de Montserrat, 1 gener 1991, p. 556–. ISBN 978-84-7826-272-4.
# Portada/efemèride juliol 19

Agustí I de Mèxic
« 18 de juliol · 19 de juliol · 20 de juliol »