OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anthonis Mor

Anthonis Mor (Utrecht, ca. 1517 - Anvers, 1577) fou un pintor retratista neerlandès, que assolí un gran prestigi com a pintor de cambra de diverses corts europees. Per aquesta activitat arreu, en altres llocs se l'anomenà d'altres maneres: Antonio Moro, Sir Antonis Mor o Anthony More; la majoria de les seves obres, però, són signades Anthonis Mor. També es troba, de vegades, el nom vinculat al seu títol de noblesa: Anthonis Mor van Dashorst.

## Referències

* ↑ La Getty Union List of Artist Names llista 29 noms variants.

## Bibliografia

* Frerichs, L.C.J. Antonio Moro. Amsterdam 1947.
* Friedländer, Max J. Die Altniederländische Malerei. Anthonis Mor und seie Zeitgenossen. Leiden 1936.
* Groeneveld, E.E.H. ‘Een herziene biografie van Anthonis Mor’ a Jaarboek van het koninklijk museum van schone kunsten Antwerpen. Antwerpen 1981
* Hymans, Henri. Antonio Moro. Son oeuvre et son temps. Brussel, 1910.
* Loga, Valerian von. ‘Antonis Mor als hofmaler Karls V. and Philipps II’. Jahrbuch de kunsthistorischen Sammlungen de alleröchsten kaiserhausen. Band XXVII, heft 3. Wenen, 1908.
* Mander, Carel van. Het schilder-boeck, waer in voor eerst de leerlustighe jueght den grondt der edel vry schilderconst in verscheyden deelen wort voorghedraghen. Haarlem, 1604.
* Marlier, Georges. Anthonis Mor van Dashorst (Antonio Moro). Brussel, 1934.
* Woodall, Joanna. Anthonis Mor. Art and Authority. Zwolle, 2007.
# Illa de Thurston

L'illa de Thurston és una illa coberta de glaç de 215 km de llarg, 90 km d'ample i 15.700 km² d'extensió, situada arran de l'extrem nord-occidental de la Terra d'Ellsworth, a l'Antàrtida. És la tercera illa antàrtica més gran, després de les d'Alexandre I i Berkner. L'illa està separada del continent per l'estret de Peacock, ocupat per la part occidental de la barrera d'Abbot.
L'illa fou descoberta des de l'aire pel vicealmirall Richard E. Byrd el 27 de febrer del 1940, que la va batejar en honor de W. Harris Thurston, un industrial tèxtil de Nova York creador de teixits resistents al fred i patrocinador de les expedicions antàrtiques. L'illa de Thurston està separada del continent per Peacock Sound, que està ocupada per la porció occidental d'Abbot Ice Shelf. Divideix el Mar de Bellingshausen de l'est del Mar d'Amundsen de l'oest.
Originàriament cartografiat com una península, la seva forma real no es va reconèixer fins al 1960.

## Referències

* ↑ «Thurston Island». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units. [Consulta: 29 agost 2018].
* 1 2 «Antarctic Gazetteer: Thurston Island». Australian Antarctic Division. Arxivat de l'original el 2007-09-26. [Consulta: 26 gener 2008].
# Alege

L'alege és una llengua del sud-est de Nigèria, de l'estat de Cross River. Es parla a la LGA d'Obudu.
L'alege és una llengua de la família lingüística de les llengües bendi, que formen part de les llengües del riu Cross. Està íntimament relacionada amb la llengua obanliku. Les altres llengües que formen part de la seva família lingüística són el bekwarra, el bete-bendi, el bokyi, l'ubang, l'ukpe-bayobiri i l'utugwang-irungene-afrike, totes elles de Nigèria.
L'estatus de l'alege és de llengua vigorosa (6a), és a dir, és una llengua que no té forma estàndard però és utilitzada per persones de totes les generacions.
Segons el joshua project, hi ha 2000 parlants d'alege a Nigèria. D'aquests, el 70% professen religions cristianes (la totalitat dels quals segueixen religions protestants) i el 30% restant segueixen religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 alege a l'ethnologue
* ↑ ethnologue
* ↑ alege al joshua project
# Golf de Berau

El golf de Berau (en malai: Teluk Berau), anteriorment golf de MacCleur, es troba a l'extrem oest de l'illa de Nova Guinea, dins la Província de Papua Occidental d'Indonèsia. El golf separa les penínsules de Doberai, al nord, de la de Bomberai, al sud. A l'oest s'obre al mar de Ceram, mentre a l'est es tanca en la badia de Bintuni.

## Referències

* ↑ «Limits of Oceans and Seas, 4th edition» (en anglès) p. 141. International Hydrographic Organization. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2021. [Consulta: 22 abril 2020].
# Golf de Boughrara

El golf de Boughrara (àrab: خليج بوغرارة, Ḫalīj Būḡrāra) és la zona de la mar Mediterrània que s'endinsa cap a Tunísia entre el cap de Jorf (Ras Jorf) i el cap d'El Kantara (Ras al Kantara), i queda gairebé tancada per l'illa de Gerba que resta separada del continent pels estrets que hi ha en cadascun d'aquests caps. El seu nom és el de la ciutat de Bou Ghrara, que es troba a prop de la costa al bell mig del litoral del golf, però que avui és més coneguda com a Gightis, a causa de la fame de les ruïnes romanes d'aquest nom, properes a la ciutat. Gightis fou el port romà d'aquest golf, i Bou Ghrara és l'únic port de la part continental, si bé a l'illa de Gerba es troben els d'Ajim i Guellaia. Al golf hi ha l'illa de Guetaïa el Gueblia (nord-oest) i la de Jeliji (est), i al mig de l'estret de Jorf es troba l'illa de Guetaïet el Baharia. Tant les illes com el conjunt del golf constitueixen una reserva natural de Tunísia.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada» (en àrab). Atlas des Paysages de Tunisie, 2009. Arxivat de l'original el 2022-05-24 [Consulta: 12 juny 2022].
* ↑ Séthom, Hafedh; Kassab, Ahmed. Les régions géographiques de la Tunisie (en francès). Université de Tunis, 1981.
* ↑ Kassab, Ahmed; Séthom, Hafedh. Géographie de la Tunisie: le pays et les hommes (en francès). Université de Tunis, 1980.
# Lufengosaure

El lufengosaure (Lufengosaurus, "llangardaix de Lufeng") és un gènere de dinosaure prosauròpode que va viure durant el Juràssic inferior i mitjà en el que avui en dia és el sud-oest de la Xina. Feia uns 6 metres de longitud i va ser el primer esquelet complet de dinosaure muntat a la Xina; se'n va fer un segell commemotariu l'any 1958 per a celebrar l'esdeveniment.

## Referències

* 1 2 3 "Lufengosaurus." In: Dodson, Peter & Britt, Brooks & Carpenter, Kenneth & Forster, Catherine A. & Gillette, David D. & Norell, Mark A. & Olshevsky, George & Parrish, J. Michael & Weishampel, David B. The Age of Dinosaurs. Publications International, LTD. p. 38. ISBN 0-7853-0443-6
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Lufrei

Lufrei és una freguesia portuguesa del municipi d'Amarante, amb 6,45 km² d'àrea i 1.777 habitants (en el cens del 2011). Té una densitat de població de 275,5 hab./km².

## Topònim

El nom Lufrei prové del llatí tardà Villa Leodefredi, que significa 'heretat o vil·la de Leodefredo', i Leodefredo seria el nom propi d'algun hisendat que hauria habitat al lloc on es va formar la freguesia de Lufrei.

## Població

População da freguesia de Lufrei :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 679 | 769 | 745 | 813 | 961 | 867 | 1 030 | 1 115 | 1 228 | 1 462 | 1 559 | 1 691 | 1 724 | 1 799 | 1 777 |

## Patrimoni

* Església del Salvador de Lufrei

## Referències

* ↑ Infopédia. «Lufrei | Definição ou significado de Lufrei no Dicionário Infopédia de Toponímia». Infopédia - Dicionários Porto Editora. [Consulta: 29 juliol 2021].
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes
# GetBackers

GetBackers (ゲットバッカーズ -奪還屋, Getto Bakkāzu - Dakkan'ya, conegut també com Get Backers) és un manga escrit per Yuya Aoki i il·lustrat per Rando Ayamine, publicat en la revista Shonen Magazine de l'editora Kodansha. El manga relata les aventures de dos xics de l'agència "GetBackers" que s'encarreguen de recuperar objectes perduts a canvi d'una recompensa.
Fou adaptat a l'anime per Studio DEEN en associació amb Kodansha i emès en el senyal de TBS. Fou llicenciada per a la seua emissió a llatinoamèrica i a l'estat espanyol. Va tenir 49 episodis d'uns 25 minuts cadascun emesos originalment al Japó entre octubre de 2002 i setembre de 2003.
A Catalunya l'anime va arribar doblat al català de la mà del K3 el 21 d'octubre de 2007.

## Argument

Ginji Amano i Ban Midō, formen un Servei de Recuperació denominat "Get BackerS", amb el qual ofereixen als seus clients la recuperació de qualsevol objecte que aquests hagen perdut a canvi d'elevats honoraris.
Tot i que semblen ser xics comuns i corrents, ambdós tenen un passat violent que desitgen oblidar, i posseeixen habilitats físiques superhumanes. Gràcies a les seues habilitats, quasi sempre compleixen amb la seua missió, no obstant això, la dolenta sort amb els diners que els persegueix farà que, generalment, no reben compensació econòmica pel seu treball, i per això quasi sempre se'ls trobarà demanant menjar gratis en el restaurant Honky Tonk del seu "amic" Paul Wan. Allí és on es dirigeixen els clients dels Get Backers per a contractar-los.

## Doblatge

| Personatge | Seiyū | Actors de doblatge |
| Ban Mido | Nobutsoshi Canna | Eduard Itchart |
| Ginji Amano | Showtaro Morikubo | Hernan Fernández |
| Paul Wang | Yasunori Matsumoto | Josep Maria Mas |
| Natsumi Mizuki | Otoha | Carme Calvell |
| Himiko Kudo | Natsuko Kuwatani | Isabel Valls |
| Akabane Kurodo | Nobuo Tobita | Manel Gimeno |
| Hevn | Rio Natsuki | Marta Ullod |
| Kazuki Fuchouin | Soichiro Hoshi | Carles Lladó |
| Jubei Kakei | Takehito Koyasu | Ramon Hernández |
| Kagami Kyouji | Sakurai Takahiro | Álex de Porrata |
| Sakura Kakei | Yukiko Iwai | Carme Calvell |
* Estudi de doblatge: AUDIOCLIP S. A., Barcelona el 2002

## Referències

* ↑ «El K3 estrena quatre sèries». TV3, 15-10-2007. [Consulta: 27 setembre 2024].
# Giacomo Arrigoni

Giacomo Arrigoni (10 de març de 1597 - 8 de juny de 1675) Giovanni Giacomo Arigoni també Arrigoni va ser un compositor italià a Venècia i més tard organista de Ferran II a Viena.

## Referències

* ↑ The Letters of Claudio Monteverdi -Claudio Monteverdi, Denis Stevens - 1980 Page 169 "This confusion may have arisen partly as a result of Monteverdi's cavalier treatment of the letter l, and partly because there was at that time a composer named Giovanni Giacomo Arigoni (or Arrigoni) who later contributed to Giovanni Battista ..."
* ↑ Peter Allsop Cavalier Giovanni Battista Buonamente: Franciscan Violinist 2005 - Page 50 "Giovanni Giacomo Arrigoni, 'organista della Sacra Cesarea Maesta di Ferdinando II Imperatore', also divided his output between secular and sacred publications, and his Concert! di camera (1635b) includes several sonatas in six and eight ...
# Giacomo Benvenuti

Giacomo Benvenuti (Toscolano, (Llombardia), 16 de març de 1885 - Barbarano-Saló, (Llombardia, 20 de gener de 1943) va ser un compositor i musicòleg italià.
Era fill de l'organista Cristoforo Benvenuti i va estudiar al Liceo Musicale a Bolonya sota Luigi Torchi (musicologia) i Marco Enrico Bossi (òrgan). El 1919 la seva col·lecció de cançons per a veu i acompanyament de piano, 1 Canti 1 voce: Accompagnamento amb di piano, es va publicar a Bolonya. El 1922 es va publicar una col·lecció de cançons d'art del segle XVII 35 Arie vari Compositors del secolo XVII. El compositor Samuel Barber va estudiar les obres de Giulio Caccini, Andrea Falconieri, i altres compositors italians joves entre ells Benvenuti (Milà, 1933-34. Va fer de professor de contrapunt, tenint entre els seus alumnes a Guido Agosti.
Per al Teatre de l'Opera de Roma va adaptar de Claudio Monteverdi, L'Orfeo per a una producció que es va estrenar el 27 de desembre de 1934. L'adaptació va ser utilitzada més tard pel primer enregistrament de l'Orfeo el 1939, que incloïa l'actuació de l'orquestra de la Scala de Milà sota la direcció de Ferruccio Calusio.

## Referències

* ↑ Giannotto Bastianelli and Marcello De Angelis. «Gli scherzi di Saturno: carteggio 1907-1927». Google Books.
* ↑ «Servizio Bibliotecario Nazionale». Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 16 desembre 2018].
* ↑ Barbara B. Heyman. «Samuel Barber: the composer and his music». Google Books.
* ↑ Whenham, John. Claudio Monteverdi: Orfeo. Londres: Cambridge University Press, 1986. ISBN 0-521-24148-0.
* ↑ Fortune, "The rediscovery of Orfeo" p. 93
* ↑ «Continental Record Issues». Gramophone. Haymarket [Londres], 01-06-1944. Arxivat de l'original el 1 d’agost 2012 [Consulta: 18 setembre 2010].
* ↑ «Monteverdi - L'Orfeo - Milan 1939 - Calusio». Amazon.co.uk. [Consulta: 15 setembre 2010].
# Composició VI

Composició VI és un quadre de Vassili Kandinski del 1913, que es troba a l'Ermitage de Sant Petersburg.

## Descripció

Amb aquest quadre l'artista vol transmetre harmonia i espiritualitat mitjançant l'ús de formes no reals i colors harmònics i tranquils. Es creu que cada color provoca certes reaccions psicològiques.
En el quadre les formes, els colors, les línies no expressen realitat, totes les coses apareixen aparentment sense sentit unes enmig de les altres. Es veuen formes indefinides, halos de colors, taques de color que fan referència a coses que no es representen gràficament sobre el quadre. L'obra hauria d'evocar un gran diluvi (de fet, el quadre es basa en un quadre anterior sobre vidre que portava l'eloqüent títol de Diluvi universal) en què el caos creava nous elements i nova terra. En aquest quadre, que no respecta els cànons de realitat, es poden veure reflectits els sentiments més interiors.
El conjunt de quadres de Kandinski anomenat Composicions són quadres d'elaboració complexa i d'anàlisi i estudis previs. En aquest cas, el pintor va trigar sis mesos fins que no va començar a crear la pintura. Kandinski volia que aquest quadre representés a la vegada, una inundació, un baptisme, la destrucció i el renéixer. El procés de creació no va ser fàcil. La seva assistenta Gabrielle Munter li va aconsellar d'alliberar-se de l'esbós inicial, i a pensar en el terme alemany überflut ('inundació'), i en les sensacions acústiques que li transmetia; Kandinski va acabar la pintura en tres dies, entonant en tot moment la paraula überflut. Es creu que Kandinski patia sinestèsia, una condició que porta a algunes persones no sols a veure els colors sinó també a sentir-los.

## Notes i referències

* ↑ Düchting, Hajo. Kandinksy (en alemany). Colònia, Alemanya: Taschen, 1990, p. 50. ISBN 978-3-8228-6360-2.
* ↑ Belle arti, Petrini
* ↑ Tate -uma análise a Composição VI
* ↑ «Composition V» (en anglès). Wassily Kandinsky.
* ↑ Vários 1995
# Jerez Industrial Club de Fútbol

El Jerez Industrial Club de Fútbol és un club de futbol de la ciutat de Jerez de la Frontera, a Andalusia.

## Història

El club va ser fundat el 1951, en sis anys assolí arribar a categories nacionals. L'any 1968 pujà a Segona Divisió, però descendí immediatament.
La temporada 2008-09 el club patí problemes econòmics. Un acord amb l'Acadèmia Glenn Hoddle salvà el club de la fallida. Aquest acord finalitzà el 2011.
Evolució dels principals clubs a Jerez de la Frontera:
* Xerez Fútbol Club (1907-1932) → Jerez Club de Fútbol (1933-1946)
* Club Deportivo Jerez (1942-1947) → Jerez Club Deportivo (1947-1963) → Xerez Club Deportivo (1963-)
* Juventud Jerez Industrial Club de Fútbol (1950-1956) → Jerez Industrial Club de Fútbol (1956-)
* Xerez Deportivo FC (2013-)

## Referències

* ↑ «La Juventud :: Estadios y Pabellones ::». [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ «Jerez Industrial C.F. :: Datos del Club ::». [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ «The latest news from Jerez Industrial CF: squad, results, table» (en anglès). [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ Década de los 50 (1950s decade); Jerez Industrial's website (castellà)
* ↑ Perfil a bdfutbol
* ↑ «English master Glenn Hoddle gives Spanish lessons at his academy in Jerez». The Daily Telegraph, 09-09-2010.
* ↑ «Agarrado a un clavo ardiendo», 09-03-2011.
* ↑ «Bye Bye» (en castellà). Jerez Industrial CF, 08-03-2011. [Consulta: 14 març 2011].
* ↑ «Ellos sí jugarán» (en castellà). Jerez Industrial CF, 10-03-2011. [Consulta: 14 març 2011].
* ↑ Jerez Industrial a La Futbolteca
* ↑ Xerez Deportivo a La Futbolteca
# Antonia (pel·lícula)

Antonia, també coneguda com a Antonia's Line, és una coproducció europea (Països Baixos, Bèlgica i Regne Unit) de 1995 que narra de manera aparentment bucòlica la crònica familiar de quatre generacions de dones. Entre altres premis, va obtenir l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa el 1996.
Al film s'hi barregen amor i mort, Schopenhauer i Nietzsche, hospitalitat i alegria, feminisme i sexe, comunitat i religió, música i pintura, etcètera, i representa un cant a la vida i a la llibertat.
Es va emetre per primer cop a TV3 en català el 24 de febrer del 2004.

## Argument

Antonia, una dona ja gran, repassa la seva vida estirada al seu llit, convençuda que morirà llavors. La història comença amb la seva arribada al poble on va néixer, un cop acabada la Segona Guerra Mundial. La vella granja al camp que hereta de la seva mare es converteix en l'escenari de la història de quatre generacions de dones, i en la llar dels diferents personatges que hi intervenen: familiars, amics i veïns.
La matriarca de la família és una dona independent, forta, treballadora i excèntrica. La seva lluita feminista es barreja amb la quotidianeïtat de la vida al poble, i en canvia els aspectes més estrictes. La seva filla Danielle és lesbiana, fet que es tracta amb total normalitat; són una família estimada a la vila i això no suposa cap diferència. Therese, la filla d'aquesta, és una superdotada per a la música i és també la mare de Sarah, la narradora de la història.

## Repartiment

* Willeke van Ammelrooy: Antonia
* Els Dottermans: Danielle
* Dora van der Groen: Allegonde
* Veerle van Overloop: Thérèse
* Esther Vriesendorp: Thérèse (als 13 anys)
* Carolien Spoor: Thérèse (als 6 anys)
* Thyrza Ravesteijn: Sarah
* Mil Seghers: Kromme Vinger
* Jan Decleir: Boer Bas
* Elsie de Brauw: Lara
* Reinout Bussemaker: Simon
* Marina de Graaf: Deedee
* Jan Steen: Lippen Willem
* Catherine ten Bruggencate: Malle Madonna
* Paul Kooij: Protestant

## Premis

* Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa, l'any 1996.
* Premis Golden Calf a la millor actriu i a la millor direcció de pel·lícula, atorgats a Willeke van Ammelrooy i a Marleen Gorris respectivament, al Festival de cinema dels Països Baixos de 1995
* Premi People's Choice per a Marleen Gorris al Festival Internacional de Cinema de Toronto.
* Premi Joseph Plateau a la millor actriu belga atorgat a Els Dottermans el 1996.
També va estar nominada als premis BAFTA i GLAAD, així com al Festival Internacional de Cinema de Valladolid.

## Referències

* ↑ És a dir
* ↑ «Antonia's line» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Premis GLAAD Media Award 1996 (anglès)

## Enllaços externs

* Anàlisi de la pel·lícula a Spirituality and Practice (anglès)
# Alejandro Fernández

Alejandro Fernández és el nom dels següents personatges:
* Alejandro Fernández Álvarez, polític i politòleg català (n. 1976)
* Alejandro Fernández Iglesias, futbolista espanyol (n. 1992)
* Alejandro Fernández Sordo, polític espanyol (1921-2009)
* Alejandro Fernández Almendras, director de cinema i guionista xilè (n. 1971)
* Alejandro Fernández Sama, exfutbolista asturià (n. 1974)
* Alejandro Fernández de Araoz y de la Devesa, advocat i polític espanyol (1894-1970)
* Alejandro Fernández Abarca, cantant mexicà (n. 1971)
# Evelyn Waugh

Arthur Evelyn St. John Waugh (28 d'octubre de 1903 - 10 d'abril de 1966) fou un escriptor anglès de novel·les, biografies i llibres de viatge. És reconegut particularment per la seva novel·la Retorn a Brideshead (1945) i per la seva trilogia de la Segona Guerra Mundial Sword of Honour.
Era fill d'un editor i va ser educat a Oxford, i va treballar breument com a mestre d'escola abans de convertir-se en escriptor a temps complet. En la dècada de 1930 va viatjar molt, sovint com a corresponsal. Es trobava a Abissínia en el moment de la invasió de 1935. Va servir a les forces armades britàniques durant la Segona Guerra Mundial, primer a la Marina Reial Britànica i més tard a la Guàrdia muntada. Totes aquestes experiències, i l'àmplia gamma de gent que va conèixer, van modelar la ficció de Waugh, que té en general un to inclusiu i humorístic.
Moltes de les novel·les de Waugh reflecteixen l'alta societat i aristocràcia britànica que, tot i que hi és durament satiritzada, conserva un halo d'atracció per al lector. Waugh atacava l'absència de valors de la vida moderna i, especialment, de la societat londinenca. En aquest sentit Waugh va ser un dels grans crítics de la modernitat i de l'Estat del benestar sorgit després de la Segona Guerra Mundial.
Va escriure relats, biografies i llibres de viatges. Els seus extensos diaris i correspondència també han estat publicats. L'obra de Waugh va tenir molt èxit entre el gran públic i la crítica lloava la seva prosa estilitzada i mordaç.
Waugh es va convertir al Catolicisme el 1930 després que fracassés el seu primer matrimoni. Les seves posicions tradicionalistes el van portar a oposar-se a qualsevol transformació. Els canvis introduïts pel Concili Vaticà Segon (1962–65) el van pertorbar profundament, en especial les misses en llengua vernacla. Aquest cop al seu tradicionalisme religiós, la seva aversió per la cultura de l'estat del benestar del món de la postguerra i la decadència de la seva salut van enfosquir els seus darrers anys, però va continuar escrivint. Va mostrar al món una màscara d’indiferència, però va ser capaç d’una gran bondat envers aquells a qui considerava els seus amics.
Després de la seva mort el 1966, va adquirir un seguiment de nous lectors a través de les versions cinematogràfiques i televisives de les seves obres, en especial de la sèrie televisiva Retorn a Brideshead (1981).

## Traduccions al català

* L'ésser estimat. Traduït per Albert Pijuan i Hereu el 2015 amb La Breu
* Un grapat de pols. Traduït per Ernest Riera el 1997 amb la MOLU segle XX d'Edicions 62/La Caixa.
* Retorn a Brideshead. Traduït per Ramon Folch i Camarasa el 1983 a EdicionesB/Proa, amb pròleg de Joan Triadú
* Retorn a Brideshead. Traduït per Xavier Pàmies a Viena Edicions, col·lecció: El cercle de Viena.
* Notícies Fresques. Traduït per Ferran Ràfols Gesa a Editorial Comanegra, col·lecció: Cul-de-sac

## Referències

* ↑ Títol en català
# Este (Pàdua)

Este (italià: [ˈɛste]) és un municipi de la província de Pàdua, a la regió del Vèneto, al nord d'Itàlia. Està situat als peus de les Muntanyes Euganes, a uns 32 km de Pàdua.
A 30 de novembre de 2021 la seva població era de 15.980 habitants.