OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sit cap-ratllat

El sit cap-ratllat (Peucaea ruficauda) és una espècie d'ocell de la família dels passerèl·lids (Passerellidae) que cria des de la costa del Pacífic al sud-oest de Mèxic, incloses les serres transversals, Cordillera Neovolcanica fins a la costa del Pacífic nord de Costa Rica.

## Descripció

Ocell força comú i conspicu de boscos secs amb matolls i «potreros(castellà)» abandonats amb arbustos a terres baixes tropicals i contraforts. Generalment es mou en grups petits, que es mantenen en contacte per mitjà de piulades. Amb freqüència vist perxat sobre tanques. El patró del cap és distintiu, amb una gran màscara negra, cella blanca molt marcada i corona negrosa. Les poblacions del sud tenen taques fosques variables al pit.

## Taxonomia

L'IOC, HBW and BirdLife International i l'ITIS reconeixen quatre subespècies mentre que Birds of the World (Cornell Lab) i eBird/Clements checklist que en reconeixen cinc:
* P. r. acuminata (Salvin & Godman, 1886) centre oest de Mèxic.
* P. r. lawrencii (Salvin & Godman, 1886) sud de Mèxic.
* P. r. connectens (Griscom, 1930) est de Guatemala.
* P. r. ruficauda (Bonaparte, 1853) sud-est de Guatemala, El Salvador, Hondures, Nicaragua i nord-oest de Costa Rica. Inclou P. r. ibarrorum (Dickerman, 1987) a La Avellana (Guatemala) (Rising 2011).

## Referències

* ↑ «Sit cap-ratllat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ «sit cap-ratllat» (en anglès). eBird. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Sparrows – IOC World Bird List v13.2g» (en anglès americà). IOC, 2023. [Consulta: 9 gener 2024].
* ↑ «Handbook of the Birds of the World and BirdLife International v8.1» (en anglès). HBW and BirdLife International, 2024. [Consulta: 15 abril 2024].
* ↑ «Peucaea ruficauda» (en anglès). ITIS. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ Rising, James D. Stripe-headed Sparrow (Peucaea ruficauda) (en anglès). Cornell Lab of Ornithology, 2020-03-04. DOI 10.2173/bow.sthspa1.01.
* ↑ «2023 Citation & Downloadable Checklists – Clements Checklist». [Consulta: 24 abril 2024].
# Inscripció de Siloè

La inscripció de Siloè, inscripció de Silwan o inscripció de Siloam (en hebreu, כתובת השילוח) és un passatge de text inscrit trobat al túnel d'Ezequies o Siloam (נִקְבַּת השילוח; Nikbat HaShiloah), a Jebús, que porta l'aigua des de la font de Guihon fins a la bassa de Siloè, situada a Siloam, Siloè o Silwan, al barri de Jerusalem Est. La inscripció enregistra la construcció del túnel, i la seva anàlisi paleogràfica la data al voltant del segle viii aC, sota els regnats de Ezequies, Manassès de Judà o altre rei. És la inscripció més antiga de la regió que commemora una obra de construcció pública i un dels registres més antics d'aquest tipus escrit en hebreu, utilitzant l'alfabet paleohebreu, una variant regional de l'alfabet fenici.
La inscripció es troba en exposició al Museu Arqueològic d'Istanbul.

## Referències

* ↑ Ernst Axel, Knauf «Hezekiah or Manasseh? A Reconsideration of the Siloam Tunnel and Inscription». Tel-Aviv, 28, 2, 2001.
* 1 2 Lemche 1998, p. 47; cita: «No es pot dir realment, basant-se en aquesta inscripció anònima, si fou Ezequies o altre rei de Judà qui va fer construir el túnel. [...] és l'únic exemple clar d'una inscripció d'Israel o Judà, en commemoració d'un treball de construcció pública.»
* ↑ «Siloam Inscription». A: Jewish Encyclopedia, 1906.
* ↑ «THE ANCIENT HEBREW INSCRIPTION OF SILOAM», 1888.
* ↑ Rendsburg, Gary; Schniedewind, William «The Siloam Tunnel Inscription: Historical and Linguistic Perspectives». Israel Exploration Journal, 2010.
* 1 2 «Archaeological Museum Artifacts, Siloam inscription». Collections. İstanbul Archaeological Museums. [Consulta: 6 gener 2017].
# Mourad Amirkhanian

Mourad Amirkhanian (Gyumri, 6 de juliol de 1974) és un baríton líric armeni resident a França, que actua sota el nom d'Adam Barro des del 2015.
Nascut a Gyumri, després dels seus estudis i especialització al Conservatori Superior d'Armènia, aquest jove baix baríton es va graduar a l'École normale de musique de Paris el 2004. També va assistir a classes magistrals de prestigiosos mestres com José van Dam, Renata Scotto, François le Roux, Caroline Dumas, Mireille Alcantara i Dalton Baldwin. Diversos concerts, inclòs un recital celebrat el febrer del 2006 a la "Salle Cortot" de París, amb la participació de la soprano Claire Parizot i el pianista Genc Tukiçi, l'han consolidat com un dels artistes internacionals més prometedors de la seva generació en el món musical.
Amirkhanian va gravar Rigoletto de Verdi en versió cinematogràfica per "Sparafucile" (DVD publicat el 2003) i Samson et Dalila per "Abimelech" (DVD publicat el 2007). El 23 de novembre de 2008, va participar amb diversos artistes i l'orquestra de cambra Euridys a la gala de records celebrada a la Catedral de Sainte-Croix de París per commemorar el 20è aniversari del terratrèmol armeni de 1988.
Per tal de fer accessible la música lírica al màxim nombre de persones, va crear el 2006 l'associació Fa-Sol-La, que va permetre, entre altres coses, organitzar un concert en record del terratrèmol del 1988 a Armènia.
El 8 de desembre de 2013 va actuar, amb la soprano Caroline Dumas i amb el violoncel·lista Dominique de Williencourt, a la sala Gaveau de París, en un recital titulat "Merci la France! És Armènia la que recorda - 25 anys després... El terratrèmol a Armènia".
El 2017 va ser un dels membres fundadors de l'InterHallier Center.
El febrer de 2018, va guanyar el primer premi 2018 al festival i concurs internacional d'arts escèniques "Stars of the Albion" (categoria professional). El setembre de 2019, amb la soprano Anna Kassian, va ser el cap del concert organitzat en homenatge a Komitas a l'Església de la Madeleine de París.

## Notes

* ↑ Mourad Amirkhanian Salle Gaveau le 8 décembre 2013 Concert Exceptionnel 25 ans après...
* ↑ Hallier ou l'Edernité en marche, Jean-Pierre Thiollet, Neva éditions, 2018, p. 167. ISBN 978-2-35055-247-7
* ↑ http://www.armenews.com/spip.php?page=article&id_article=17275

## Bibliografia

* Mourad Amirkhanian: "Una respiració comuna per a un efecte singular i màgic", a Piano ma non solo, Jean-Pierre Thiollet, Anagramme éditions, París, 2012, p. 47-52.

## Enllaços externs

* http://www.adambarro.com
* https://web.archive.org/web/20121215115420/http://www.sallegaveau.com/la-saison/644/amirkhanian
* https://www.youtube.com/watch?v=6m9KH3HkBdk// (You Tube)
# Lam Research

Lam Research Corporation és un proveïdor nord-americà d'equips de fabricació d'oblies electròniques i serveis relacionats per a la indústria dels semiconductors. Els seus productes s'utilitzen principalment en el processament d'hòsties frontals, que inclou els passos que creen els components actius dels dispositius semiconductors (transistors, condensadors) i el seu cablejat (interconnexions). L'empresa també construeix equips per a l'encapsulat (WLP) del circuits integrtats i per a mercats de fabricació relacionats, com ara sistemes microelectromecànics (MEMS).
Lam Research va ser fundada l'any 1980 pel Dr. David K. Lam i té la seu a Fremont, Califòrnia, a Silicon Valley. A partir del 2018, va ser el segon fabricant més gran de la zona de la badia, després de Tesla.
Lam Research dissenya i construeix productes per a la fabricació de semiconductors, inclosos equips per a la deposició de pel·lícules primes, gravat amb plasma, tires fotoresistents i processos de neteja d'oblies. Al llarg de la fabricació de semiconductors, aquestes tecnologies ajuden a crear transistors, interconnexions, memòria avançada i estructures d'embalatge. També s'utilitzen per a aplicacions en mercats relacionats com els sistemes microelectromecànics (MEMS) i els díodes emissors de llum (LED).
L'empresa comercialitza els seus productes i serveis principalment a empreses implicades en la producció de semiconductors als Estats Units, Europa i Àsia.
Els clients importants de Lam inclouen Intel; Kioxia; Micron Technology; Samsung Electronics; SK Hynix; TSMC i Yangtze Memory Technologies.

## Referències

* ↑ «LAM RESEARCH CORP (LRCX:NASDAQ GS): Company Description» (en anglès). Bloomberg L.P.. [Consulta: 19 maig 2016].
* ↑ «Lam Research on the Forbes America's Largest Public Companies List» (en anglès). Forbes.
* ↑ https://www.bizjournals.com/sanfrancisco/subscriber-only/2018/08/10/largest-manufacturers-in-the-greater.html Plantilla:Bare URL inline
* ↑ «Lam Research Corporation (LRCX)» (en anglès). Yahoo!. [Consulta: 19 maig 2016].
* ↑ «LAM RESEARCH CORPORATION FORM 10-K» (PDF) (en anglès). https://investor.lamresearch.com. Arxivat de l'original el 2021-08-29. [Consulta: 29 agost 2021].

## Vegeu també

* Applied Materials
* ASML Holding
* KLA Corporation
# Staki-Technorama

L'equip Staki-Technorama (codi UCI: SIT) és un equip ciclista lituà. Fundat al 2016, té categoria continental.

## Principals victòries
### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participà en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Europa Tour.
UCI Àfrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | 14è | Paulius Šiškevičius (102è) |
| 2017 | 25è | Paulius Šiškevičius (188è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | 79è | Darijus Džervus (489è) |
| 2017 | 116è | Venantas Lašinis (945è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
* Plantilles i resultats a sitiodeciclismo.net
# Kilkís

Kilkís —en grec: Νομός Κιλκίς— és una unitat perifèrica de Grècia, a la Macedònia Central, correspon a l'antiga prefectura de Kilkís. El territori de la prefectura fou controlat per l'Imperi Otomà fins a la Primera Guerra Balcànica (1912), quan passà a mans de Bulgària. L'exèrcit grec es feu amb aquesta àrea després de la Segona Guerra Balcànica (1913). Kilkís formà part de la Prefectura de Tessalònica fins al 1939.

## Vegeu també

* Prefectures de Grècia
* Idomeni
* Museu Arqueològic de Kilkís

## Referències

* ↑ Kilkís a esadir.cat
# Sit capblanc

El sit capblanc (Emberiza leucocephalos) és una espècie d'ocell de la família dels emberízids (Emberizidae) que habita boscos clars i arbustos, sovint a prop de l'aigua, a Sibèria, des del nord dels Urals i el Massís de l'Altai, cap a l'est fins al Mar d'Okhotsk i Sakhalín, i cap al sud fins a Mongòlia i algunes zones de la Xina.

## Etimologia

El nom del gènere Emberiza prové de l'alemany alamànic «Embritz», un «bunting». "Leucocephalos" específic és del grec antic «leukos», "blancs", i «kephalos», "cap".

## Descripció i cançó

El sit capblanc és un ocell robust de 16 a 17,5 centímetres, amb un bec gruixut per menjar llavors. El mascle té el cap i les galtes blanques, el front i la gola de color castany i l'esquena marró molt ratllada. La femella és molt més apagada i té més vetes a la part inferior. El plomatge no reproductor és com el d'una verderola però amb tot el groc substituït pel blanc. El cant i reclam de les dues espècies són molt semblant.

## Cria i hàbitat

Es reprodueix a gran part de l'Àsia temperada, a l'hivern migra cap al sud, cap a l'Àsia central, el nord de l'Índia i el sud de la Xina. És comú en tot tipus de terrenys oberts amb alguns matolls o arbres, inclòs el cultiu, però té una major preferència pel bosc obert (generalment pins) que la verderola amb la que està molt relacionat. A l'oest d'Europa és un rar divagant, però sovint hiverna al nord-est d'Itàlia i la Toscana.

## Subespècies

Es reconeixen dues subespècies:
* E. l. leucocephalos (Gmelin, SG, 1771) Monts Urals, Mar d'Okhotsk, illes Sakhalin i Kurils, nord-est del Kazakhstan, est de Kirguizstan i nord-oest denw Xinjiang, nord i centre de Mongòlia.
* E. l. fronto (Stresemann, 1930) centre i nord-est de Qinghai i oest de Gansu.

## Referències

* ↑ «Sit capblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 13/05/2023(català)
* ↑ Jobling, James A. The Helm dictionary of scientific bird names [electronic resource] (en anglès). Londres: Christopher Helm, 2010, p. 145. ISBN 978-1-4081-3326-2.
* ↑ Jobling, James A. The Helm dictionary of scientific bird names [electronic resource : from aalge to zusii] (en anglès). Londres: Christopher Helm, 2010, p. 223. ISBN 978-1-4081-3326-2.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Buntings – IOC World Bird List v13.1g» (en anglès americà), 2023. [Consulta: 25 març 2023].
# Cucut de les Filipines

El cucut de les Filipines (Hierococcyx pectoralis) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita zones boscoses de Luzon, Mindoro, Negros, illa de Cebu, Bohol, Mindanao, i altres illes, a les Filipines.
# Josep Maria Puigibet i Mestre

Josep Maria Puigibet i Mestre (28 de juliol del 1966) és un polític bisbalenc militant d'Esquerra Republicana de Catalunya. Va ser alcalde de la Bisbal del Penedès del 2007 al 2015.
Arran de les eleccions municipals a Catalunya de 2007 és elegit alcalde de la Bisbal del Penedès, succeint en el càrrec a Agnès Ferré i Cañellas, de Convergència i Unió. Governa al principi de la legislatura en solitari fins, sis mesos després, que pacta amb Maria Dolors Andreu, d'Agrupació Democràtica Municipal de Catalunya, actualment fora del consistori. A les eleccions municipals a Catalunya de 2011, és reescollit batlle de la Bisbal del Penedès, aquest cop amb majoria absoluta, de sis regidors, perdent la majoria absoluta en les eleccions municipals de 2015.
També ocupa un càrrec al Consell Comarcal del Baix Penedès del 2007 al 2011, quan deixa de ser conseller comarcal.
L'alcalde bisbalenc, també és conegut per haver demanat obrir un expedient a la directora de l'Escola Ull de Vent, i la dimissió del Delegat d'Ensenyament de Tarragona, per no haver avisat d'un cas de meningitis no greu. També és conegut, per haver-se tancat a les dependències de Sanitat a Tarragona, per a demanar un nou consultori mèdic.
L'alcalde també és Secretaria de Política Parlamentària, a Esquerra Republicana de Catalunya del Baix Penedès.

## Referències

* ↑ «Josep Maria Puigibet, al web d'ERC». Arxivat de l'original el 2014-07-15. [Consulta: 1r juny 2014].
* ↑ http://www.bisbalpenedes.com/govern/ Arxivat 2011-08-26 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.tinet.cat/portal/sheet-showold.do?sheet=16665
* ↑ http://www.delcamp.cat/index.php?command=show_news&news_id=5967%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.europapress.cat/societat/noticia-lalcalde-bisbal-penedes-tanca-salut-per-demanar-ambulatori-20090116163342.html
* ↑ http://www.esquerra.cat/locals/index.php?id_text=9231%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Ramon de Tèrme

Ramon III de Tèrme (c. 1170 - Carcassona, c. 1210) va ser senyor de Tèrme (Llenguadoc) i altres possessions de la zona. Va ser acusat de donar suport a l'heretgia albigesa per, entre altres coses, no haver fet dir missa al castell de Tèrme en trenta anys.

## Biografia

No se sap gaire cosa de la seva vida. Era fill de Guillem de Tèrme i Adalmurs de Fenolleda. Benet de Tèrme, bisbe càtar del Rasès, era possiblement el seu germà. Formalment era vassall dels vescomtes de Carcassona, tot i que en gran manera va gestionar els seus territoris de manera independent.
Durant la croada albigesa molts creients càtars van buscar protecció del castell de Tèrme, per la qual cosa va ser acusat de protegir heretges. El castell va ser un dels primers que l'host de Simó de Montfort va assetjar; el setge del castell de Tèrme va durar quatre mesos, fins que finalment el desembre de 1210 els assetjants es van rendir per manca d'aigua i menjar. Ramon de Tèrme va ser fet presoner i va ser enviat a la presó de Carcassona, on va morir poc temps després.

## Descendència

Ramon va tenir dos fills i dues filles:
* Oliver de Tèrme (c. 1200–1274).
* Bernat de Tèrme (?-1228/1229), que va morir combatent en la conquesta de Mallorca.
* Blanca.
* Raimonda.

## Referències

* 1 2 3 «Tèrme» (en francès). paratge.chez-alice.fr. [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ Smith, 2017, p. Cap. 5.
* ↑ Cowper, 2012, p. 42.

## Vegeu també

* Setge de Tèrme.

## Bibliografia

* Cowper, Marcus. Cathar Castles: Fortresses of the Albigensian Crusade 1209–1300 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2012. ISBN 9781849080545.
* Langlois, Gauthier. Olivier de Termes, le cathare et le croisé (vers 1200-1274) (en francès). Éditions Privat, 2001 (Collection Domaine cathare). ISBN 2-7089-7520-X.
* Smith, Caroline. Crusading in the Age of Joinville (en anglès). Routledge, 2017. ISBN 9781351946995.
# Levanto

Levanto (localment en lígur: Lievanto) és un comune (municipi) de la província de La Spezia, a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 90 km al sud-est de Gènova i uns 20 km al nord-oest de La Spezia.
El poble es troba a la costa, a la desembocadura d'una vall, entre turons amb oliveres i pins. Les crestes a banda i banda de la vall es van estendre cap al mar formant els caps Mesco i Levanto.
El municipi forma part del districte litoral conegut com la Comunità Montana della Riviera Spezzina, i part del seu territori està inclòs en el Parc Nacional de Cinque Terre.

## Enllaços externs

* Entrada nord a Cinque Terre
* Levanto - Lloc web oficial (italià)
# Pitarres

Les Pitarres és el nom d'un dels cims de la Serra de Casampons, al sud-est de Berga, a la comarca catalana del Berguedà. S'alça fins a 774 metres sobre el Collet de Mas Ribera, i s'obre cap al Serrat de la Bauma. No és el més alt d'aquesta serra, però és l'únic que té nom.
A l'est hi ha la baga de Mas Ribera, que va descendint fins a arribar al Llobregat, després del pas per Pedret. Per l'oest hi ha el fort pendent del Clot de l'Om que baixa cap a Mas d'en Bosc.

## Referències

* ↑ «BERGA-PITARRES-PORTELL DEL LLOP». [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ «ICGC - Vissir3». [Consulta: 7 desembre 2020].
# Enesidem de Leontins

* No s'ha de confondre amb Enesidem.
Enesidem (en llatí: Aenesidemus, en grec antic Αἰνησίδημος) era un militar, fill de Patecos de Gela, a Sicília.
L'any 498 aC Hipòcrates de Gela el va nomenar tirà de Leontins després que l'ajudés a conquerir el sud-est de l'illa de Sicília. Probablement va continuar mantenint la tirania sobre Leontins fins a la mort d'Hipòcrates l'any 491 aC, segons diu Heròdot.
Enesidem va ser inclòs com a personatge a l'antiga novel·la grega Viatge més enllà de Thule, d'Antoni Diògenes, que dona una dimensió dramàtica i segurament fictícia a la seva vida.

## Referències

* ↑ Aenesidemus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 33
* ↑ Reardon, B.P. (ed.). Collected ancient Greek novels. Berkeley: University of California Press, 1989, p. 779. ISBN 9780520043060.
# Sigfrido Blasco-Ibáñez Blasco

Sigfrido Blasco-Ibáñez Blasco (València, 1902 - 1983) fou un polític i periodista valencià, fill petit de Vicent Blasco Ibáñez.
Vinculat al moviment republicà, adquirí el 1929 el periòdic El Pueblo que havia fundat el seu pare, al seu llavors director, Fèlix Azzati i Descalci. La desaparició de Fusió Republicana es va substituir a l'inici de la Segona República amb el Partit d'Unió Republicana Autonomista, més conservador que el seu antecessor, del que va ser capdavanter i pel qual va ser escollit Diputat a les eleccions generals de 1931 a Corts Constituents.
Fou reelegit a les eleccions generals espanyoles de 1933 i es va aliar amb el govern d'Alejandro Lerroux, però es va veure embolicat en l'escàndol de l'estraperlo el 1935, cosa que, al costat de les seves posicions polítiques més pròximes a la dreta, li va privar del gran suport que gaudia entre els republicans valencians. La seva situació de debilitat li va fer aproximar-se a les tesis de Niceto Alcalá-Zamora, abandonant el lerrouxisme i presentant-se com a independent, lluny dels corrents majoritaris de l'esquerra i la dreta, a les eleccions de 1936. Derrotat, es va exiliar en França amb l'ajuda de la Confederació Nacional del Treball (CNT) al començament de la Guerra Civil. El govern republicà el va condemnar a la pèrdua dels seus béns sota l'acusació de facciós. En acabar la guerra, però, les autoritats franquistes el condemnaren per auxili a la rebel·lió i per maçó. Va viure a Xile, més tard a Niça, i des de 1977, va tornar esporàdicament a València. És pare del polític Vicente Blasco-Ibáñez Tortosa.

## Referències

* ↑ Vicente Blasco-Ibáñez i Tortosa: «La ideología del ayuntamiento y del Consell es el neocatolicismo opusdeístico», entrevista al seu fill a Levante-EMV, 17 de gener de 2010

## Bibliografia

* PANIAGUA, Javier; PIQUERAS, José A.: Diccionario biográfico de políticos valencianos 1810-2003. Institució Alfons el Magnànim, 588 pps, València 2004. ISBN 847822386X
* Cucó, Alfons. El valencianisme polític 1874-1936. Valence: Garbí, 1971, p. 472.

## Enllaços externs

* Entrevista a Sigfrido Blasco Ibáñez amb motiu de l'homenatge al seu pare pel centenari del seu naixement. 1967 (castellà)
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# José Bas Moró

José Bas Moró (Alacant, 1839 - 9 d'octubre de 1925) fou un empresari i polític valencià, germà de Federico Bas Moró. Important membre de la burgesia comercial i agrària alacantina, es va fer ric important bacallà i comprant censos. Fou regidor de l'ajuntament d'Alacant i membre de la Diputació d'Alacant el 1862, 1871, 1874 i 1875. Membre del que després seria Partit Liberal Conservador, fou elegit diputat pel districte d'Alacant a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872, malgrat la impugnació que va fer Eleuterio Maisonnave Cutayar, qui el va vèncer a les eleccions d'agost de 1872.
Després de la restauració borbònica fou nomenat alcalde d'Alacant de 1875 a 1877. Formà part de la comissió per a impulsar la construcció de la línia de ferrocarril entre Alacant i Alcoi.

## Referències

* 1 2 Muñoz, Gerardo «Apellidos Alicantinos: Bas». Información, 02-01-2016.
* ↑ «Relación de Senadores del Reino y Diputados Á Córtes Proclamados». Gaceta de Madrid, 22-04-1872, pàg. 242.
* ↑ «Congreso de los Diputados». Gaceta de Madrid, 24-09-1872, pàg. 893.

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.63-64. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Walter de Souza Goulart

Walter de Souza Goulart (13 de juliol de 1912 - 13 de novembre de 1951) fou un futbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1938.

## Referències

* ↑ «Todos os brasileiros - 1938» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Walter de Souza Goulart Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Ramon de Tolosa

«Ramon de Tolosa» té aquests significats:
* Sant Ramon de Tolosa (Tolosa de Llenguadoc, s. XI - 1118), laic que va dedicar la seva fortuna a la beneficència
* Ramon I de Tolosa (s. IX), comte i duc de Tolosa amb Pallars i Ribagorça, Roergue, Carcassona, Rasès, Carcí i Llemosí
* Ramon II de Tolosa (861-923), comte de Tolosa, Nimes i l'Albí.
* Ramon III de Tolosa, també conegut com a Ponç I (?-950), comte de Tolosa i l'Albí (923-950).
* Ramon IV de Tolosa, dit de Sant Gèli (Tolosa, 1042 - Mont Pelegrí, Trípoli, 1105), comte de Tolosa, Trípoli, Roergue, Nimes i Narbona
* Ramon V de Tolosa (1134-1194), comte de Tolosa de 1148 a 1194.
* Ramon VI de Tolosa dit el vell (Sant Gèli, Llenguadoc, 1156 - Tolosa, 1222), comte de Melguelh (1173-1190), de Tolosa i marquès de Provença (1194 -1222)
* Ramon VII de Tolosa dit de Sant Gèli, dit el jove (1197, Bellcaire - 1249, Millau), comte de Tolosa, duc de Narbona i marquès de Provença.