OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions legislatives daneses de 1987

Les eleccions legislatives daneses de 1987 se celebraren el 9 d'agost de 1987. El partit més votat foren els socialdemòcrates, però formaren un govern de coalició del Partit Popular Conservador amb Venstre, dirigit per Poul Schlüter.
| Partit | Líder | Vots | % | Escons | +/- |
| Socialdemokratiet | Anker Jørgensen | 985.906 | 29,3 | 54 | -2 |
| Det Konservative Folkeparti | Poul Schlüter | 700.886 | 20,8 | 38 | -4 |
| Socialistisk Folkeparti | Gert Petersen | 490.176 | 14,6 | 27 | +6 |
| Venstre | Uffe Ellemann-Jensen | 354.291 | 10.5 | 19 | -3 |
| Det Radikale Venstre | Niels Helveg Petersen | 209,086 | 6.2 | 11 | +1 |
| Centrum-Demokraterne | Erhard Jakobsen | 161,070 | 4.8 | 9 | +1 |
| Fremskridtspartiet | Pia Kjærsgaard | 160,461 | 4.8 | 9 | +3 |
| Kristeligt Folkeparti | Christian Christensen | 79,664 | 2.4 | 4 | -1 |
| Fælles Kurs (P) | | 72,631 | 2.2 | 4 | Nou |
| Venstresocialisterne (Y) | | 46,141 | 1.4 | 0 | -5 |
| De Grønne (G) | | 45,076 | 1.3 | 0 | - |
| Danmarks Kommunistiske Parti (K) | | 28,974 | 0.9 | 0 | - |
| Danmarks Retsforbund (E) | | 16,359 | 0,5 | 0 | - |
| Det Humanistiske Parti (H) | | 5.676 | 0,2 | 0 | - |
| Socialistisk Arbejderparti (I) | | 1.808 | 0 | 0 | - |
| Marxistisk-Leninistisk Parti (L) | | 987 | 0 | 0 | - |
| Participació | Participació | 86,7% | 86,7% | 86,7% | 86,7% | 86,7% |

## Referències

* 1 2 3 4 Folketinget.dk
# Eleccions legislatives islandeses de 2009

Les eleccions legislatives islandeses de 2009 es van celebrar el 25 d'abril de 2009, després de la forta pressió popular com a resultat de la greu crisi financera del país.

## Context

El 23 de gener de 2009 el Primer Ministre Geir Haarde, del Partit de la Independència, va anunciar la seva renúncia com a Primer Ministre i que no es presentaria als següents comicis. Va fixar un avenç de les eleccions per al 9 de maig de 2009. No obstant això, les protestes van continuar, exigint la renúncia del govern i eleccions immediates. Finalment, el 26 de gener va renunciar amb tot el seu gabinet, comunicant també la dissolució de la coalició que representava en el govern. formada per l'Aliança Socialdemòcrata i el Partit de la Independència.
El president d'Islàndia, Ólafur Ragnar Grímsson, va sol·licitar llavors a l'Aliança Socialdemòcrata formar un nou govern, el qual finalment es va concretar el 28 de gener quan l'Aliança Socialdemòcrata va proposar al costat del Moviment d'Esquerra-Verd a Jóhanna Sigurðardóttir per a assumir el càrrec de primer ministre, cosa que finalment es va concretar l'1 de febrer. Finalment, els socialdemòcrates i els verds governaran en coalició.

## Resultats electorals

Resultats de les eleccions legislatives d'Islàndia del 25 d'abril de 2009
| Partits | Partits | Líder | Vots | % | +/−% | Escons | +/− |
| | Aliança Socialdemòcrata (Samfylkingin) | Jóhanna Sigurðardóttir | 55,758 | 29.8 | +3.0 | 20 | +2 |
| | Partit de la Independència (Sjálfstæðisflokkurinn) | Bjarni Benediktsson, Jr. | 44,369 | 23.7 | −12.9 | 16 | −9 |
| | Moviment d'Esquerra-Verd (Vinstrihreyfingin – grænt framboð) | Steingrímur J. Sigfússon | 40,580 | 21.7 | +7.4 | 14 | +5 |
| | Partit Progressista (Framsóknarflokkurinn) | Sigmundur Davíð Gunnlaugsson | 27,699 | 14.8 | +3.1 | 9 | +2 |
| | Moviment dels Ciutadans (Borgarahreyfingin) | sense líder | 13,519 | 7.2 | +7.2 | 4 | +4 |
| | Partit Liberal (Frjálslyndi flokkurinn) | Guðjón Arnar Kristjánsson | 4,148 | 2.2 | −5.1 | 0 | −4 |
| | Moviment Democràtic (Lýðræðishreyfingin) | Ástþór Magnússon | 1,107 | 0.6 | +0.6 | 0 | — |
| Total | Total | | 187,180 | 100.0 | | 63 | — |
| Blancs: 6,226 (3,2%); Nuls: 528 (0,3%); Participació: 85,1%. Font: Morgunblaðið ||||||||

## Referències

* ↑ El primer ministre d'Islàndia dimiteix per la crisi i convoca eleccions pel maig El Mundo, 24 de gener de 2009
* ↑ El govern d'Islàndia dimiteix per la crisi El Mundo, 26 de gener de 2009
* ↑ Política gai assumirà el càrrec de primer ministre d'Islàndia 29 de gener de 2009
* ↑ Islàndia atorga al centreesquerra la tasca de sortir de la seva crisi política 1 de febrer de 2009
# Eleccions presidencials ucraïneses de 1994

Les Eleccions presidencials ucraïneses de 1994 es van dur a terme entre el 26 de juny i el 10 de juliol de 1994. Van ser les segones eleccions presidencials a Ucraïna després de la seva independència de la Unió Soviètica. Les eleccions presidencials es convocaren abans del previst, arran d'un compromís polític entre el President i el Parlament: les eleccions parlamentàries es van celebrar a final d'any.
La primera volta de les eleccions va tenir lloc el 26 de juny de 1994 i la segona volta el 10 de juliol de 1994. Com a resultat, el president interí Leonid Kravtxuk va perdre la presidència davant l'ex-primer ministre Leonid Kutxma.
En particular, després de la dissolució formal de la Unió Soviètica el desembre de 1991 van ser les primeres eleccions presidencials de la Comunitat d'Estats Independents (format per estats post-soviètics) quan el Cap d'Estat amb arrels basades en la nomenklatura soviètica perdés el seu lloc de lideratge pacíficament arran de les eleccions celebrades democràticament a tot el país, però, la competència entre Kravchuk i Kutxma tenia gran part d'una disputa dins de la nomenklatura governant.

## Resultats de les eleccions presidencials de 1994

| Candidats — Partits | Vots (1a volta) | % | Vots (2a volta) | % |
| Leonid Kravtxuk - Independent | 9,977,766 | 38.36 | 12,111,603 | 45.06 |
| Leonid Kutxma - Independent | 8,107,626 | 31.17 | 14,016,850 | 52.15 |
| Oleksandr Moroz – Partit Socialista d'Ucraïna | 3,466,541 | 13.33 |
| Volodymyr Lanoviy - Independent | 2,483,986 | 9.55 |
| Valeriy Babych - Independent | 644,263 | 2.48 |
| Ivan Plyushch - Independent | 321,886 | 1.24 |
| Petro Talanchuk - Independent | 143,361 | 0.55 |

## Referències

* Centre de Rendiment Democràtic Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine.
* El projecte de transformació política i el procés electoral a l'Europa postcomunista Arxivat 2012-02-05 a Wayback Machine.
# Eleccions presidencials ucraïneses de 1999

Les Eleccions presidencials ucraïneses de 1999 es van dur a terme entre el 30 d'octubre i el 14 de novembre de 1999. Van ser les terceres eleccions presidencials a Ucraïna després de la seva independència de la Unió Soviètica. S'hi presentaren inicialment 15 candidats, i dos es van retirar abans de les eleccions (Volodímir Oliinik i Oleksandr Tkatxenko).
En el moment de les eleccions de la població a Ucraïna era de 50.105.600, amb 34.017.400 vivint a les ciutats. l'óblast de Donetsk és la que té més districtes electorals (23), mentre que la província de Txernivtsí només en 4. La ciutat de Kíev té 12 districtes electorals i Sebastòpol en té 2. També hi ha un districte especial fora del país disponible per als electors que en el moment de les eleccions no poden votar a Ucraïna.
La primera volta de les eleccions va tenir lloc el 30 d'octubre de 1999. Durant la ronda la majoria de les províncies i el districte de fora del país van votar per Leonid Kutxma. En set províncies el candidat més votat fou Petró Simonenko principalment a l'est. Oleksandr Moroz va aconseguir convertir-se en el líder en les províncies més agràries de Poltava i Vínnytsia. Natàlia Vitrenko fou la més votada a la província de Sumi.
La segona volta de les eleccions van tenir lloc el 14 de novembre de 1999, en la qual el president en funcions Leonid Kutxma va mantenir el càrrec de president davant el líder comunista Petró Simonenko.

## Resultats de les eleccions presidencials ucraïneses de 1999

| Candidats — Partits | Vots (1a volta) | % | Vots (2a volta) | % |
| Leonid Kutxma — Independent | 9.598.672 | 36,49 | 15.870.722 | 56,25 |
| Petró Simonenko — KPU | 5.849.077 | 22,24 | 10.665.420 | 37,80 |
| Oleksandr Moroz — SPU | 2.969.896 | 11,29 |
| Natàlia Vitrenko — PSPU | 2.886.972 | 10,97 |
| Ievhén Martxuk — Bloc Ievhén Martxuk | 2.138.356 | 8,13 |
| Iuri Kostenko — Independent | 570.623 | 2,17 |
| Hennadi Udovenko — NDU(Rukh) | 319.778 | 1,22 |
| Vassil Onopenko — SDPU | 124.040 | 0,47 |
| Oleksandr Rjavski — Una família | 96.515 | 0,37 |
| Iuri Karmazín — Partit dels Defensors de la Pàtria | 90.793 | 0,35 |
| Vitali Kononov — Partit Verd d'Ucraïna | 76.832 | 0,29 |
| Oleksandr Baziliuk — Partit Eslau | 36.012 | 0,14 |
| Mikola Haber — Partit Patriòtic d'Ucraïna | 31.829 | 0,12 |
| Ivan Bilas — KUN | | |
| Contra tots | 477.019 | 1,81 | 970.181 | 3,44 |

## Referències

* Centre de Rendiment Democràtic Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* El projecte de transformació política i el procés electoral a l'Europa postcomunista Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine.
* Web oficial de les eleccions de 1999 al lloc web de la Comissió Electoral Central
# Eleccions parlamentàries finlandeses de 1930

Les eleccions parlamentàries finlandeses del 1930 es van celebrar els dies 1 i 2 de juliol de 1930. El partit més votat fou el socialdemòcrata, però es formà un govern de coalició dirigit per Pehr Evind Svinhufvud com a primer ministre de Finlàndia.

## Resultats

Resum dels resultats electorals de 2 de juliol de 1930 al Parlament finlandès
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit Socialdemòcrata de Finlàndia | 386.026 | 34,16 | 66 | +7 |
| | Lliga Agrària | 308.280 | 27,28 | 59 | -1 |
| | Partit de la Coalició Nacional | 203.958 | 18,05 | 42 | +14 |
| | Partit Popular Suec | 113.318 | 10,42 | 20 | -3 |
| | Partit Nacional Progressista | 65.830 | 5,83 | 11 | +4 |
| | Partit dels Petits Propietaris | 20.883 | 1,85 | 1 | +1 |
| | Esquerra Sueca | 9.226 | 0,82 | 1 | - |
| | Llista Socialista de Treballadors i Agricultors | 11.504 | 1,02 | - | -23 |
| | Total (participació 65,9%) | 1.130.028 | 100.0 | 200 | |
| Font: Eduskuntavaalit 1927–2003 Arxivat 2007-10-02 a Wayback Machine. ||||||
# El retrat del meu germà mort

El retrat del meu germà mort és un oli sobre tela pintat el 1963 per Salvador Dalí. El quadre s'exposa al Salvador Dalí Museum de St. Petersburg, als Estats Units.
Destaca en l'obra la tècnica de l'antimatèria: s'hi mostren una sèrie de punts vermells i negres fets amb cireres. Les cireres negres formen el rostre del germà mentre que les roges el rostre de Salvador viu. D'aquesta manera, l'artista torna a les seves imatges dobles, component un retrat que no és solament del seu germà sinó també de si mateix. El pintor pinta al costat dret de la pintura una sèrie de soldats, o conquistadors, que empunyen llances i avancen cap al rostre del germà mort per ajudar el pintor a desfer-se d'ell. D'entre el cap del retrat destaca el bec i l'ull d'una au que té com a significat que l'au sotja la destinació del germà mort.

## Referències

* ↑ «Retrat del meu germà mort». Fundació Gala - Salvador Dalí, 03-10-2019. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ Kabir. «Salvador Dali’s ‘Portrait of My Dead Brother’» (en anglès). Medium, 12-08-2020. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ Shanes, Eric. The Life and Masterworks of Salvador Dalí (en anglès). Parkstone International, 2012-05-08, p. 263. ISBN 978-1-78042-879-6.
# Elisabeth Rygaard

Elisabeth Rygaard (Dinamarca, 1 de setembre de 1946) és una directora de cinema i guionista danesa.
Va estudiar danès i es va graduar en estudis de cinema a la Universitat de Copenhaguen. Treballa com a directora des de 1974. Per a la pel·lícula Ta' det som en mand, frue (1975) es va unir amb Mette Louise Knudsen i Li Vilstrup per formar el col·lectiu Røde Søster. És presidenta de l'Associació de Directors Danesos.

## Filmografia

* Ta' det som en mand, frue (1976)
* Er det løgn, hva jeg si'r? (1978)
* Jeg blir' så bange (1979)
* En fugl under mit hjerte (1980)
* Bank under bordet (1982)
* Gøgeungen (1983)
* Veras historie - en film om modstandskamp (1984)
* Din daglige dosis (1985)
* Jobtilbud i nazismens Tyskland (1986)
* En hård dags nat (1987)
* Glashjertet (1988)
* Sangen om en tiger (1988)
* Blomstens ansigt (1989)
* Saksens Billeder (1990)
* Skovens Eventyr (1991)
* Marias Valg (1991)
* Barndommens landskaber (1992)
* Mellem bjergene og havet (1995)
* The sky is the limit (1996)
* Mine drømmes hus (1998)
* Omfavn mig måne (2002)

## Referències

* ↑ Nehmen Sie es wie ein Mann, Madame! , 5. Internationales Forum des deutschen Films, 25. Internationale Filmfestspiele Berlin, Freunde der Kinemathek (Hrsg.)

## Enllaços externs

* Web personal (dänisch)
* Elisabeth Rygård a kvinfo.dk.
# Els mots (llibre)

Els Mots (en francès: Les Mots) és l'autobiografia del filòsof i escriptor francès Jean-Paul Sartre, escrita el 1963.

## Estructura i presentació

El text es divideix en dues parts de llargada similar, titulades "Llegint" i "Escrivint". Tanmateix, segons l'estudiós francès Philippe Lejeune, aquesta divisió és tan sols una qüestió d'aparença, ja que no afecta la progressió cronològica del text. En lloc d'això, considera més adequat dividir el text en cinc parts o "actes":
* El primer acte presenta, de manera cronològica, la "prehistòria" de la infantesa i l'origen familiar de Sartre.
* El segon acte relata els diferents papers que Sartre s'assignava a si mateix dins la reclusió en un món imaginari, fet possible per la seva família.
* El tercer acte reconta el moment en què pren consciència de la seva impostura, la seva pròpia contingència, por a la mort i la lletjor (idees que s'emmarquen en el context de la seva filosofia existencialista).
* El quart acte consisteix en el desenvolupament d'una nova impostura, en què Sartre adopta diferents estils d'escriptura.
* Al cinquè acte, Sartre relata la seva pròpia delusió, la qual considera la font del seu dinamisme. En aquesta part anuncia l'escriptura d'un futur segon llibre, que no arribaria mai a completar.
En un primer moment, Sartre va pensar en Jean sans terre com a títol alternatiu.

## Referències

* ↑ Aronson, Ronald. Jean-Paul Sartre: Philosophy in the World, 1980. Arxivat 2011-07-16 a Wayback Machine.
* ↑ Boulé, Jean-Pierre. 2005. Sartre, Self-Formation, and Masculinities.
# Elisabeth Valencia Mimbrero

Elisabeth Valencia Mimbrero (Sant Feliu de Llobregat, 1980) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en l'onzena i dotzena legislatures.

## Biografia

Té estudis en Relacions Laborals per la Universitat de Barcelona. Ha treballat a diverses empreses privades i actualment gestiona el departament de vendes de Tecnotramit. Militant de Ciutadans - Partit de la Ciutadania, va ser escollida regidora a l'ajuntament de Sant Feliu de Llobregat a les eleccions municipals espanyoles de 2015. Després fou escollida diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 i a les de 2017.

## Referències

* ↑ Els teus representants al web de Ciutadans
* ↑ Candidatura de Ciutadans – Partido de la Ciudadanía (C’s)
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
# En la foscor del bosc

En la foscor del bosc (títol original: Promenons-nous dans les bois) és una pel·lícula francesa de terror dirigida per Lionel Delplanque, estrenada el 2000. Ha estat doblada al català.

## Argument

Cinc joves actors arriben per muntar un espectacle sobre La Caputxeta Vermella. Molt ràpidament, la terrible història que posen en escena es desplega sota els seus ulls, i el Gran Malvat Llop es reencarna sota la forma d'un homicida. La ficció esdevé una realitat sagnant, i la nit serà llarga.

## Repartiment

* Clotilde Courau: Sophie
* Clément Sibony: Matthieu
* Vincent Lecœur: Wilfried
* Alexia Stresi: Jeanne
* Maud Buquet: Mathilde
* François Berléand: Axel de Fersen
* Denis Lavant: Stéphane
* Michel Muller: el policia
* Thibault Truffert: Nicolas
* Marie Trintignant: la mare
* Suzanne MacAleese: Pélagie

## Al voltant de la pel·lícula

* Acollida crítica: El film rep majoritàriament crítiques negatives. És 14è a la llista dels pitjors films de tots els temps a AlloCiné, amb una nota de 1,1/5 dels espectadors.
* Axel de Fersen és un comte suec del segle xviii conegut per a la seva relació amb la reina de França Maria Antonieta d'Àustria.
* La música que acompanya l'espectacle sobre La Caputxeta vermella és Pere i el llop de Prokofiev.
* Al primer terç del film, el poema que Axel de Fersen demana llegir a Wilfried és Der Erlkönig de Goethe, una traducció francesa inspirada de la de Gérard de Nerval.

## Premis i nominacions

* Gran premi de cinema fantàstic europeu i nominació al premi a la millor pel·lícula, en el Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya l'any 2000.
* Nominació al gran premi de cinema fantàstic europeu, en el festival Fantasporto l'any 2001.

## Referències

* ↑ «En la foscor del bosc». esadir.cat.
* ↑ «Promenons-nous dans les bois». [Consulta: 16 abril 2018].
# En un moll de Normandia

En un moll de Normandia (originalment en francès, Ouistreham) és una pel·lícula francesa dirigida per Emmanuel Carrère i estrenada el 2021. És una adaptació del conte Le Quai de Ouistreham de Florence Aubenas publicat el 2010. S'ha doblat i subtitulat al català.
Es va presentar al Festival de Cinema de Canes de 2021. El llançament a les pantalles de cinema es va planejar pel 2021, però es va posposar a gener de 2022.

## Sinopsi

A principis dels anys 2000, l'escriptora Marianne Winckler viu ocultant la seva identitat durant sis mesos al món del treball temporal i precari en sol·licitar un lloc com a operària de la neteja a bord dels transbordadors que feien la connexió entre Ouistreham i Portsmouth.

## Repartiment

* Juliette Binoche: Marianne Winckler
* Hélène Lambert: Christèle
* Léa Carne: Marilou
* Émily Madeleine: Justine
* Patricia Prieur: Michèle
* Évelyne Porée: Nadège
* Didier Pupin: Cédric
* Louis-Do de Lencquesaing: Louis-Do, amic de la Marianne.
* Charline Bourgeois-Tacquet: Charline, amic d'en Louis-Do.
* Aude Ruyter: assessora d'ocupació.

## Referències

* ↑ «En un moll de Normandia». FilminCAT. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «En un muelle de Normandía». Goita què fan ara. [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ Ocaña, Javier. «‘En un muelle de Normandía’: el escritor Emmanuel Carrère también es cineasta, y dirige con brío» (en castellà). El País, 27-01-2022. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Iglesias, Por Eulàlia. «Crítica de 'En un muelle de Normandía'» (en espanyol europeu). Fotogramas, 26-01-2022. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Carmona, María Adell. «'En un muelle de Normandía': Juliette Binoche, sin maquillar e infiltrada en un comando de limpieza» (en castellà). Ara en Castellano, 27-01-2022. [Consulta: 3 febrer 2022].
# Eriope

Eriope és un gènere d'angiospermes que pertany a la família de les lamiàcies. Aquest gènere està format per 49 espècies.

## Taxonomia

| Eriope alpestris Eriope anamariae Eriope angustifolia Eriope arenaria Eriope blanchetii Eriope blanchettii Eriope chamaedrifolia Eriope complicata Eriope confusa Eriope crassifolia Eriope crassipes Eriope cristalinae | Eriope elegans Eriope exaltata Eriope filifolia Eriope foetida Eriope glandulosa Eriope grandiflora Eriope horridula Eriope hypenioides Eriope hypoleuca Eriope latifolia Eriope luetzelburgii Eriope machrisae | Eriope macrostachya Eriope micrantha Eriope montana Eriope monticola Eriope nudicaulis Eriope nudiflora Eriope obovata Eriope obtusata Eriope pallens Eriope parviflora Eriope parvifolia Eriope platanthera | Eriope polyphylla Eriope salviifolia Eriope silvatica Eriope simplex Eriope sincorana Eriope stricta Eriope teucrioides Eriope tomentosa Eriope trichopes Eriope trichopoda Eriope tumidicaulis Eriope velutina Eriope xavantium |
# Epístenes

Epístenes (en llatí Episthenes, en grec antic Ἐπισθένης) fou un militar grec nascut a Amfípolis, que es va enrolar com a mercenari a l'Expedició dels deu mil i va dirigir els peltastes a la batalla de Cunaxa. Xenofont diu d'ell que era un oficial molt hàbil. El torna a mencionar dirigint als grecs durant el seu pas per Armènia.

## Referències

* ↑ Episthenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol.II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 41
# Entrada

«Entrada» té aquests significats:
* Entrada (agricultura)
* Entrada (economia)
* Entrada (informàtica)
* Entrada (text), l'inici d'un text
Viccionari
# Ernesto Sáenz de Buruaga

Ernesto Sáenz de Buruaga Bustamante (Miranda de Ebro, 1 de juliol de 1956) és un periodista espanyol. Ha dirigit i presentat diversos programes de ràdio i televisió, entre els quals destaca La Mañana de la COPE i el Telediario de Televisió Espanyola.

## Trajectòria

Entre el 1996 i el 1998 fou cap d'informatius de Televisió Espanyola, per passar després a ocupar el mateix càrrec a Antena 3. El 2003 va convertir-se en conseller delegat de la cadena privada. Durant la darrera meitat de la dècada dels 2000 va presentar diversos programes a Telemadrid, fins que el 2010 va fitxa per la Cope, on presentaria el programa matinal. El gener de 2015 es va fer pública la possibilitat que Buruaga presentaria un nou programa de debat les nits del cap de setmana a Televisió Espanyola, que finalment es va estrenar el maig de 2015, sota el nom de Así de Claro, que en el seu primer programa va debutar amb 976.000 espectadors a Espanya (6,5% de share), i 76.000 espectadors a Catalunya. El programa 'es va cancel·lar després de tan sols 3 programes emesos per no assolir els mínims nivells d'audiència esperats.

## Referències

* 1 2 Castellví Roca, Albert «Buruaga podria tornar a TVE per presentar-hi un debat polític». Diari Ara, 21-01-2015, pàg. 42.
* ↑ «El debut de Buruaga, 51è programa més vist» (paper). Diari Ara, 27-05-2015, p. 50 [Consulta: 27 maig 2015].
# Escala octatònica

Una escala octatònica és una escala musical de vuit notes. Malgrat que hi ha diferents possibilitats de combinar 8 sons diferents per a fer una escala, la forma més famosa és una escala en la qual les notes ascendeixen alternant intervals de to i de semitò. En la teoria clàssica, aquesta escala s'anomena simplement escala octàtonica, mentre que en la teoria de jazz rep el nom d'escala disminuïda, ja que es pot concebre com una combinació de dos acords entrellaçats de sèptima disminuïda, de la mateixa manera que l'escala augmentada es pot concebre com una combinació de dos acords triades augmentats. El terme octatònic va ser introduït per Arthur Berger el 1963 com a octatonic pitch collection.
A causa de la simetria interna d'aquesta escala (composta de 4 grups iguals de 2 notes cada un), hi ha només tres escales octatòniques diferents (no produïdes a partir de la transposició), i una escala octatònica donada té només dos modes (un començant el seu ascens amb un to entre les dues primeres notes, mentre que l'altre comença amb un semitò). Per això Olivier Messiaen considerava l'escala octatònica com un dels modes de transposició limitada.

## Fonts

* Berger, Arthur (1963). "Problems of Pitch Organization in Stravinsky". Perspectives of New Music II/I (Fall-Winter)
# Escut de Berlín

L'escut de la ciutat de Berlín ve definit per la següent descripció heràldica, inclosa a la Llei de símbols del Lander de Berlín, aprovada pel govern federal a 13 de maig de 1954: En un camper d'argent, un os rampant de sable armat i amb llengua de gules. Al timbre, una corona d'or decorada amb vuit flors del mateix metall, cinc de les quals són vistes.
L'origen d'aquest escut és, encara avui dia, desconegut. Tot i així, és probable que la seva adopció sigui un homenatge al duc Albert I de Brandenburg, conegut popularment com l'os. Hom també afirma que aquest escut podria fer referència a la primera meitat del nom de la ciutat en alemany: Bär, traduït com a os.
L'escut fou emprat com a símbol de Berlín Occidental des de la seva aprovació fins a la reunificació alemanya de 1990. Des de llavors, aquestes han esdevingut les armes de la ciutat reunificada.

## Vegeu també

* Bandera de Berlín

## Referències

* ↑ Llei de símbols del Lander de Berlín (en alemany)

## Font

* Descripció de la bandera i l'escut de la ciutat de Berlín, a Flags of the World. (anglès)