OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Ros del Maiol (Masquefa)

Cal Ros del Maiol és una obra eclèctica de Masquefa (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres. De planta baixa i dos pisos i una torratxa central de planta quadrada i coberta amb un terrat. A la façana hi ha dos eixos de composició en el que destaquen el balcó corregut de la planta primera, les cornises sobre les llindes dels balcons, les obertures del segon pis, formades per tubs de fosa, i la cornisa de remat. Les baranes del terrat del cos elevat són de terracota.

## Història

Els primers propietats eren de Piera. Havia estat magatzem de vi.

## Referències

* 1 2 «Cal Ros del Maiol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Fundació Salvador Allende

La Fundació Salvador Allende és una institució de Santiago de Xile que té com a principal objectiu promoure els valors de justícia social, solidaritat i llibertat que van inspirar la vida del President Allende, de cara a les noves generacions del segle XXI. Va ser creada l'any 1990, una vegada recuperada la democràcia a Xile, per iniciativa de la vídua d'Allende, Hortensia Bussi, de les seves filles Isabel i Carmen Paz, i del seu net Gonzalo Meza Allende. A la seu de la Fundació hi ha un Centre de Documentació i un memorial concebut com un espai de record i de reflexió sobre la vida d'Allende. Hi ha diverses sales: la de les veus, la de les imatges i la dels objectes; i també s'hi pot veure la seva taula de president.
Al mateix edifici, s'hi troba el Museo de la Solidaridad Salvador Allende, que exposa diverses obres d'artistes contemporanis com ara Miró, Tàpies o Picasso. L'origen del museu data del 1971, quan nombrosos artistes i intel·lectuals van voler donar suport amb les seves obres al govern progressista d'Allende davant de les agressions dels mitjans de comunicació, en mans de la dreta xilena. Posteriorment, durant els anys de la dictadura (1973-1989), artistes d'arreu del món van continuar donant obres d'art a la col·lecció, que van ser guardades fins a la recuperació de la democràcia.

## Context

Salvador Allende, metge i polític xilè, fou diputat del 1937 al 1946 i ministre de sanitat dins el govern de Pedro Aguirre entre 1939 i 1942. El 1952 ocupà el càrrec de president del senat i es presentà com a candidat presidencial el 1952, 1958 i 1964, però les tres vegades fou derrotat. Finalment, com a representant de la coalició d'esquerres Unidad Popular, assolí la presidència el 1970. La seva política, anomenada via xilena al socialisme, va incloure la nacionalització dels bancs, de les mines de coure i d'algunes grans empreses. Malgrat les creixents dificultats econòmiques, la Unidad Popular obtingué, el 1973, el 43% dels vots en les eleccions legislatives. El juny del 1973 superà un intent de cop d'estat, però el setembre del mateix any fou enderrocada per un cop d'estat militar que posà fi al règim democràtic i durant el qual Allende resultà mort mentre l'aviació bombardejava el Palacio de la Moneda.

## Referències

* 1 2 3 «Fundació Salvador Allende». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Campionat del món d'escacs d'aficionats

El Campionat del món d'escacs d'aficionats (World Amateur Chess Championship) fou un torneig organitzat per la Federació Internacional d'Escacs, FIDE els anys 1920, amb la intenció de promocionar els escacs amateur. La intenció era organitzar el campionat cada quatre anys vinculat als Jocs Olímpics d'Estiu, però finalment només se'n varen poder celebrar dos.
El primer campionat se celebrà l'any de la fundació de la FIDE, durant els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 a París. Aquest campionat es considera, en el món dels escacs, la primera de les Olimpíades d'escacs no oficial, i és l'única de les olimpíades que va consistir en un torneig individual.
El segon campionat se celebrà durant els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 a La Haia, alhora que la II Olimpíada d'escacs no oficial.
Els escacs mai no han format part, oficialment, dels Jocs Olímpics, i per causa que la comunitat escaquística mai no ha fet una distinció real entre jugadors aficionats i jugadors professionals el campionat es va haver d'interrompre a partir de 1928.
    #AnyLlocGuanyadorPaís 11924ParísHermanis Matisons  Letònia 2Fricis Apšenieks Letònia 3Edgar Colle Bèlgica 11928La HaiaMax Euwe  Països Baixos 2Dawid Przepiórka Polònia 3Hermanis Matisons Letònia

## Vegeu també

* I Olimpíada d'escacs no oficial (París)
* II Olimpíada d'escacs no oficial (La Haia)

## Referències

* ↑ La definició d'"aficionat" o amateur en escacs no és clara: es tracta d'un jugador que no viu dels escacs, però això no implica cap restricció pel que fa a cobrar premis, acceptar diners per participar en torneigs, o participar en competicions de cap tipus. El 1935 Max Euwe, fou el darrer jugador oficialment "amateur" que a més a més guanyà el Campionat del Món. (Hooper & Whyld 1992, p. 13)

## Bibliografia

* Brace, Edward R. An Illustrated Dictionary of Chess. Hamlyn Publishing Group, 1977, p. 18. ISBN 1-55521-394-4.
* Hooper, David; Whyld, Kenneth. The Oxford Companion to Chess. 2. Oxford University Press, 1992, p. 13. ISBN 0-19-280049-3.
* Whyld, Ken. Chess: The Records. Guinness Books, 1986, p. 28. ISBN 0-85112-455-0.
# Boys Again

Boys Again és una pel·lícula muda de la Éclair American distribuïda per la Universal Film Manufacturing Company i protagonitzada per Guy Oliver, Lamar Johnstone i John G. Adolfi. La pel·lícula, d’una bobina, es va estrenar el 8 d’agost de 1912.

## Argument

John Lyons decideix marxar en cotxe de vacances. Passant pel seu poble natal, que fa quinze anys que no visita, té una avaria. En aquell moment apareixen dos vells companys i el convencen perquè s'uneixi a ells ja que l'automòbil no es podrà arreglar fins l’endemà. Bassit els proposa d’anar a pescar. Acaben caient a l'aigua, dinar i tot. Després van a un hort i Lyons s'enfila a una pomera. La senyora Brown, una pagesa veu els lladres i els persegueix, deixant Lyon a l'arbre. Un gos esquinça els pantalons de Bassit, però Lyons s'allunya i cau tip de riure al costat de la carretera. Aleshores sent una noia que plora en llegir una carta que ha rebut del seu amant en la que li diu que la fàbrica ha estat tancada i que hauran d'esperar per casar-se. Lyons és l’amo de la fàbrica i descobreix que la noia és filla d'un antic company de jocs i promet els problemes de la fàbrica. Va a l'oficina de telègrafs i telefona al gerent per rescindir l'ordre de tancament i augmentar els salaris un 5 per cent. Dos dies després se'n va a casa i es troba amb els feliços amants a la carretera i segueix el seu camí com un home més feliç i millor.

## Repartiment

* Guy Oliver (John Lyons)
* Lamar Johnstone (Arthur Dean)
* John G. Adolfi (Bassit)
* Julia Stuart (senyora Brown)
* Robert Frazer (Arthur Prince)
* John Troyano (nen dels encàrrecs)
* Barbara Tennant (Mary Moore)
* Mathilde Baring (botiguera)

## Referències

* ↑ «Boys Again» (en anglès). Internet Movie Database IMDb, 08-08-1912. [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ Braff, Richard E. The Universal Silents: A Filmography of the Universal Motion Picture Manufacturing Company, 1912-1929 (en anglès). McFarland, 1999, p. 57. ISBN 978-0-7864-0287-8.
* ↑ «Calendar of independent releases». Moving Picture World 13, 5, d’agost 1912, pàg. 456.
* ↑ «Boys Again». Moving Picture World 13, 5, 3 d’agost 1912, pàg. 480.
# Galadra

Galadra és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrit per Francis Walker el 1865. Conté només una espècie, Galadra rhomboidata, descrita pel mateix autor el mateix any, que es troba a Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea.
* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; Robinson, G.; Pitkin, B.; Hine, A.; Lyal, C., eds. (2003). "Galadra". The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum.
# Can Posas (Castellterçol)

Can Posas és una obra noucentista de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Posas se situa en el centre històric de la població. És un edifici entre parets mitgeres, compost de planta baixa i dos pisos. Façana de composició clàssica amb divisions verticals i horitzontals. Els elements formals i decoratius li donen un caràcter noucentista.

## Referències

* ↑ «Can Posas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Can Pou

«Can Pou» té aquests significats:
* Can Pou (Campllong), veïnat del municipi de Campllong (Gironès)
* Estació de Can Pou - Camp de Mar, estació de ferrocarril fora de servei a la població de Premià de Mar a la comarca del Maresme
* Edificis:
** Can Pou (Bàscara), edificació al municipi de Bàscara (Alt Empordà)
** Can Pou (Bigues), masia al municipi de Bigues i Riells (Vallès Oriental)
** Can Pou (Cabanelles), edificació al municipi de Cabanelles (Alt Empordà)
** Can Pou (Cànoves i Samalús), edificació al municipi de Cànoves i Samalús (Vallès Oriental)
** Can Pou (Maià de Montcal)
** Can Pou (Premià de Mar), casa al Maresme
** Can Pou (Tagamanent), mas al poble de Santa Eugènia del Congost (municipi de Tagamanent, Catalunya)
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1972

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1972 es disputaren el 5 i 6 d'agost de 1972 a Gap, França. Per culpa de la disputa dels Jocs Olímpics de Múnic sols es disputaren les proves professionals individuals masculina i femenina.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Masculines |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Marino Basso Itàlia | 7h 05' 59" | Franco Bitossi Itàlia | m. t. | Cyrille Guimard França | m. t. |
| Femenines |||||||
| Cursa en línia femenina detalls | Geneviève Gambillon França | 1h 38' 41" | Lubov Zadoroznaya Unió Soviètica | + 1" | Anna Konkina Unió Soviètica | + 1" |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2 | França | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | Unió Soviètica | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1972 - Hommes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 22 setembre 2013].
* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1972 - Femmes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 22 setembre 2013].
# Galatea de les esferes

Galatea de les esferes, (1952) és una obra del català surrealista Salvador Dalí. En aquesta obra apareix el rostre de Gala, la seva musa i esposa, configurat per un conjunt d'esferes que mostren el seu interès per la ciència.

## Història

Galatea de les esferes, és una de les obres més representatives de l'autor Salvador Felipe Jacinto Dalí i Domènech, més conegut com a Salvador Dalí. Considerat un dels màxims representants del Surrealisme, fonamentalment, es coneix la seva trajectòria pictòrica, tot i que també té un llarg recorregut en l'escultura i la poesia.
Després d'una llarga època ingressat en un hospital, Dalí va començar a llegir articles sobre la ciència, la física, els àtoms... Tota aquesta indagació, per part de l'artista, va florir després de l'explosió de la bomba atòmica de l'any 1945. A partir, d'aquest moment l'artista va començar a crear obres relacionades amb les seves investigacions científiques; i es va convertir en una de les passions de Dalí, la ciència i les teories dels àtoms.
A més a més, aquesta obra és una de les més representatives d'aquesta època, l'època mística-nuclear.
«Galatea de las esferas». [Consulta: 20 març 2020]. «Galatea de las esferas». [Consulta: 20 març 2020].

## Descripció

El nom de l'obra ens fa descobrir el contingut d'aquesta; galatea fa referència a la model, Gala, dedicada a la seva musa i esposa, a l'eterna figura femenina. I les esferes que configuren el seu rostre i l'espai, mostren la passió que sentia per la ciència i la desintegració de l'àtom.
L'eix de la tela mostra una nova perspectiva de la pintura, ja que adquireix una visió tridimensional del roste i les esferes (àtoms).
Tanmateix, l'obra representa la síntesi de l'art renaixentista i la teoria atòmica mencionada anteriorment.
Els colors utilitzats són freds i tènues, proporcionant un sentiment de realitat, credibilitat de l'autor, la model i el receptor de l'obra.
A més a més, l'autor, va decidir que volia que l'obra estigues sustentada per un cavallet que havia estat del pintor francès del segle xix, Meissonier. Actualment, continua sustentada pel mateix cavallet al Teatre-Museu Dalí.
«GALATEA DE LAS ESFERAS, 1952». Arxivat de l'original el 2020-03-20. [Consulta: 20 març 2020]. Gómez, Verónica. «Galatea de las Esferas». Arxivat de l'original el 20 de març 2020. [Consulta: 20 març 2020].

## Fonts

* «Galatea de las esferas». [Consulta: 20 març 2020].
* «Galatea de las esferas». [Consulta: 20 març 2020].
* «GALATEA DE LAS ESFERAS, 1952». Arxivat de l'original el 2020-03-20. [Consulta: 20 març 2020].
* Gómez, Verónica. «Galatea de las Esferas». Arxivat de l'original el 20 de març 2020. [Consulta: 20 març 2020].
Cristina de Ribot 17/04/20
# Fluviphylax

Fluviphylax és un gènere de peixos de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Fluviphylax obscurus (Costa, 1996)
* Fluviphylax palikur (Costa & Le Bail, 1999)
* Fluviphylax pygmaeus (Myers & Carvalho, 1955)
* Fluviphylax simplex (Costa, 1996)
* Fluviphylax zonatus (Costa, 1996)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Fluviphylax pygmaeus

Fluviphylax pygmaeus és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Fluviphylax obscurus

Fluviphylax obscurus és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 1,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Campylopterus

Campylopterus és un gènere d'ocells de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família del troquílids (Trochilidae). Aquests colibrís habiten zones forestals de Mèxic i Amèrica Central i del Sud.

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per 10 espècies:
* Campylopterus largipennis - colibrí pitgrís.
* Campylopterus calcirupicola - colibrí de bosc sec.
* Campylopterus diamantinensis - colibrí de Diamantina.
* Campylopterus hyperythrus - colibrí roig de Veneçuela.
* Campylopterus ensipennis - colibrí cuablanc.
* Campylopterus falcatus - colibrí latzulita.
* Campylopterus phainopeplus - colibrí de Santa Marta.
* Campylopterus hemileucurus - colibrí violaci.
* Campylopterus duidae - colibrí cuadaurat.
* Campylopterus villaviscensio - colibrí del riu Napo.

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Hummingbirds» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. [Consulta: 11 octubre 2024].
# Fusell Tipus I

El Fusell Tipus I (del japonès: 'イ式小銃', 'I-shiki shōjū') era un fusell de forrellat produït poc abans de l'inici de la Segona Guerra Mundial per a l'Imperi Japonès, produït al regne d'Itàlia (el Tipus I, no es un símbol numèric, sinó que denomina que es Italià). Després de la invasió de la Xina, tota la producció de fusells Arisaka era necessària per a l'Exèrcit Imperial Japonès, i sota els termes del Pacte Anti-Komintern, la Marina Imperial Japonesa va contractar a Itàlia per a la producció d'aquest fusell en 1937. El Tipus I estava basat en el fusell Tipus 38, i utilitzava un forrellat del tipus Carcano, però seguia utilitzant un carregador intern fixe de tipus Mauser / Arisaka de 5 bales. El Tipus I va ser utilitzat principalment per la Marina Imperial Japonesa. Estava calibrat per a disparar la munició de 6,5×50mmSR Arisaka. Aproximadament es van produir uns 80.000 fusells Tipus I, entre 19398 i 1939 per Beretta i la resta per alguns arsenals del govern Italià; l'últim subministrament d'aquests fusells al Japó va ser en 1941 per mitjà d'un submarí.
En el mercat de col·leccionista als Estats Units d'Amèrica, el fusell Tipus I és molt poc comú, però tampoc es gaire famós entre els col·lectors d'armes del país nord americà. D'ençà que el Tipus I era una barreja de l'Imperi Japonès i el Regne d'Itàlia, aquest fusell no es gaire ben rebut entre els col·lectors d'equipament i armes japoneses. El Tipus I no va ser marcat mai amb els marcatges japonesos per a les seves armes, i aquest es un detall que busquen molts col·leccionistes, cosa que fa que les armes siguin més interessants per comprar. Molts fusells Tipus I van ser portats a casa per les tropes americanes com a trofeus de guerra. Molts d'aquests fusells Tipus I eren capturats a Kwajalein, a les Filipines, o directament al Japó al final de les hostilitats.

## Vegeu també

* Fusell Tipus 24

## Referències

* 1 2 «6.5x50mm Arisaka Sporting Rifle». [Consulta: 9 setembre 2015].
* ↑ Markham, George. Le armi della fanteria giapponese nella seconda guerra mondiale (en italian). Castel Bolognese: Ermanno Albertelli, 1977 [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ «Type I Carcano». [Consulta: 9 setembre 2015].
* ↑ ; F. A. Mancuso«Carcano-Arisaka Type 1», 01-05-2010. [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ «Arisaka Rifle». imfdb, LLC. [Consulta: 9 setembre 2015]. «Related to the Arisaka is the Type I long rifle, a rifle made in Italy for the Japanese Navy that utilized the Carcano action but a magazine, stock, and barrel based on the Type 38 long rifle.»
* ↑ «'Japanese Garand' WWII Semi-Automatic Rifle». National Firearms Museum. [Consulta: 10 setembre 2015]. «In addition to the Type 38 and its variants, the Imperial Navy also possessed about 60,000 6.5mm Type 'I' rifles which had been produced in Italy both by Beretta and at government arsenals.»
* ↑ «Japanese Carcano Type I Rifle». C&Rsenal, 08-11-2012. Arxivat de l'original el 10 de setembre 2015. [Consulta: 10 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Pictures of a Type I rifle
* Japanese Type I Carcano
# Fusell TERA Tipus 1

Fusell TERA Tipus 1 (挺進落下傘小銃／挺身落下傘小銃 "Teishin Rakkasan Shyoujyu", de japonès: Fusell avançat de paracaigudistes / fusell de voluntaris paracaigudistes) va ser un fusell dissenyat i produït a l'Imperi Japonès. Va ser utilitzat en la Segona Guerra Mundial i disparava una munició de 6,5×50mmSR Arisaka.

## Història

Durant algunes de les operacions amb tropes aerotransportades japoneses que es van fer a principis de la Segona Guerra Mundial, l'Exèrcit Imperial Japonès utilitzava les mateixes armes que amb la infanteria. El problema era que aquest equip era massa voluminós per als paracaigudistes i acostumaven a portar-ho en una bossa a part, la qual moltes vegades es perdia en el salt, deixant els paracaigudistes desarmats.
Per això, l'Exèrcit Imperial Japonès, va decidir crear un nou tipus d'armes, a les que va anomenar TERA. Es creu que l'Exèrcit va començar a investigar en aquestes armes després dels salts sobre les Índies Orientals Neerlandeses, on molts soldats van perdre el seu equipament en el salt.
Aquest fusell seria principalment utilitzat pel Teishin (Forces Especials de l'Exèrcit) i pel Rikusentai (Forces de Paracaigudistes de la Marina).

## Disseny

Els fusells i subfusells TERA tenien una característica en comú, que per a reduir la seva mida al màxim, es podien doblegar i separar per alguna part de l'arma. En el cas del fusell TERA Tipus 2, el fusell es podia doblegar i separa en dues parts: la culata i el sistema de forrellat i de foc, i el canó amb les mires. El fusell TERA Tipus 1 era la conversió del fusell Tipus 38 per aconseguir les demandes de les tropes paracaigudistes. Disparava la mateixa munició de 6,5×50mmSR Arisaka, i tenia, majoritàriament, les mateixes característiques que un Tipus 38 normal.
Aquest fusell tenia una característica molt curiosa, que no comparteix amb gairebé cap altre fusell, que es la seva capacitat per a doblegar-se. Aquesta característica feia que la mida del fusell se reduís en un mida considerable, però no gaire gran. Per poder doblegar la culata del fusell, primer s'havia de córrer el forrellat fins que arribes al punt d'obertura màxima de la recamara (això només es feia per a buidar la recamara, i es podia ometre aquest pas, però era molt recomanable). Una vegada oberta la recamara i el soldat hagués comprovat que no tenia munició carregada, podia començar a desmuntar la culata. En el lateral esquerra del fusell, es podia moure una palanca cap a sota, i una vegada fet, la culata quedava lliure per a poder col·locar-se com es volgués.
El fusell mai es va adoptar de manera oficial ni en grans quantitats, perquè el sistema que s'utilitzava per a reduir la seva mida, era considerat massa poc fiable.

## Vegeu també

* Fusell TERA Tipus 2
* Fusell Tipus 38

## Referències

* ↑ http://www.dieselpunks.org/profiles/blogs/tera-weapons-of-imperial Arxivat 2017-11-08 a Wayback Machine.
* ↑ http://www3.plala.or.jp/takihome/rifle.htm
* 1 2 http://ww2live.com/en/content/world-war-2-type-2-rifle-only-japanese-paratroop-rifle-was-produced-any-real-quantity Arxivat 2017-11-09 a Wayback Machine.
* ↑ https://ipfs.io/ipfs/QmXoypizjW3WknFiJnKLwHCnL72vedxjQkDDP1mXWo6uco/wiki/TERA_rifle.html
# Gai Saloni

Gai Saloni (en llatí Caius Salonius) va ser un magistrat romà del segle ii aC.
Va ser un dels triumvirs per la fundació de colònies (Triumviri coloniae deducendae) i va fundar la colònia de Tempsa l'any 194 aC. El 173 aC va ser nomenat decemvir per dirigir la partició d'algunes terres que s'havia de fer a Ligúria i a la Gàl·lia Cisalpina en favor de ciutadans romans i llatins.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXIV,45; XLII,4
# Gai Saloni Matidi Patruí

Gai Saloni (o Salonià) Matidi Patruí (en llatí Gaius Salonius (o Saloninus) Matidius Patruinus, mort el 78) va ser un senador romà que va viure durant el regnat de Tit al segle I.
Patruí venia d'una família adinerada de grau pretorià de Vicetia (actual Vicenza, al nord d'Itàlia). Al voltant del 63, es va casar amb la noble hispana dita Úlpia Marciana, la germana major del futur emperador Trajà. El 4 de juliol de 68, Marciana li va donar una filla, Salònia Matídia i sembla que també un fill.
Va servir com a pretor i, a través d'aquesta posició, es va convertir en senador. El 70/71, Patruí possiblement va servir com a governador de Germània Superior. A la seva mort, el 78, a Roma, Patruí era sacerdot i estava servint com a membre dels Frates Arvales. Després d'això, Marciana i Matídia van anar a viure amb Trajà i la seua esposa Pompeia Plotina.

## Bibliografia

* «Ulpia Marciana». Arxivat de l'original el 2010-06-27. [Consulta: 11 gener 2015].
* Bennett, Julian. Trajan: Optimus Princeps: A Life and Times. Londres: Routledge, 1997. ISBN 978-0-415-16524-2.
* Jones, Brian W. The Emperor Domitian. Londres: Routledge, 1992. ISBN 978-0-415-04229-1.