OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tossa d'Er

La Tossa d'Er és una muntanya de 2.342,8 metres que es troba entre les comunes d'Er i de Llo totes dues a l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
És a la zona est del terme d'Er i a l'oest del de Llo, al sud del Coll i del Pic de Segalera. En el seu vessant nord-est es troba el Bosc Comunal de Llo i al davant seu, a l'altra banda de la vall de la Ribera d'Er, el Bosc Comunal d'Er.
La Tossa d'Er és un indret present en les rutes d'excursionisme a peu, en esquís o en bicicleta de muntanya de la zona dels Puigmal.

## Referències

* ↑ La Tossa d'Er en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Una de les rutes de Wikiloc
* ↑ Una ruta de Mendikat
* ↑ Gel, 2004.
* ↑ Nuet, 1999.
* ↑ Sánchez, 2002.
* ↑ Broch i Gregori, 1999 i 2000.
* ↑ Guasch, 2005.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «57 - Er i 80 - Llo». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Broch i Guimerà, Manuel; Gregori i Pons, Francesc Xavier. El Massís del Canigó: Carançà-Mentet-Costabona (Excursions amb esquís). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000 (Guies del Centre Excursionista de Catalunya). ISBN 84-8415-199-9.
* Broch i Guimerà, Manuel; Gregori i Pons, Francesc Xavier. La Vall de Núria: Balandrau - Taga - Puigllançada: Excursions amb esquís. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1999 (Guies del Centre Excursionista de Catalunya). ISBN 84-9415-023-2.
* Gel, Carles. 30 ascensions a peu per la Catalunya Nord. Valls: Cossetània Edicions, 2004 (Azimut, 64). ISBN 84-9791-055 - 9.
* Guasch i Terré, Oriol. En BTT per l'Alta Cerdanya i el Capcir. Valls: Cossetània Edicions, 2005, p. 43-48 (Azimut, 72).
* Nuet i Badia, Josep. Núria-Puigmal-Cambradase: Guia d'excursions i travessies. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1999. ISBN 84-96035-12-3.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Er i Llo». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Sánchez, Pako. Muntanyes de Núria, Carançà i Vall del Ter. Valls: Cossetània Edicions, 2002 (Azimut, 39). ISBN 84-96035-12-3.
# Nat Turner

Nathaniel Turner (2 d'octubre de 1800 - 11 de novembre de 1831) va ser un esclau als Estats Units que va promoure una rebel·lió de resistència a l'esclavatge que fou esclafada al comtat de Southampton, a Virgínia.

## Dades de l'autor

Nat Turner era intel·ligent: va aprendre a escriure per ell mateix i solia fer experiments amb paper i pólvora a sa casa. Era també un home religiós, de fet, fins i tot, va tenir diverses visions relacionades amb Déu. Els altres esclaus el coneixien com "El Profeta".

## Rebel·lió

La rebel·lió que va encapçalar Nat Turner va començar amb uns pocs companys d'aquest, però prompte s'hi van unir més de 50 homes. El 21 d'agost va començar la rebel·lió. Aquests homes van anar de casa en casa matant a tota persona blanca que hi veien. Van utilitzar armes blanques per tal de no cridar l'atenció.
Turner va ordenar matar a tots els blancs que els altres companys veieren. Sense excepció. Van matar un total de 55 persones blanques, entre homes, dones i xiquets. Es va salvar un xiquet que va aconseguir amagar-se a una xemeneia.

## Captura i execució

La rebel·lió va acabar només 48 hores després que començara. Nat Turner en canvi, va ser capturat uns mesos després. El 30 d'octubre va ser arrestat per un granger blanc a un pantà. Arran de la seua detenció, Thomas Ruffin Gray, un advocat d'ofici, va publicar un escrit titulat The Confessions of Nat Turner (Les confessions de Nat Turner), escrit en part a partir de recerca que va fer mentre Turner estava desaparegut i en part a partir de converses a la presó amb Turner abans del judici.
El 5 de novembre de 1831, Nat Turner va ser jutjat. La resolució no va ser favorable i el condemnaren a mort. Així, l'11 de novembre va ser penjat a Jerusalem (Virginia). Després de la seua mort, el cadàver va ser escorxat, decapitat i el van fer trossets, alguns dels quals van ser repartits entre alguns blancs com a record.

## Notes

La imatge de la seva captura es va publicar el 1882 a la pàgina 321 de A Popular History of the United States

## Referències

* ↑ Bryant, William Cullen; Gay, Sydney Howard. A Popular History of the United States: From the First Discovery of the Western Hemisphere by the Northmen, to the End of the First Century of the Union of the States. Preceded by a Sketch of the Prehistoric Period and the Age of the Mound Builders. Scribner, Armstrong, & Co, 1882, p. 321 [Consulta: 18 febrer 2009].

## Enllaços externs

* Els africans a Amèrica
* Biografia de Nat Turner
# Galatea (cràter)

Galatea és un cràter de l'asteroide del tipus Amor (433) Eros, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -10.2 ° de latitud nord i 183.1 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 1.4 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 2003 i fa referència a Galatea, estàtua de la mitologia grega de la qual Pigmalió (llegendari rei de Xipre) es va enamorar.

## Referències

* ↑ "Galatea (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Myers Imel, Martha Ann and Dorothy. ABC-CLIO, Inc.. Goddesses in World Mythology, 1993..
# Balanites aegyptiaca

Balanites aegyptiaca és una espècie d'arbre classificat ja sia com de la família Zygophyllaceae o la Balanitaceae. És planta nativa de gran part d'Àfrica, incloent el Sahel, i de parts de l'Orient Mitjà.
Tolera diversos tipus de sòl i prospera des de les regions semiàrides a les subhumides.

## Descripció

Balanites aegyptiaca arriba a fer 10 m d'alt i té una forma estreta, és espinós, els folíols tenen formes variables. Floreix en inflorescències i les flors individuals són de color groc verdós. El fruit és el·lipsoide d'uns 4 cm de llargada.
Balanites aegyptiaca s'ha conreat a l'antic Egipte. El fruit és comestible però amargant. El turtó dels fruits premsats és un farratge
També els elefants la consumeixen.

## Referències

* ↑ «Balanites aegyptiaca (L.) Delile». The Plant List. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «Zygophyllaceae». The Plant List. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ «Indigenous Multipurpose Trees of Tanzania». FAO. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ «A review on Balanites aegyptiaca Del (desert date): phytochemical constituents, traditional uses, and pharmacological activity». Pharmacognosy Review, 5, 9, 2011, pàg. 55–62. PMC: 3210005.
* ↑ «Balanites aegyptiaca». worldagroforestry.org. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «BALANITACEAE». Famine Foods. Robert Freedman. Arxivat de l'original el 27 de novembre 2016. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ Kinloch, Bruce. The shamba raiders : memories of a game warden. 3rd. Hampshire: Ashford, 1972, p. 217. ISBN 1852530359.

## Enllaços externs

* Balanites aegyptiaca in BoDD – Botanical Dermatology Database
# Tres negacions de Pere

Les tres negacions de Pere foren els tres actes de negació de Crist per l'apòstol Pere. Segons la narrativa dels quatre evangelis canònics, durant el seu últim sopar amb els seus deixebles, Jesús predigué que Pere negaria conèixer-lo i en renegaria abans del primer cant del gall l'endemà al matí. Després de la detenció de Jesús, Pere negà conèixer-lo tres vegades, però després de la tercera negació, sentí el cant del gall i recordà la predicció just en el moment que Jesús es girava per mirar-lo. Aleshores, Pere es posà a plorar amargament. Aquest últim fet és conegut com el penediment de Pere.
Aquesta escena ha figurat en moltes obres d'art cristià. En són un exemple les pintures murals de l'absis de l'església de Santa Maria, a Terrassa.

## Referències

* ↑ «Pintures murals de l'absis de Santa Maria (detall), segle VI». Generalitat de Catalunya.
# Maria Eulàlia Vila i Sunyer

Maria Eulàlia Vila Sunyer (Olesa de Montserrat, Baix Llobregat, 16 de juny de 1967) és una exjugadora de basquetbol catalana.
Pivot, es formà en les categories inferiors del Club Bàsquet Olesa. La temporada 1982-83 debutà a la Primera Divisió amb el Club Bàsquet Betània-Patmos, i, després de la dissolució del club, competí amb el Club Bàsquet l'Hospitalet (1984-86). Successivament, jugà amb altres equips de l'elit estatal, el Club Bàsquet ADEPAF Figueres (1986-89), Club Bàsquet Cantaires de Tortosa (1989-90), Bàsquet Manresa (1990-92) i Club Bàsquet Universitari de Barcelona (1992-95). L'any 1995 retornà al CB Olesa, amb el qual va aconseguir l'ascens a la Lliga Femenina 2. Fou internacional amb la selecció espanyola en trenta-nou ocasions entre 1985 i 1988. Després de la seva retirada esportiva la temporada 2010-11, ha sigut entrenadora del CBF Cerdanyola (2018-19) i és vocal de la Federació Catalana de Basquetbol.
Entre d'altres reconeixements, va ser distingida com a Històrica del Bàsquet Català per la Fundació del Bàsquet Català el 2023.

## Referències

* ↑ «Maria Eulàlia Vila i Sunyer». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Qué és l'FCBQ?». Federació Catalana de Basquetbol. [Consulta: 21 octubre 2019].
* ↑ «Nova edició de la Festa Històrics i Històriques del Bàsquet Català». Federació Catalana de Basquetbol , 16-10-2023. [Consulta: 9 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Maria Eulàlia Vila Sunyer - Selección Femenina Absoluta
* Fitxe de Maria Eulàlia Vila Sunyer - FEB
# Parròquia de Santa Maria (València)

La Parròquia de Santa Maria, també coneguda com a Parròquia de Sant Pere, fou una parròquia medieval de la ciutat de València. La parròquia de Santa Maria rep el seu nom per la Seu de València, la qual està dedicada a Santa Maria. Per altra banda, el nom de Sant Pere ve de la capella homònima, també a la Seu. La parròquia de Santa Maria era la més important de València al ser on es trobaven els òrgans de govern de la ciutat i el regne.
Geogràficament, la parròquia de Santa Maria es trobava al centre exacte de la ciutat intramurs i enmarcada entre la plaça dels Crespins al nord, la plaça de la Reina al sud, la plaça de Manises a l'oest i la plaça de Sant Esteve a l'est i limita amb les parròquies de Sant Llorenç i Sant Salvador al nord, Sant Esteve i Sant Tomàs a l'est, Santa Caterina al sud i Sant Nicolau a l'oest. La plaça de la Mare de Déu o de la Seu era el centre neuràlgic de la parròquia, la qual allotjava edificis com la Seu, la Casa de la Ciutat o el Palau de la Generalitat. La població majoritària de la parròquia eren membres de la noblesa, de l'alt clergat i alts funcionaris del Regne de València.
L'origen de la parròquia es troba als anys posteriors a l'entrada del Rei Jaume I a la ciutat de València, qui establí sobre les antigues mesquites 13 esglésies parroquials que farien de divisió administrativa de la ciutat. Les parròquies es mantingueren en actiu com a divisió administrativa fins a poc després de la promulgació dels Decrets de Nova Planta, al segle xviii. En l'actualitat, el territori de l'antiga parròquia de Santa Maria forma part del barri de La Seu, al districte de Ciutat Vella (la València intramurs).

## Referències

* Reconquista, parroquias y distritos de la ciudad de Valencia (XIV-XVIII)
* Emilia Salvador Esteban: "Distritos urbanos en la Valencia moderna. Un proceso de secularización, racionalidad y concerción."
# Punta d'Astorg

La punta d'Astorg és una muntanya de 3.355 m d'altitud, amb una prominència de 142 m, que es troba al massís de la Maladeta, província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Maladeta - Aneto, Esc. 1:25.000. Granollers: Editorial Alpina, 1995 (E-25). ISBN 84-8090-037-7.
# Musaranya del Tibet

La musaranya del Tibet (Sorex thibetanus) és una espècie de mamífer pertanyent a la família de les musaranyes (Soricidae) que es troba al Tibet i la Xina (Qinghai, Sichuan i Gansu).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Smith, A.T. (2016). "Sorex thibetanus." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]
# Fluusa (cràter)

Fluusa és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -27.67 ° de latitud nord i 182.34 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 60 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 15 d'octubre del 2015 i fa referència a Fluusa, deessa de les flors de la mitologia dels oscs.

## Referències

* ↑ "Fluusa (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Biblioteca Pública Provincial de Castelló

La Biblioteca Pública Provincial de Castelló és una biblioteca pública de la ciutat de Castelló, fundada l'any 1848. De titularitat estatal i gestionada per la Generalitat Valenciana, forma part de la xarxa de Bibliotecas Públicas del Estado.
Aquesta biblioteca té com a missió oferir a totes les persones l'accés lliure i gratuït a la informació, formació i a la lectura, facilitant que la biblioteca sigui un lloc de trobada per a l'oci i entreteniment a través de la cultura. Tot això mitjançant una col·lecció àmplia i actualitzada i amb els recursos humans i tecnològics adequats.
En 1850 la biblioteca es trasllada a l'Institut Públic de Segon Ensenyament. En 1960, el Ministeri d'Educació va disposar la unificació de la Biblioteca Pública Provincial i la Biblioteca Municipal de Castelló. En 1964 la biblioteca es trasllada a la nova Casa de Cultura del carrer Major, 89. Ocupa el seu actual edifici al carrer Rafalafena, 29 des de 1987 i consta d'una superfície de 3.968 m², repartits en tres plantes i soterrani.

## Referències

* 1 2 Mediterráneo, El Periódico «Estudiar en las bibliotecas de Castellón» (en castellà). El Periódico Mediterráneo.
* ↑ Mediterráneo, El Periódico «Castellón lee más» (en castellà). El Periódico Mediterráneo.
* ↑ «Biblioteca Pública del Estado en Castellón» (en castellà). Panorámica de las 53 Bibliotecas Públicas del Estado. [Consulta: 14 abril 2018].
* 1 2 «BPE» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-01-22. [Consulta: 13 abril 2018].

## Enllaços externs

* Catàleg de la Xarxa Electrònica de la Lectura Pública Valenciana Arxivat 2018-04-13 a Wayback Machine.
* Contacte i Localització Biblioteques Castelló de la Plana Arxivat 2018-04-14 a Wayback Machine.
# Balanea

Balanea o Baniyas, (en llatí Balanea, en grec antic Βαλαναία 'Balanaia', en àrab ياس Bāniyās) també anomenada Bulunyas o Leucas en època antiga, és una ciutat siriana al peu del turó Kalcat al-Markwab, a 55 km al sud de Latakia (antiga Laodicea) i a 35 km al nord de Tartus. Disposa d'una refineria de petroli. No lluny es conserven les restes de la fortalesa de Margat.

## Història

Era una antiga ciutat de Síria, dependent d'Arados a uns 40 km de Gabala, situada prop del riu Banias en una bona situació geogràfica i estratègica. La Taula de Peutinger l'anomena Balneis, i el nom deriva segurament dels banys medicinals que posseïa. Es conserven restes romanes i d'una església cristiana de l'edat mitjana. Prop del mar hi ha força columnes, i a l'est hi ha un turó amb unes ruïnes que semblen de l'acròpoli. Se suposa que va ser una fundació fenícia. S'hi han trobat monedes del temps dels selèucides.
La ciutat va créixer després entorn d'uns banys romans. Cap al segle iv era un bisbat (un bisbe de Balanea signà les actes del concili de Nicea I). El seu nom apareix com a Valània durant les croades, i tenia un castell anomenat Margat a la rodalia. La ciutat de Valània (o Valènia, francès Valénie) la van ocupar els croats el 1109 i el castell de Margat el 1118. Va ser un dels principals feus del principat d'Antioquia just a la frontera amb el comtat de Trípoli. El 1176 va passar a dependre de l'Orde hospitaler que la van conservar i es va mantenir com un dels darrers reductes croats, que va resistir fins al 1285 quan la va ocupar el mameluc Qalàwun. Els atacs soferts els darrers anys la van damnar seriosament i va quedar abandonada i deserta, sent substituïda per Markab. En època moderna ressorgí la vila de Valènia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Balanea». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 abril 2021].
* ↑ «Valenie» (en francès). Forteresses d'Orient. [Consulta: 20 abril 2021].

## Enllaços externs

* «Nicolò Arrighetti». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton Company, 1913.
* http://www.gcatholic.com/dioceses/data/titB.htm
# Tres línies colpejades alcista

Tres línies colpejades alcista (en anglès: Bullish Three Line Strike) és un patró d'espelmes japoneses que, malgrat l'espelma negra llarga, indica continuïtat de la tendència alcista, perquè l'espelma negra és solament una presa de beneficis. Cal no confondre-la amb un embolcall baixista, essent el tret diferenciador la fortalesa de la tendència alcista prèvia mostrada per les tres espelmes blanques.

## Criteri de reconeixement

* La tendència prèvia és alcista
* Es formen tres espelmes blanques
* Al dia quart dia es forma una espelma negra llarga, que obra per sobre de l'anterior, i tanca per dessota de la primera espelma blanca

## Explicació

Tres línies separades alcista és un patró que apareix enmig d'una tendència alcista. Les tres espelmes blanques indiquen clarament que la tendència és alcista, i l'espelma negra llarga representa la presa de beneficis. Si la tendència anterior era fortament alcista i s'havia produït sobrecompra, la presa de beneficis que representa l'espelma negra llarga tan sols serà un intermedi en aquesta tendència.

## Factors importants

Malgrat la força dels bulls i la presa de beneficis, la confiança d'aquest patró és baixa i és imprescindible acompanyar el senyal amb altres confirmacions com ara un fort augment del volum, una llarga espelma blanca l'endemà, o l'obertura amb un gap alcista.

## Bibliografia

* «Bullish Three Line Strike». Candlesticker. [Consulta: 12 maig 2011].
# Maria Eulàlia Gendrau Gallifa

Maria Eulàlia Gendrau Gallifa, també "Lali" Gendrau o Eulàlia Gendrau (Berga, 1 de gener de 1968), és una esquiadora catalana.
Ha estat tres vegades campiona d'Espanya d'esquí alpí (2000, 2001, 2002). Va ser segona a la Travessa d'esquí de muntanya de la Vall Fosca (1998, 1999) i primera a la Travessa dels Pirineus (1999). Membre de la selecció espanyola d'esquí de muntanya, va guanyar una medalla de bronze en el Campionat d'Europa (2001) i va participar en dues proves de la Copa d'Europa per equips, en què va obtenir una tercera i una quarta posició (2001). Va participar també en el Raid Gauloises Transhimàlaia 2000, amb l'equip Buff-The North Face.

## Resultats

* 1999:
** 1a, Travessa dels Pirineus
* 2000:
** 2a, Cursa Primavera (amb Cristina Santuré Boixadé)
* 2001:
** 3a, cursa per equips de Copa europea a Gavarnie (amb Isabel Rogé Tartarini)
** 9a, Campionat europea d'esquí de muntanya (amb Cristina Bes Ginesta)
* 2002:
** 1a, Campionat espanyol
** 3a, Copa europea

## Referències

* ↑ «How old is Maria Eulàlia Gendrau Gallifa» (en anglès). [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «Classificació : XX Marxa Pirineu - I Memorial Frederic Roura». Arxivat de l'original el 2020-07-11. [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «Maria Eulàlia Gendrau Gallifa | enciclopèdia.cat». [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «European Cup 2001 ISMC-UIAA», 24-11-2006. Arxivat de l'original el 2006-11-24. [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «Desnivel.com - ESQUI/COMPES. Manu Pérez i Lali Gendrau campions d' Espanya», 04-05-2005. Arxivat de l'original el 2005-05-04. [Consulta: 11 juliol 2020].
# Parròquia de Stradi

La Parròquia de Stradi (en letó: Stradu pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Gulbene, Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Gulbenes.

## Pobles, viles i assentaments

* Stāķi
* Šķieneri
* Stradi
* Margas
* Lejasstradi
* Antāni
* Ceļmalas
* Nātiņi
* Samiņi
* Siljāņi
* Zeltaleja

## Hidrologia
### Rius

* Audīle
* Bebrupe
* Knerša
* Krustalīce
* Melnupīte
* Mugurve
* Pededze
* Pogupe

### Llacs

* Kalnis
* Lazdags
* Miezitis.

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
# Punta del Peret

La Punta del Peret és una muntanya de 1.045 metres que es troba entre els municipis de La Morera de Montsant i Ulldemolins, a la comarca catalana del Priorat.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Musaranya del desert

La musaranya del desert (Notiosorex crawfordi) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes que es troba a Califòrnia, Arizona, Colorado, Texas i Arkansas, i als deserts septentrionals de Mèxic.

## Referències

* ↑ Hutterer, Rainer. Wilson, D. E., i Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, p. 281. ISBN 0-801-88221-4.
# Can Sans (Lliçà de Vall)

Can Sans és una masia de Lliçà de Vall (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El cos principal està envoltat de nombroses dependències i a més té un cos adossat una mica més baix. En aquest cos és on es desenvolupa la vida quotidiana, mentre que l'edifici principal està condicionat a funcions auxiliars. Es tractava d'una masia a dues aigües amb el carener descentrat. Actualment l'edifici principal té un ràfec a mena de cobert, i a la part adossada la porta és d'arc escarser de pedra.

## Història

Aquesta masia ja estava fogatjada durant el segle xvi. La proximitat amb l'antic Castell de Lliçà fa possible suposar que l'assentament fos anterior.

## Referències

* 1 2 «Can Sans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Biblioteca Popular del Vendrell

La Biblioteca Popular del Vendrell és una obra del municipi del Vendrell protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La biblioteca popular del Vendrell és un edifici aïllat i rodejat per una barana de pedra. Els seus murs són dividits en cossos per uns pilastres adossats amb medallons a la part alta, els quals contenen les finestres. A la part superior hi ha una cornisa rematada per una barana amb pinacles en forma de bola. Té dues portes d'accés, una que dona a la carretera general i que no s'utilitza i l'altra que condueix a la Rambla. Les dues tenen una escalinata, dues grans bases que sostenen unes columnes de capitells jònics, un fris i un frontó.

## Història

Les biblioteques populars sorgiren del gran moviment de normalització cultural i polític representat pel noucentisme i per la Mancomunitat de Catalunya. L'any 1915 i basant-se en un projecte redactat per Eugeni d'Ors, la Mancomunitat, en el procés de recuperació cultural de Catalunya, creà el servei de Biblioteques Populars sota la direcció de Jordi Rubió i Balaguer. L'any següent, el 1916, l'ajuntament del Vendrell acordà al concurs obert per la Mancomunitat per tal de sol·licitar una biblioteca popular per a la vila. El 7 de desembre del mateix any s'adjudicà la biblioteca demanada al Vendrell. El terreny fou cedit per Odon Nin i l'arquitecte fou el Ramon Puig i Gairalt i el contractista de Valls Salvador Serra. La biblioteca s'inaugurà el 17 d'octubre del 1920 i a l'acte hi assistí el President de la Mancomunitat Josep Puig i Cadafalch. El 1925 quedà reintegrada a la Diputació de Tarragona. El 1978 es produí una ampliació de l'edifici que consistí en la construcció d'una planta intermèdia.

## Referències

* 1 2 «Biblioteca Popular del Vendrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Biblioteca Popular del Vendrell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Balangero

Balangero (arpità Balangé) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. La ciutat té 3.061 habitants l'any 2023 i es troba a 25 quilòmetres de la capital piemontesa Torí.
Limita amb els municipis d'Corio, Coassolo Torinese, Mathi, Lanzo Torinese i Cafasse i està travessat d'oest a est pel riu Banna, afluent del Malone.

## Referències

* ↑ «Bilancio demografico mensile». [Consulta: 31 octubre 2023].