OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El retrobament

El retrobament (originalment en anglès, 10 Year Reunion) és una pel·lícula estatunidenca de thriller de 2016 dirigida i escrita per Jake Helgren. La història gira al voltant dels secrets guardats en una càpsula del temps per cinc amigues d'institut, que es retrobaran deu anys després d'haver-los escrit. Entre el repartiment, destaca Kacey Clarke, Kayla Ewell, Jillian Nelson, Anya Engel-Adams i Johnny Pacar. Està produïda per Friends First Films, amb la distribució de Lifetime i MarVista Entertainment. S'ha doblat en català per TV3, que va emetre-la per primer cop el 10 de setembre de 2022.

## Sinopsi

Just abans de graduar-se a l'institut, la Carly i les seves quatre millors amigues (l'Abby, la Rose, la Patty i l'Erica) escriuen els seus secrets més íntims en una càpsula del temps i prometen que l'obriran quan es retrobin al cap de deu anys. Però l'Abby mor la nit abans de la graduació i les noies, commocionades, aviat perden el contacte. Al cap de deu anys, la Carly i les seves amigues tornen al poble per la trobada d'exalumnes de l'institut i descobreixen que, abans de morir, l'Abby els va deixar unes quantes pistes perquè trobessin la càpsula del temps. Decidida a buscar la capsa per complir la promesa que van fer a l'Abby, la Carly convenç la resta del grup perquè l'ajudin. Però, com més s'hi acosten, més s'adonen que la mort de l'Abby no va ser un accident, i que a la càpsula potser hi ha secrets molt més greus del que es pensaven.

## Referències

* ↑ «Lifetime Review: '10 Year Reunion'» (en anglès). Vocal. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ Levine, Daniel S. «’10-Year Reunion’: When Does Lifetime’s New Movie Debut?» (en anglès). Heavy.com, 12-11-2016. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «10 años de espera (TV) (2016)» (en castellà). Filmaffinity. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «El retrobament». ésAdir. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Pel·lícules - El retrobament». TV3. [Consulta: 23 setembre 2022].
# El rey

El rey és una pel·lícula hispano-franco-colombiana dirigida per José Antonio Dorado Zúñiga filmada i estrenada l'any 2004, la qual conta la història de Pedro Rey i els inicis del narcotràfic a Colòmbia.
Guanyadora de diversos premis culturals i de selecció pública al voltant del món. va estar nominada als Goya a la millor pel·lícula estrangera de parla hispana a Espanya i era candidata per a participar en els Premis Oscar de 2005 en la nominació de Millor Pel·lícula Estrangera, encara que no va aconseguir entrar en la categoria final.

## Argument

La pel·lícula, que se situa a la ciutat colombiana de Cali a la fi dels anys 60 narra la història de Pedro Rey, un dels primers caps dels càrtels colombians del narcotràfic, el seu progrés des de la propietat d'un local nocturn fins a arribar a dominar el mercat dels mateixos Estats Units i posterior caiguda. Es narra la corrupció de tots els estaments polítics, que permeten que la gent sense principis pugui ascendir a base de mort i diners.

## Curiositats

José Antonio Dorado, director del film, va tenir un cameo en una de les escenes. És vist en una escena que transcorre als Estats Units, en prendre una foto de Pedro Rey i la seva parella.

## Referències

* ↑ El primer "rey" mafioso de Cali Arxivat 2020-02-22 a Wayback Machine., ABC, 25 de gener de 2006
* ↑ Antonio Dorado aborda los orígenes del narcotráfico en Colombia, El País, 27 de gener de 2006
* ↑ «50 Countries in Competition for Oscar». Academy of Motion Picture Arts and Sciences, 22-10-2004. Arxivat de l'original el 11 juny 2007. [Consulta: 8 juliol 2008].
* ↑ «2005 Oscars 77th Academy Awards Nominees». Yahoo! Movies, 25-01-2005. [Consulta: 8 juliol 2008].
# Els murs del record

Els murs del record (originalment en francès, Les Murs du souvenir) és un telefilm francobelga dirigit per Sylvie Ayme, després de la pel·lícula Les boires del record i anterior a Les ones del record, emesa per primera vegada a Bèlgica l'11 de maig de 2019 a La Une, a Suïssa el 7 de juny del mateix any a RTS Un i a França, Andorra i Mònaco el 12 d'octubre a France 3. S'ha doblat al valencià per a À Punt, que va emetre'l per primer cop el 22 d'octubre de 2022.
El rodatge va tenir lloc entre Colmar i Lió des del 12 de novembre al 12 de desembre de 2018 i en particular al camp de concentració de Natzweiler-Struthof i a Colmar.
A França, l'estrena va ser seguida per vora 4.326.000 espectadors, cosa que va representar un 22,1% de quota de pantalla. Va ser seguida per 1,1 milions més que no pas Les boires del record, emesa el 2019.
El telefilm és una coproducció de France.tv Studio, Dalva productions, AT-Productions i RTBF, amb la participació de France Télévisions, TV5 Monde i Radio Télévision Suisse.

## Sinopsi

El cos d'un home es troba embolicat en un edifici del centre de Colmar. Clara Mérisi arriba al lloc del crim i troba François Gilbert, historiador i antropòleg forense, convocat pel seu adjunt per tal d'examinar la víctima: en efecte, el cadàver, vestit amb l'uniforme de les SS, va morir assassinat 70 anys abans. La Clara ha d'investigar com ha arribat el cos fins a aquest lloc i se sent pressionada pel seu tortuós divorci, en el rerefons d'una investigació amb una dimensió històrica.

## Repartiment

* Gaëlle Bona: Clara Merisi
* David Kammenos: François Gilbert
* Mhamed Arezki: Guillaume Barot
* Maëlia Gentil: Viviane Fischer
* Olivier Chantreau: Victor Baumann
* Bulle Ogier: Lucie Fischer
* Clément Aubert: Joseph
* Masha Kondakova: Ina
* Harmandeep Palminder: Hamind Kapour
* Sharif Andoura: el jutge
* Ladislawa Torunski-Laval: Léonie
* Sonia Hell: l'advocat de la Clara

## Referències

* ↑ «Programació». À Punt. [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «Les Murs du souvenir : le passé tourmenté de l'Alsace». Télépro, 3401, 09-05-2019, pàg. 33..
* ↑ Ioan Niculai. «France 3 : «Les Murs du souvenir» en tournage à Colmar et Lyon jusqu’au 12 décembre». Le Media Plus, 23-11-2019.
* ↑ Les Murs du souvenir. « C’est important que la télé fasse de la pédagogie » selon Gaëlle Bona, sur ouest-france.fr, consulté le 13 octobre 2019
* ↑ «Audience télé du 12 octobre 2019.». Toutelatélé.. [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ Kévin Arbona. «Les Murs du souvenir - Communiqué de presse du 20 septembre 2019». 'Francetv pro', 20-09-2019.

## Enllaços externs

* Col·lecció Records a À Punt
# Els morts del llac Constança (pel·lícula)

Els morts del llac Constança o Mort al llac: l'enigma de la màscara celta (títol original en alemany, Die Toten vom Bodensee) és un telefilm germanoaustríac d'ORF i ZDF del 2014 dirigit per Andreas Linke i produït per Rowboat Film- und Fernsehenproduktion i Graf Filmproduktion en cooperació amb ZDF i ORF. És la primera part de la sèrie de pel·lícules criminals homònima. S'ha doblat al català central per a TV3 amb el títol d'Els morts del llac Constança, i al valencià per a À Punt amb el nom de Mort al llac: l'enigma de la màscara celta.
Quan es va emetre per primera vegada al canal alemany ZDF el 3 de novembre de 2014, va aconseguir una audiència de 6,6 milions d'espectadors amb una quota d'audiència del 20%. L'11 d'octubre de 2014 es va estrenar al canal suís d'ORF, on el van veure 498.000 espectadors, cosa que correspon a una quota del 19%.

## Referències

* ↑ «"Die Toten vom Bodensee": Feiner Thriller | fnp.de», 13-11-2017. Arxivat de l'original el 2017-11-13. [Consulta: 24 juliol 2023].
* ↑ «Der Zorn der Götter» (en alemany), 03-11-2014. [Consulta: 24 juliol 2023].
* ↑ «Els morts del llac Constança». ésAdir. [Consulta: 24 juliol 2023].
* ↑ «Mort al llac: l'enigma de la màscara celta». À Punt, 05-05-2021. [Consulta: 24 juliol 2023].
* ↑ «Graf Filmproduktion GmbH - Sensationelle Quoten für» (en alemany), 05-11-2014. [Consulta: 24 juliol 2023].
* ↑ «Die Toten vom Bodensee – Kritik zum Film bei Tittelbach.tv». [Consulta: 24 juliol 2023].
# En las estrellas

En las estrellas és una pel·lícula espanyola del 2018 escrita i dirigida per Zoe Berriartúa i produïda per Álex de la Iglesia. Fou rodada a les ruïnes de Segòbriga a Conca

## Sinopsi

Després de la mort de la seva dona, Víctor, un director a l'atur, cau en el vòrtex de la depressió ofegant els seus dolors en l'alcohol. Per no arrossegar el seu fill Ingmar a la seva pròpia situació, comença a explicar-li històries fantàstiques.

## Repartiment

* Luis Callejo: Victor
* Jorge Andreu: Ingmar
* José Luis García Pérez: Armando
* Macarena Gómez: Angela

## Distribució

La pel·lícula fou distribuïda per la plataforma Netflix el 31 d'agost del 2018.

## Crítiques

| « | "Encara que la seva estrena pugui contradir al seu argument, tot queda resolt quan un s'adona de l'escassetat de produccions en les quals el seu creador té la llibertat amb la qual Berriatua ha comptat per a portar-nos a la lluna. (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| « | "Els primers minuts (...) no poden ser més imaginatius i precisos. El que ve després, una oda al cinema, a la seva màgia i a la seva creativitat, és encara millor (...) una obra notable." | » |
| « | "Original història que podria resumir-se com una enfebrida declaració d'amor al cinema (...) una posada en escena insòlita que transita amb audàcia (...) una infinita reguera de picades d'ullet cinèfils (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |

## Premis i nominacions

A la 1a edició dels Premis de l'Audiovisual Valencià va guanyar el premi a la millor música original, al millor vestuari i al millor maquillatge.

## Referències

* ↑ 'En las estrellas', un homenaje a los "quijotes" amantes del cine fantástico de Zoe Berriatúa y Álex de lglesia, eldiario.es, 28 d'agost de 2018
* ↑ Versión Española estrena 'En las estrellas', un bellísimo homenaje al cine de Zoe Berriatúa, rtve.es, 10 de desembre de 2020
* ↑ En las estrellas per Ricardo Rosado a Fotogramas
* ↑ En las estrellas: Celebración del arte y de la barraca, crítica de Javier Ocaña a El País
* ↑ En las estrellas: exaltación cinéfila, crítica d'Alberto Bermejo a El Mundo
* ↑ 'El desentierro', 'Perfectos desconocidos' y 'Fishbone', las más nominadas a los Premios del Audiovisual Valenciano, Europa Press, 6 de novembre de 2018
# En la palma de tu mano

En la palma de tu mano és una pel·lícula mexicana del director Roberto Gavaldón de produïda en 1950 i estrenada en 1951. Van protagonitzar aquest film Arturo de Córdova i Leticia Palma. També va ser guardonat amb el Premi Ariel a la millor pel·lícula, Direcció, Actuació Masculina, Fotografia, Argument original, Edició, Escenografia i So.

## Sinopsi

Karín, un "astròleg, quiròsof i ocultista", és en realitat un estafador que s'aprofita de la incredulitat de les seves clientes, basant-se en informes sobre elles que aconsegueix la seva esposa la vienesa Clara, empleada en un saló de bellesa. Aquesta li comunica a Karín que un milionari, Vittorio Romano, acaba de morir en assabentar-se que la seva esposa l'Ada l'ha traït amb el nebot d'ell, León. L'endeví es presenta al funeral presentant-se com un amic pròxim del difunt, aconseguint que Ada li confessi que ella i León van enverinar a Vittorio per a quedar-se amb la seva fortuna.
En assabentar-se del succeït, León intenta atropellar Karín, però és salvat per Carmelita una venedora de diaris a qui li llegeix les cartes del seu fill, un soldat que es troba a Corea, i l'oculta en la seva cabanya. En aquest lloc, Ada la vídua, es lliura a Karín i tramen matar León. Ella falta a la cita i ha d'enfrontar al nebot sol, abatent-lo amb un tret, i l'enterra a la cabanya.
No obstant això per la lectura del testament, és necessària la presència de León, per la qual cosa el desenterraran i intenten que sembli que va ser atropellat per un tren. Quan la policia troba el cadàver, cita a Ada per a fer el reconeixement d'aquest. Karín és requerit per la policia i creu que li han detingut per intentar fugir pel que confessa això de l'assassinat de León i involucra a Ada, ja que és el seu còmplice. Irònicament, la policia li havia demanat a Karín que els acompanyés però no per a detenir-lo sinó perquè identifiqui el cos de Clara, qui s'havia suïcidat deixant-li una carta.

## Repartiment

* Arturo de Córdova- Jaime Karín
* Leticia Palma-Ada Cisneros de Romano
* Carmen Montejo-Clara Stein
* Ramón Gay-León Romano
* Consuelo Guerrero de Luna-Señorita Arnold
* Enriqueta Reza - Carmelita

## Premis

El film va ser nominat a 11 Arieles dels quals els van ser atorgats en 1952 a la millor pel·lícula, a la direcció, a l'actuació masculina (Arturo de Córdova), a la fotografia, a l'argument oroginal, a l'edició, a l'escenografia i al so (Rodolfo Benitez).

## Recepció

Aquest film ocupa el lloc 70 dins de la llista de les 100 millors pel·lícules del cinema mexicà, segons l'opinió de 25 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada per la revista Somos en juliol de 1994.

## Referències

* ↑ «Películas del cine mexicano». Centro de documentación, En la palma de tu mano, Exp. A-02236, [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ Historia documental del cine mexicano, p. 320-323.
* ↑ «The Mexican film bulletin». , 2, 11, [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Las 100 mejores películas del cine mexicano». Arxivat de l'original el 2002-11-25. [Consulta: 23 enero 2009].
# En la trampa

En la trampa és una pel·lícula mexicana dirigida per Raúl Araiza i protagonitzada per José Alonso, Blanca Guerra, Carmen Montejo, Gloria Marín, Raúl Ramírez, Fernando Luján i Víctor Junco de 1979.

## Sinopsi

Óscar és un jove aficionat a les carreres d'actuacions que coneix a Isabel, qui s'embarassa d'ell després de tenir relacions. Després d'això, decideixen casar-se però viuen amb les seves respectives mares. Isabel abandona el seu ús, però recomana a Óscar com a venedor en aquella empresa, la qual cosa li permet a ell mantenir a la seva família i comprar una casa a crèdit. Transcorre el temps mentre les sogres discuteixen entre elles, i la relació entre Óscar i Isabel es deteriora; ell descobreix que la seva esposa va ser amant del seu cap. Quan decideix anar-se de la seva llar, el seu fill després d'haver crescut aconsegueix convèncer-lo de quedar-se.

## Repartiment

* José Alonso - Oscar Cardenas
* Blanca Guerra - Isabel Salas
* Carmen Montejo - Laura
* Gloria Marín - Remedios
* Raúl Ramírez - Carlos Ortega
* Fernando Luján - Alejandro
* Víctor Junco - Don Fernando Marquez
* Rosita Bouchot
* Sergio Jiménez
* Enrique Ontiveros
* Justo Martínez
* Roxana Chávez
* Manuel Guízar
* Alma Delfina
* Laura Alfaro

## Premis

Als XXI edició dels Premis Ariel José Alonso va rebre premi Ariel al millor actor

## Referències

* ↑ «Cineteca Nacional México» (en español). Página web de la Cineteca Nacional de México. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 18 octubre 2015].
* ↑ En la trampa a sensacine.com
* ↑ XXI Premis Ariel a Filmaffinity
# Jaume III Appiani d'Aragona

Jaume III Appiani d'Aragona (Piombino 1422-1474) fou fill natural legitimat de Manel Appiani. Va canviar el seu cognom a Appiani d'Aragona per concessió del rei de Nàpols el 1465. Fou senyor de Piombino, Scarlino, Populonia, Suvereto, Buriano, Abbadia al Fango, Vignale i de les illes d'Elba, Montecristo, Pianosa, Cerboli i Palmaiola, i comte palatí del sacre imperi el 1465.
Va morir al Piombino el 22 de març de 1474. Es va casar a Gènova el 1454 amb Battistina Campofregoso, filla de Giano I Campofregoso, ex dux de Gènova, senyor de Sarzana, morta el 1481. Va tenir sis fills: Manel (mort jove), Jaume IV Appiani d'Aragona, Belisari major (mort jove), Gerard Appiani d'Aragona de Còrsega, Semiramide (morta el 1523), i Belisari Appiani d'Aragona. Va deixar també dues filles naturals: Margarita (casada amb el comte Cèsar de Montecuccoli) i Leonor.
# Marià Rovira Sellarès

Marià Rovira Sellarès (Palma, 1895 - 1937), va ser metge de Sóller.
Instal·lat a aquesta localitat mallorquina des de 1918, a causa de l'epidèmia del grip d'aquest any. L'any 1923, amb el seu cunyat Emili Darder, feren una de les primeres campanyes de vacunació de la diftèria a Sóller, per combatre un focus epidèmic. Membre del Consell Local de Primera Ensenyança. Va signar la Resposta als catalans. Considerat "desafecte" al Movimiento Nacional, va ser destituït de feina i sou per l'Ajuntament de Sóller. Va ser vocal de l'agrupació escolta Exploradors de Sóller i president de la Societat Esportiva Sollerica (1928). Va ser proclamat Fill Adoptiu de Sóller.

## Referències

* ↑ Fundació Emili Darder
* ↑ Quetglas Cifre, Antoni. Canvi i permanència en un municipi de Mallorca. La Segona República. La Guerra Civil i els primers anys de la Postguerra a Sóller (1931-1945). Memòria de Tercer Cicle. UIB.
# Dijle (departament)

* Per a altres significats, vegeu «Dijle (desambiguació)».
El departament del Dijle o en francès Departement de la Dyle era un dels departaments francesos fora de la França actual, creat durant l'ocupació francesa de 1793 fins al 1815. La capital n'era Brussel·les. Comprenia parts del ducat de Brabant i del comtat d'Hainaut. El seu nom prové del riu Dijle que rega una gran part del territori.
El 1815, després del congrés de Viena, el tractat de París va atorgar el territori al Regne Unit dels Països Baixos. Guillem I dels Països Baixos va mantenir les divisisions administratives franceses, però va preferir el nom amb reminiscència a l'antic règim de província de Brabant Meridional. El 1830, va esdevenir belga i prendre el nom de província de Brabant fins a la seva escissió en tres el 1995: dues províncies Brabant Flamenc i Brabant Való i la regió Brussel·les.
Tenia una superfície de 3283 km² i el 1806 tenia 426.718 habitants. El departament tenia 38 cantons i 383 municipis i es va subdividir en tres arrondissements. Vers la fi de l'emperi francès, uns trenta municipis amb menys de 200 habitants van ser absorbits per entitats més grans.
* Lovaina: amb els cantons Aarschot, Diest, Glabbeek, Graven, Haacht, Leuven, Tienen i Zoutleeuw.
* Nivel·les: amb els cantons Genappe (Genepien), Herne, Jodoigne, Nivel·les, Perwez (Perwijs) i Wavre.
* Brussel·les amb els cantons Anderlecht, Asse, Brussel·les, Halle, La Hulpe, Lennik, Sint-Stevens-Woluwe, Ukkel, Vilvoorde i Wolvertem.

## Prefectes

    1800-1805: Louis Gustave Doulcet de Pontécoulant
    1805-1808: François Louis René Mouchard de Chaban
    1808-1813: Frédéric Séraphin de La Tour du Pin Gouvernet
    1813-1814: Frédéric Christophe d'Houdetot

## Referències

* ↑ Lasius, Albrecht Friedrich Ludolph. Der Französische Kayser-Staat unter der Regierung des Kaysers Napoleon des Großen im Jahre 1812. Ein Geographisch-Historisches-Handbuch (en alemany). vol. 1. Osnabrück: Johann Gottfried Kissling, 1813, p. 156 [Consulta: 8 març 2015 (2015-03-08)].
* ↑ Almanach du département de la Dyle, contenant un extrait du mémoire statistique du département de la Dyle, adressé par le Préfet au ministre de l'intérieur en l'an 10 (1804). Brussel·les: Meissenbruch, 1804, p. 362 pàgines.
* ↑ Tihon, André. «La fusion des communes dans le département de la Dyle sous le régime napoléonien». A: Revue belge de philologie et d'histoire (en francès). vol. 43, 1965, p. 515-551.
# Luci Cecili Metel Diademat

Luci Cecili Metel Diademat (en llatí Lucius Caecilius Q. F. Q. N. Metellus Diadematus) va ser un magistrat romà. Era fill de Quintus Caecilius Q. F. L. N. Metellus Macedonicus. Diademat (Diadematus) va ser un dels sobrenoms (agnomen) que portava. Feia referència a la diadema que durant la república era un símbol d'honor, però en realitat derivava d'una bena de roba a manera de diadema que va dur al cap durant molts anys per protegir una úlcera. Formava part de la gens Cecília, i era de la família dels Metel.
Va ser elegit cònsol l'any 117 aC amb Quint Muci Escevola, i va fer diverses obres públiques per Itàlia, entre d'altres la Via Cecília. Va influir pel retorn del seu cosí Metel Numídic que havia estat desterrat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1058.
# Santa Catarina do Fogo

Santa Catarina do Fogo és un concelho (municipi) de Cap Verd. Situat a la part sud-oriental de l'illa de Fogo, cobreix el 32% de l'illa i té el 14% de la seva població. La capital és la vila de Cova Figueira.

## Subdivisions

El municipi està format per una sola freguesia (parròquia civil), Santa Catarina do Fogo. La freguesia is se subdivideix en els següents assentaments. La població segons el cens de 2010 era:
* Achada Furna (pop: 495)
* Achada Poio
* Baluarte
* Cabeça Fundão
* Chã das Caldeiras (pop: 697)
* Cova Figueira (pop: 1,230)
* Domingo Lobo (pop: 254)
* Estância Roque (pop: 411)
* Figueira Pavão (pop: 320)
* Fonte Aleixo (pop: 401)
* Mãe Joana
* Monte Vermelho (pop: 221)
* Roçadas (pop: 372)
* Tinteira (pop: 410)

## Història

Fou creat en 1808, quan una parròquia de l'antic municipi de São Filipe fou separat per esdevenir el nou municipi de Santa Catarina do Fogo. Entre finals del segle xix i 2005, va formar part del municipi de São Filipe.

## Demografia

Població de Santa Catarina do Fogo, Cap Verd (1940—Present) :
| 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 |
| 650 | 1.000 | 1.123 | 4.650 | 8.200 | 10.000 | 12.898 | 5.299 |

## Política

El PAICV és el partit governant del municipi quan guanyà el 52% a les últimes eleccions.

### Assemblea Municipal

| | 2004 % | 2004 escons | 2008 % | 2008 escons | 2012 % | 2012 escons |
| PAICV | 50.46 | 11 | 28.8 | - | 52 | 7 |
| Moviment per la Democràcia | 44.2 | 10 | 66 | - | 46.4 | 6 |
| PCD-PRD | 4.07 | 0 | - | - | - | - |
| NU BAI | 1.27 | 0 | - | - | - | - |

### Municipalitat

| | 2004 % | 2004 escons | 2008 % | 2008 escons | 2012 % | 2012 escons |
| PAICV | 50.42 | 9 | 67.8 | 5 | 52.3 | 5 |
| Moviment per la Democràcia | 43.95 | 0 | - | - | 46.4 | 0 |
| PCD-PRD | 4.22 | 0 | - | - | - | - |
| NU BAI | 1.4 | 0 | - | - | - | - |

## Agermanament

* Miranda do Corvo
* Vila Nova da Barquinha

## Referències

* ↑ Font: projeccions de l'Instituto Nacional de Estatísticas.
# Sampson (cràter)

Sampson és un petit cràter d'impacte de la Lluna situat a prop de la part central de la Mare Imbrium. Al nord-est hi ha el cràter Landsteiner i cap al sud-est es troba Timocharis. A l'est d'aquest cràter hi ha el dorsum Grabau, un dorsum que s'estén sobre la mar lunar.
* Localització de Sampson (superior esquerra de la imatge)
* Fotografia de la missió Lunar Orbiter 4

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia