OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Denis de Rougemont

Denis de Rougemont (Couvet, 1906 - Ginebra, 1985), fill d'un pastor de l'Església reformada, estudia Lletres a la Universitat de Neuchâtel. En una estada a Viena coneix Richard Coudenhove-Kalergi, inspirador del moviment paneuropeu, i esdevé ferm partidari de la unió del continent. En 1930 es trasllada a París per a treballar en una nova editorial protestant (Je Sers), que vol aportar elements de reflexió a la crisi material i espiritual que s'abatia sobre Occident. Participa en les reunions ecumèniques del Club du Moulin Vert, bressol del personalisme filosòfic. En el marc d'aquelles reunions funda el moviment Ordre Nouveau en companyia d'altres pensadors com Alexandre Marc o Robert Aron. També col·labora en la revista Esprit, fundada per Emmanuel Mounier.
Mobilitzat a Suïssa durant la II Guerra Mundial, és enviat en missió cultural als Estats Units d'Amèrica, on participa de la rica vida intel·lectual de l'exili europeu, a més de col·laborar en les emissions radiofòniques franceses de La Veu d'Amèrica. Finalitzat el període bèl·lic, centra la seua atenció en el procés de construcció de la unitat europea, propugnant una alternativa més politicocultural que no econòmica, basada en un model autogestionari i federalista, el qual, a cavall entre la dècada de 1960 i 1970, s'obriria a l'horitzó ecoregionalista.
Entre les seues obres més conegudes destaquen L'amour et l'Occident, La part du Diable, L'aventure occidental de l'homme, Vingt-huit siècles d'Europe i L'avenir est notre affaire. En valencià s'ha publicat una selecció de textos titulada Federalisme, personalisme, ecumenisme. La inspiració europea, traduïda i editada per Joan Alfred Martínez i Seguí a la col·lecció Rent de l'editorial Denes.

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.
# Riu de Riqüerna

El riu de Riqüerna o el Riqüerna és un riu del municipi de la Torre de Cabdella, dins de l'antic terme primigeni d'aquest municipi, de la comarca del Pallars Jussà, a la vall Fosca. És un afluent del Flamisell.
El nom de Riqüerna, prèviament Ricuerna, ve de la contracció de "riu Cerna"

## Afluents i Estanys

* Barranc de Francí
* Barranc de Coma del Port
* Estany Tapat (Cabdella)
** Estany Morera
*** Estany de Cogomella
*** Estany Grenui
** Estany Salado

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Riu de Riqüerna». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rocafort, Ceferí «La Vall de Capdella» (pdf). Butlletí del Centre Excursionista de Catalunya [Barcelona], Número 146, Març 1907, pàgina 71 [Consulta: 18 desembre 2019].
# Tot Sant Cugat

El Tot Sant Cugat és un setmanari gratuït d'àmbit local de Sant Cugat del Vallès que va néixer el 1985 amb una tirada inicial de 5.000 exemplars, fundat pel grup de comunicació Tot Media de la mà de Ramon Grau, editor i primer director de la publicació. Aquest grup es va formar el mateix any, i actualment disposa de diferents mitjans de comunicació a diverses ciutats, com per exemple a Rubí (Tot Rubí), Cerdanyola (Tot Cerdanyola) i Granollers (Ara Granollers). A més a més, Tot Media disposa de diferents mitjans de comunicació depenent de la seva temàtica, ja que ofereix un mitjà empresarial, un altre amb informació cultural i turística, un mitjà dedicat al vi, un altre dedicat al cinema i finalment disposa d'una revista familiar. El contingut del setmanari està format per les notícies d'actualitat que es produeixen a Sant Cugat del Vallès i es poden dividir diferents seccions. Aquestes són la secció de Societat, Política, Urbanisme i Esports, a banda d'una guia de la ciutat per ajudar els ciutadans i una agenda, on es mostren les activitats que es realitzaran pròximament.
Des del moment de la seva fundació l'any 1985, el Tot Sant Cugat s'ha convertit en el mitjà d'informació local de referència a la ciutat. Josep M. Vallès fou director del Tot Sant Cugat des de 1998 fins al 2019 quan Laura Grau va prendre el relleu. La revista arriba a més de 55.000 lectors setmanals a l'edició impresa, i la pàgina web arriba a 100.000 usuaris.

## Referències

* ↑ «El Tot Sant Cugat celebra 35 anys plenament consolidat». Comunicació 21, 10-11-2020. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «1985: Neix el 'Tot Sant Cugat'». cugat.cat. [Consulta: 18 juny 2023].
* 1 2 «Tot Sant Cugat lidera les audiències al municipi». Comunicació21, 17-09-2020. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Laura Grau, nova directora de Tot Sant Cugat». Comunicació21, 07-02-2019. [Consulta: 18 juny 2023].
# Mi general

Mi general és una pel·lícula espanyola del 1987 dirigida per Jaime de Armiñán amb guió del propi Armiñán i Fernando Fernán Gómez, qui també en fou un dels actors. Fou rodada a Girona i al casino de l'Aliança del Poblenou. Fou nominada al Goya al millor muntatge.

## Argument

Un grup de generals d'avançada edat es veuen obligats a assistir un curset sobre les modernes tècniques de la guerra espacial per a posar-se al dia. Els professors són cinc capitans joves i molt capacitats. Aviat sorgeixen els conflictes perquè els generals no accepten de bon grat que militars de rang inferior els donin lliçons, i fins i tot comencen a comportar-se com a adolescents dins les aules, copien als exàmens, protesten per les habitacions, un d'ells fa campana i un altre de delator.

## Repartiment

* Fernando Rey - Director Almirante
* Fernando Fernán Gómez - General Mario del Pozo
* Héctor Alterio - General Víctor Mendizábal
* Mònica Randall - Beatriz Palomares
* José Luis López Vázquez - General Torres
* Rafael Alonso - General Izquierdo
* Joaquim Kremel - Capità Antonio Sarabia
* Álvaro de Luna - Comandant Barbadillo
* Alfred Lucchetti - General Álvaro Piñeiro
* Joan Borràs - Tinent Coronel Pazos
* Manuel Torremocha - General Serrano
* Juanjo Puigcorbé - Capità Eusebio Pujol
* Amparo Baró - Senyora Crespo
* Mercedes Alonso - Pepa

## Referències

* ↑ Jaime de Armiñán: "'Mi general' es una película como todas las de colegios", El País, 4 de desembre de 1986
* ↑ Mi general a Fotogramas
* ↑ Mi general, al web dels Premis Goya
# Sm

SM o Sm té els següents significats:
* Samari, element químic amb nombre atòmic 62.
* Santa Matilde, automòbil.
Viccionari
# José Manuel García González

José Manuel García González (Lleó (Castella i Lleó), 1966) és un atleta retirat especialista en curses de fons.

## Biografia

Va néixer el 24 de gener de 1966 a la ciutat de Lleó, població situada a Castella i Lleó.

## Trajectòria esportiva

Ha desenvolupat la major part de la seva carrera activa com a esportista en el món del cross, arribant a aconseguir el tercer lloc en tres ocasions juntament amb l'equip espanyol en el Campionat del Món de Camp a través. L'any 1996 es convertí en campió d'Espanya d'aquesta modalitat, i el 1997 participà en l'equip espanyol que disputà el Campionat del Món d'Atletisme disputat a Atenes, on finalitzà en quinzè lloc.
El setembre de 1997 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries dels Esports com a integrant de l'Equip espanyol de Marató.

### Millors marques

* 5.000 m - 14:04.29 min (1995)
* Mitja Marató - 1:03:59 hrs (2002)
* Marató - 2:08:40 hrs (1998)

## Referències

* ↑ (castellà) Príncep d'Astúries dels Esports 1997 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* (anglès) Fitxa esportiva de José Manuel García a la IAAF
# Davide Viganò

Davide Viganò (Carate Brianza, 12 de juny del 1984) fou un ciclista italià, professional del 2005 al 2016. Abans de fitxar per l'equip belga Quick Step, va passar per l'equip italià Androni Giocattoli-3C Casalinghi, on va estar només fins al juliol de l'any 2005.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Portugal de 2014, i la general a la Volta a Eslovàquia de 2015.

## Palmarès

* 2012
** Campió d'Europa de Derny
* 2014
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
* 2015
** 1r a la Volta a Eslovàquia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
* 2016
** Vencedor d'una etapa al Sibiu Cycling Tour

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2006. 117è de la classificació general
* 2007. 130è de la classificació general
* 2008. 93è de la classificació general
* 2009. Abandona (13a etapa)
* 2011. 142è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2009. 156è de la classificació general
* 2011. No surt (5a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2012. Abandona (6a etapa)

## Referències

* ↑ EFE «Davide Vigano se estrena en Portugal y Víctor de la Parte sigue líder». El Mundo Deportivo. EFE, 01-08-2014 [Consulta: 4 agost 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa de David Viganò a sitiodeciclismo.net
# Riu de Santa Eulària

El riu de Santa Eulària, que recorre bona part del nord d'Eivissa, ha estat tradicionalment l'únic riu de les Illes Balears. Deu el seu nom al fet que desemboca a la vila de Santa Eulària i a la vegada el riu completa el nom de la vila, que s'anomena Santa Eulària des Riu. El torrent de Besora de Sant Antoni de Portmany, després de passar per Sant Joan de Labritja, en Santa Eulària des Riu, amb les aigües de la serra des Forn Nou, es transforma en el riu de Santa Eulària.
Fins a mitjan segle xx el riu va portar aigua tot l'any, però actualment només porta aigua després de pluges, com qualsevol torrent. La major part de l'illa d'Eivissa està formada per muntanyes no molt altes i aquestes muntanyes ho estan bàsicament per roca calcària, que és permeable. Per aquest motiu la major part de l'illa és un gran aqüífer, fins al punt que hi ha diversos brolls naturals d'aigua. Així, el riu de Santa Eulària, que en principi seria un torrent, s'alimentava durant tot l'any d'aigües subterrànies, complint la característica bàsica de qualsevol riu: portar aigua de forma contínua.
A mitjan segle XX l'explotació dels aqüífers s'intensifica i el riu s'asseca, duent aigua només després de les precipitacions. Així, avui en dia és discutible i discutit que se'n pugui dir riu més enllà de la toponímia. Morfològicament, només semblava un riu a la zona de la desembocadura. Diversos torrents van a parar al riu de Santa Eulària. A l'interior era un rierol que no podia modificar morfològicament el seu entorn en la mesura que un riu ho hauria de fer. Només la zona anterior a la desembocadura, vora Santa Eulària, està modificada pel riu.
A sota del Puig de Missa de Santa Eulària hi havia hagut regadius i fins i tot molins fariners impulsats pel corrent del riu. Pels que defensen que se'l continuï considerant riu, un argument és que actualment encara corre de forma subterrània sota el seu llit. En hiverns especialment plujosos el riu encara pot portar aigua durant mesos. Durant bona part de l'hivern 2006-2007 el riu va córrer, cosa que no es veia des de feia molts anys, potser dècades. A l'interior, el riu també havia estat aprofitat pel regadiu, ja que els pagesos que tenien terres limitant amb ell feien servir regadores per canalitzar aigua del riu i aprofitar-la per regar. Això implicava necessàriament que els veïns que empraven el riu es posessin d'acord, perquè aturaven l'aigua de la regadora per complet durant un temps el dia que es volia regar, deixant els de més avall sense aigua. Amb aquest sistema també es feia arribar aigua a zones una mica més allunyades, com Es Canar.
La desembocadura del riu de Santa Eulària està envaïda pel mar uns cinc-cents metres i l'Ajuntament de Santa Eulària hi ha fet un passeig. A dins, llaüts i altres petites embarcacions la fan servir de moll.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Torrent de Besora

## Bibliografia

* Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, riu de Santa Eulària
# Tosun Terzioğlu

Tosun Terzioğlu (Kayseri, 1942 - Istanbul, 23 de febrer de 2016) va ser un matemàtic turc, rector i fundador de la Universitat de Sabancı.
Fill del famós matemàtic Nazım Terzioğlu, Tosun Terzioğlu es va graduar a la Newcastle upon Tyne University en matemàtiques i va fer estudis de postgrau a la Universitat de Frankfurt. En la seva carrera acadèmica va arribar a ser director de TÜBİTAK, a Ankara i rector de la Universitat de Sabancı a Istanbul.

## Vegeu també

* Cahit Arf

## Referències

* ↑ http://www.hurriyetdailynews.com/veteran-turkish-scholar-tosun-terzioglu-dies-at-74.aspx?pageID=238&nID=95656&NewsCatID=386
* ↑ https://web.archive.org/web/20070518163458/http://www.sabanciuniv.edu.tr/eng/?rehber%2Frehber_detay.php%3FSicil=16
* ↑ https://www.tubitak.gov.tr/tubitak_content_files/ozgecmis/TosunTerzioglu.pdf

## Enllaços externs

* Entrevista amb Prof. Dr. Terzioğlu (sobre el Premi de Nobel al turc Aziz Sancar) (anglès)
# Maximino Martínez y Martínez

Maximino Martínez y Martínez (San Miguel Regla, Hidalgo, 30 de maig de 1888 - 2 de juny de 1964) fou un botànic mexicà.

## Biografia

Als 3 anys va quedar orfe del seu pare, i fou criat per la seva mare a la ciutat de Pachuca. Va ser batxiller i també Maestro Normal, el 1913. I a la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic es graduà com a llicenciat en ciències biològiques.
Va ser professor universitari a l'Escola Nacional d'Agricultura (avui Universitat Autònoma Chapingo); en el seu honor, el Pinetum d'aquesta institució porta el seu nom. Va estar a càrrec l'"Herbari Nacional de Mèxic" i la "Secció de Botànica del Museu d'Història Natural".
Va ser comissionat per la Secretaria Nacional d'Educació Pública per estudiar flores d'Europa, Xina i Japó.
El 1941, va cofundar la "Societat Botànica de Mèxic", de la qual va ser-ne president i, posteriorment secretari perpetu, a més de que va ser editor durant molts anys del seu Butlletí.

## Reconeixements
### Eponimia

L'espècie de pi endèmica del sud de la Sierra Madre Occidental (Durango i Zacatecas), que porta el nom científic binomial de Pinus maximartinezii Rzed. 1964 l'és en el seu honor.

## Referències

* ↑ Ciencia (México) 23: 17. 1964 (IK)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Biografia i foto
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Gibosia bispinata

Gibosia bispinata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ Okamoto, 1912. Trans. Sapporo. Nat. Hist. Soc. 4:140.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wu, C.F., 1962. Results of the Zoologico-Botanical Expedition to Southwest China, 1955-1957 (Plecoptera). Acta ent. sin. suppl. 11:139-160, 7 pls. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 gener 2012].
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:334.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:274.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# José Manuel Flores Moreno

José Manuel Flores Moreno, més conegut com a Chico (Cadis, 6 de març de 1987) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de defensa. Actualment juga al Swansea City.

## Trajectòria

Comença a jugar a les files del Cadis CF, primer en el seu filial. La temporada 06/07 disputa tres partits amb el primer planter, a Segona Divisió. A l'any següent és cedit al Racing Club Portuense i al FC Barcelona Atlètic.
El 2008 fitxa per la UD Almería, amb qui debuta a la màxima categoria.
La temporada 2010/11 fitxa pel Genoa CFC d'Itàlia. Va debutar en la Sèrie A el 19 de setembre de 2010 en un partit contra el Parma.

## Selecció espanyola

Ha estat internacional sub-21 amb la selecció espanyola, i hi va participar en l'Europeu de la categoria celebrat el 2009 a Suècia.

## Referències

* 1 2 3 «Perfil i estadístiques de Chico» (en anglès). transfermarkt.co.uk. [Consulta: 24 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Didimkin

Didimkin (en rus: Дыдымкин) és un poble (un khútor) del krai de Stàvropol, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 2.925 habitants. Pertany al districte rural de Kurskaia.

## Referències

* ↑ «База микроданных Всероссийских переписей населения 2002 и 2010 годов». Arxivat de l'original el 2014-06-09. [Consulta: 28 març 2020].
# Museu Viu de Bujumbura

El Museu Viu de Bujumbura és un zoològic i museu públic de Bujumbura (Burundi) fundat el 1977. Està dedicat a la flora, la fauna i les arts de Burundi. Ocupa unes 3 hectàrees a l'aire lliure i s'hi accedeix pel carrer 10 d'Octubre. El desembre de 2016 la col·lecció del zoològic va incorporar sis cocodrils, una mico, un lleopard, dos ximpanzés, tres numídids, un testudínid, un antílop, i diverses serps i peixos. Diversos artesans tenen tallers al parc on mostren la seva feina. També es poden apreciar molts tipus d'arbre diferents i la reconstrucció d'una casa tradicional de Burundi. El número dels visitants al museu va caure en picat després de la crisi política burundesa de 2015.

## Referències

* 1 2 Irakoze, Inès «Le Musée Vivant de Bujumbura, un trésor unique aux oubliettes». Akeza.net, 13-12-2016 [Consulta: 7 gener 2017].
* ↑ «Còpia arxivada». Publication de Presse Burundaise [Consulta: 29 gener 2017].
# Pumpernickel

Pumpernickel és un tipus de pa de sègol d'origen alemany.
Tradicionalment es feia amb grans de sègol molts toscamment. Actualment es fa sovint amb una combinació de farina de sègol i petites fruites seques. S'ha associat amb el territori alemany de Westfàlia.
Les característiques que defineixen el pumpernickel de Westfàlia són l'ús de gra de sègol molt toscament i el llarg temps de panificació que és el que li dona un color molt fosc característic. Sovint es prepara amb la tradicional pasta mare també anomenat (cap de feina).

## Tipus de pumpernickel

N'hi ha dos tipus principals: l'estil alemany i l'estil dels jueus d'Amèrica.
* Estil alemany: Fet quasi completament de sègol i utilitzant la pasta mare com a iniciador de la fermentació, sense agents colorants, té aroma de terra la molla molt atapeïda i gairebé sense crostra. S'associa a productes de luxe, salmó fumat i caviar.
* Estil del jueus de Nord-amèrica: Amb un pa de sègol més semblant al nord-americà i fet amb una barreja de farines de sègol (per donar gust) i de blat (per donar estructura). Com a colorant s'afegeix melassa, cafè, coco en pols i altres. S'utilitza llevat comercial i comí de prat per donar gust.

## Notes

* ↑ From the label of a German-style pumpernickel sold by Trader Joe's in eastern Massachusetts.

## Enllaços externs

* Large-batch recipe for a traditional German pumpernickel Arxivat 2009-01-25 a Wayback Machine.
* How to make an American Pumpernickel bread Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine.
# Stavelotita-(La)

La stavelotita-(La) és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom del massís de Stavelot, a Bèlgica, on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La stavelotita-(La) és un silicat de fórmula química (La,Nd,Ca)₃Mn$^{2+}$₃Cu(Mn$^{3+}$,Fe$^{3+}$,Mn$^{4+}$)$_{26}$(Si₂O₇)₆O$_{30}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2004. Cristal·litza en el sistema trigonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la stavelotita-(La) pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotequita, til·leyita, kil·lalaïta, biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Le Coreux, dins el municipi de Vielsalm, a la província de Luxemburg (Valònia, Bèlgica). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Stavelotite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2019].
# Gibosia angusta

Gibosia angusta és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Japó.

## Referències

* ↑ Okamoto, 1912. Trans. Sapporo. Nat. Hist. Soc. 4:140.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1907. Bull. internat. acad. Sci. Boheme 12:263.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Rating Japan Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (japonès)

## Bibliografia

* Okamoto, 1912. Trans. Sapporo. Nat. Hist. Soc. 4:140.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:333.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:274.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Maurelhan

Maurelhan (en francès Maureilhan) és un municipi occità del Llenguadoc, del departament de l'Erau a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Delfzijl

Delfzijl (groninguès: Delfziel) és un municipi de la província de Groningen, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 26.752 habitants repartits sobre una superfície de 227,48 km² (dels quals 94,49 km² corresponen a aigua).

## Nuclis de població

Amsweer, Arwerd, Baamsum, Bierum, Biessum, Binnen Ae, Borgsweer, Dallingeweer, Dekkershuizen, Delfzijl, Farmsum, Feldwerd, Fiemel, Geefsweer, Godlinze, Heveskes, Heveskesklooster, Ideweer, Holwierde, Krewerd, Ladysmith, Lalleweer, Losdorp, Meedhuizen, Nansum, Naterij, Nooitgedacht, Opmeeden, Oterdum, Polen, Spijk, Termunten, Termunterzijl, Tuikwerd, Tuikwerderrak, Tweehuizen, Uiteinde, Uitwierde, Vierburen, Vierhuizen, Wagenborgen, Wartum, Weiwerd, Woldendorp en Zeshuizen.
Els principals nuclis són
| Nom | Població (2005) |
| Delfzijl | 17.080 |
| Farmsum | 2.510 |
| Wagenborgen | 1.910 |
| Spijk | 1.250 |
| Holwierde | 1.040 |
| (font: CBS Població - PDF) ||

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit per la socialista Emme Groot. El consistori consta de 21 membres, compost per:
* Partit del Treball, (PvdA) 9 escons
* ChristenUnie, 4 escons
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 3 escons
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 2 escons
* Llista Stulp, 2 escons
* Partit del Nord, 1 escó

## Agermanaments

* Shunan
* Zelzate
* Aubenas
* Schwarzenbek
* Sierre
* Cesenatico

## Enllaços externs

* www.delfzijl.nl