OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casino Reusense

El Casino Reusense va ser una associació cultural i recreativa activa a la ciutat de Reus des de juliol de 1850 fins a finals de 1868, amb un període d'inactivitat el 1866 i 1867.
Es va instal·lar a la casa de Tomàs de March, on va tenir la seva activitat fins a la clausura del 31 de desembre de 1865. Va organitzar activitats recreatives i reunions, algunes amb gran transcendència per la ciutat, com les que van impulsar la construcció de la línia fèrria de Reus a Montblanc i van fer evident la necessitat de les línies cap a Saragossa i Madrid, sota l'impuls de Frederic Gomis, Pau Canals i Joaquim Borràs. Aquests reusencs van convocar al juny de 1856 una àmplia reunió a la que va assistir un nombrós públic per parlar del projecte, i on es va constituir una societat concessionària, la Companyia del Ferrocarril de Reus a Montblanc, (posteriorment LRT). El Casino Reusense tenia una biblioteca molt ben assortida. Quan el 1865 es va clausurar la societat, era l'ateneu més antic dels que en aquell moment hi havia a Reus.
A començament de gener de 1868 el Casino Reusense va tornar a l'activitat. Es va anunciar una gran festa de reobertura que es va celebrar el 28 de febrer, al nou local instal·lat a l'edifici de l'antic hospital. El 8 de març es van fer eleccions a la junta. El 26 d'abril es va celebrar una vetllada literària abans del ball. A finals d'aquell mes es van anunciar classes d'instrucció primària i de matemàtiques, i el primer de juliol es van iniciar les classes de lectura en veu alta i d'història universal. Per a assistir-hi s'havia de ser soci de l'entitat. No hi devia haver prou socis per a finançar les activitats, i van fer una crida a la població a través d'una circular dirigida a diversos reusencs benestants, que va reproduir la premsa de l'època i que demanava el "concurso de las personas de positivo saber" per tal de "dotar a Reus de un Ateneo industrial, artístico y literario, en el cual pueda la juventud estudiosa ensayar sus fuerzas y tratar todos los asuntos que tengan relación con nuestra agricultura e industria". Formaven la Junta Pere Munté com a president, Eusebi Gallisà vicepresident, Frederic Bonet, Pere Peyreu, Josep Miquel i Pere Parés vocals, i Joaquim M. Bartrina i Pere Constantí secretaris. La circular va ser molt ben acollida. L'historiador reusenc Pere Anguera diu que els noms dels components de la Junta són els dels membres més actius del llavors dissolt Centre de Lectura, i membres de diferents opcions polítiques de la ciutat. El 31 de novembre de 1868 el Casino Reusense es va convertir en "Casino Democrático", ja que la reobertura del Centre de Lectura va fer incorporar a aquella entitat una part dels seus socis. El Casino Democrático va transformar-se en el local dels monàrquics seguidors del general Prim.

## Referències

* ↑ Anguera, Pere. Breu notícia d'ateneus reusencs vuitcentistes. Reus: Taula de cultura popular El Llamp, 1985, p. 7-8.
# Gothenburg

* Aquest article tracta sobre la població dels EUA. Si cerqueu la ciutat sueca, vegeu «Göteborg».
Gothenburg és una població del Comtat de Dawson a l'estat de Nebraska. Segons el Cens dels Estats Units del 2000 tenia 3.619 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gothenburg tenia 3.619 habitants, 1.457 habitatges, i 989 famílies. La densitat de població era de 550,1 habitants per km².
Dels 1.457 habitatges en un 32,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 29,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.990 $ i la renda mediana per família de 40.729 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.589 $ mentre que les dones 20.162 $. La renda per capita de la població era de 17.034 $. Aproximadament el 6,1% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gothenburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gothenburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Glauc de Quios

Glauc de Quios (en llatí Glaucus, en grec antic Γλαῦκος "Glaukos") fou un escultor grec natural de l'illa de Quios, destacat per ser l'inventor de l'art de soldar metall (κόλλησις).
La seva obra principal va ser una base de ferro (ὑποκρητηρίδιον segons Herodes Àtic, ὑπόθημα, segons Pausànies) que tenia un bol de plata al damunt, i que fou oferta al temple de Delfos per Aliates II de Lídia. Pausànies i Ateneu de Naucratis descriuen la base i diuen que figurava com si fos un camp, amb plantes i insectes esculpits. Deixen clar que utilitzava un sistema per unir els metalls diferent al que s'usava fins aleshores abans de l'invent de Glauc, amb ganxos i cordes. Plutarc també parla d'aquesta base i diu que era molt celebrada. L'habilitat de Glauc es va fer proverbial (Γλαύκου τέχνη, "l'habilitat de Glauc"). Esteve de Bizanci el fa de Samos, però és un error, ja que, si bé formava part de l'escola d'art de Samos, era nascut a Quios.

## Referències

* ↑ Nouvelle biographie générale depuis les temps les plus reculés jusqu'à nos jours: avec les renseignements bibliographiques et l'indication des sources à consulter. Firmin Didot, 1858, p. 805–.
* ↑ 1.Glaucus of Chios a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 276
# Glauce

Glauce (en grec antic Γλαύκη) va ser, segons la mitologia grega, una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis.
La mencionen Homer, Hesíode i Gai Juli Higí a les llistes que donen a les seves obres de les nereides.
Homer diu que va ser una de les trenta-dues nereides que van pujar des del fons de l'oceà per arribar a les platges de Troia i plorar, juntament amb Tetis la futura mort d'Aquil·les

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada, XVIII, 38 i seg.
* ↑ Hesíode. Teogonia, 245
* ↑ Gai Juli Higí. Fabularum, prefaci, 8
* ↑ Homer. Ilíada, VIII, 38 i seg.
# Glaucio de Jesús Carvalho

Gláucio de Jesus Carvalho (nascut l'11 de novembre de 1975 a São Paulo) és un exfutbolista brasiler, que ocupava la posició de migcampista. Ha estat internacional amb la selecció brasilera sub-20, amb qui va disputar el Mundial Juvenil de 1995.
Ha militat en nombrosos clubs al llarg de la seua carrera. Al seu país ha format amb equips com el Flamengo, el Corinthians Alagoano, el Guaraní, l'Internacional o el Paulista. També ha disputat partits a les competicions dels Països Baixos (Feyenoord, Excelsior Rotterdam), Espanya (Rayo Vallecano), Kuwait (Al Qadisiya Kuwait) o Japó (Avispa Fukuoka), entre d'altres.

## Referències

* ↑ Web Oficial de la Liga de Fútbol Profesional

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Casino Tívoli

Casino Tívoli és una obra noucentista de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al nucli urbà, al carrer Josep Ximeno.
De planta rectangular, té dues plantes i golfes. Ràfec amb entramat de fusta i teulada en teula àrab.
Planta baixa amb frontó corregut, decorat amb garlandes, i sostingut originàriament per pilastres estriades, de les que han desaparegut algunes en la reforma per instal·lar-hi comerços.
El pis està decorat per falses pilastres, que donen continuïtat a les de la planta baixa, i no té obertures a causa de la funció que complia antigament com a cinema.
Les golfes presenten uns respiralls circulars.

## Història

Antigament era un cinema.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casino Tívoli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Glottiphyllum difforme

Glottiphyllum difforme és una espècie de planta suculenta que pertany a la família de les aïzoàcies (Aizoaceae).

## Descripció

Glottiphyllum difforme és una suculenta perennifòlia que fa uns 15 cm, produeix una gran massa de fulles verdes, suculentes i comparativament primes. Les fulles sovint tenen protuberàncies característiques a la superfície superior prop de les puntes. Poden estar postrats, on formen una catifa o, de tant en tant, erectes, alternant de mida. Les seves flors són grogues i amb molts pètals. Conserva les càpsules de llavors durant més d'una temporada, a diferència d'altres espècies de Glottiphyllum que les deixen caure abans d'hora.

## Distribució i hàbitat

Glottiphyllum difforme creix a les províncies sud-africanes del Cap Oriental i Septentrional.
En el seu hàbitat creix en condicions àrides semblants al Karoo, a ple sol o a l'ombra sota els arbustos de l'interior del Gran Karoo i el Petit Karoo, entre els 450 i els 1300 m.

## Taxonomia

Glottiphyllum difforme va ser descrita per N.E.Br..

### Etimologia

Glottiphyllum: nom genèric que prové del grec "γλωττίς" (glotis = llengua) i "φύλλον" (phyllos =fulla).
difforme: epítet llati que significa "diferent, desigual".

### Sinonímia

* Mesembryanthemum difforme L. (1753)
* Glottiphyllum semicylindricum (Haw.) N.E.Br.
* Glottiphyllum subditum N.E.Br.

## Referències

* 1 2 Lätti, Ivan. «Glottiphyllum difforme» (en anglès). operationwildflower.org. [Consulta: 3 desembre 2021].
* 1 2 3 «Glottiphyllum difforme». Conservatori i Jardí Botànic de Ginebra: Flora africana. [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «Glottiphyllum difforme» (en anglès). Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «Glottiphyllum difforme». The Plant List. [Consulta: 3 desembre 2021].
# Centre Catalanista del Canadà

Centre Catalanista del Canadà fou una entitat catalanista fundada a Toronto (Ontario) el 1981 per l'exiliat Josep Puigvert i Arnaus, qui el 1969 havia marxat de l'Argentina i durant uns mesos va promoure emissions radiofòniques en català, i Albert Pujolà, qui des del 1976 editava la revista Catalunya, per tal de donar a conèixer el fet nacional català i comentar les festes tradicionals catalanes. Va publicar el fulletó Països Catalans en català-francès-anglès i The Catalan Time (1986-1987).
A començaments dels anys 1990 fou absorbida pel Casal dels Països Catalans de Toronto.

## Referències

* ↑ Xavier Tudela Catalans de fora Edicions el Llamp, 1985 Col·lecció la Rella, p. 177-178
* ↑ The Catalan Time Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine., Catàleg de les Biblioteques, UAB
# Centre Canari

Centre Canari (CCN), és un partit de Canàries, contant per a això amb afiliats en totes i cadascuna de les Illes de l'Arxipèlag. Es defineix com a partit de centre, agrupant en molts casos a persones provinents d'altres partits, principalment Coalició Canària i PP. El seu president fundador és Lorenzo Olarte Cullén (expresident del Govern de Canàries quan el CCN encara formava part de Coalició Canària). El seu actual president és Ignacio González (anteriorment coordinador general del PP canari).

## Història

Els orígens se situen en el 15 de setembre de 1992, quan es funda el Centre Canari Independent (CCI), a partir del Centre Democràtic i Social (CDS). Posteriorment, en 1993 el CCI es va decidir unir al costat d'Agrupacions Independents de Canàries (AIC), Iniciativa Canària Nacionalista (ICAN), Asamblea Majorera (AM) i Partit Nacionalista Canari (PNC) per a formar Coalició Canària. En el 2005 la Unió Centrista (UC), creada el 2 d'abril de 2003 i la Unión Tinerfeña Independent (UTI), creada el 15 de novembre de 2002, s'integren en CCN. El 19 de novembre de 2005, El Centre Canari Nacionalista CCN, ja canviat de nom, decideix abandonar Coalició Canària emprenent una carrera en solitari en la vida política canària. Al llarg de la legislatura s'aniran incorporant al CCN regidors procedents de Coalició Canària i el Partit Popular.
El 28 de gener de 2006, es va decidir canviar el nom del Partit a Centre Canari, mantenint les mateixes sigles CCN. Es va presentar a les eleccions municipals (presentant candidatures en més del 90% dels municipis), a els cabildos insulars i autonòmiques del 2007 realitzant una important campanya propagandística en totes les illes. Va obtenir regidors en diversos ajuntaments i un conseller al Cabildo de La Gomera però no va aconseguir representació al Parlament de Canàries, malgrat constituir-se com la cinquena força política més votada amb el 3,93% dels vots. Després de les eleccions, el president Ignacio González, va començar converses amb diverses agrupacions polítiques, entre elles Nova Canàries i Coalició Canària. Posteriorment es va anunciar que concorrerien a les eleccions generals de 2008 amb Nova Canàries, Partit Nacionalista de Lanzarote, Iniciativa por La Palma i Nova Fuerteventura. No van presentar llistes a la cambra alta ni baixa en la Província de Santa Cruz de Tenerife, sí fent-lo en l'altra província canària, Las Palmas.

## Enllaços externs

* Centre Canari, pàgina oficial
# Centre Catalanista de Santiago de Cuba

El Centre Català de Santiago de Cuba fou una entitat social i cultural sense ànim de lucre per a aplegar els catalans de Cuba. Està documentada la seva existència des del 1899, poc després de la fi de la presència colonial espanyola a Cuba arran de la seva derrota a la guerra hispano-estatunidenca. Una de les seves primeres activitats fou la creació d'un cor que interpretava peces dels compositors Josep Anselm Clavé i Enric Morera alhora que enviaren un missatge d'adhesió a Sitges on es propugnava que el Centre seria el punt de reunió de tots els catalans de Santiago per tal de propagar el programa del catalanisme. Aquest missatge també fou enviat a la Unió Catalanista de Barcelona, entitat a la qual va donar suport fins i tot econòmic.
El 1900 s'inaugurà la seu social del centre gràcies a la iniciativa de Frederic Boix i el 1903 es va crear una casa de salut en una propietat rural de la rodalia, anomenada La Veguita. El 1905 el cap del centre era Salvador Carbonell i Puig, que des del 1907 en farà centre d'activitats del Grop Nacionalista Radical, alhora que adoptaran l'estelada com a senyera i editaven la revista Fora Grillons!. Tanmateix, el 1908 el president Joaquim Casamitjana reorganitzà el Centre i passà a anomenar-se Nuevo Centro Catalán.
El Centre fou dissolt amb l'arribada al poder a Cuba del règim de Fidel Castro el 1959. Molts dels seus membres marxaren a Miami (Florida), on alguns continuaren les activitats culturals.

## Notes

* 1 2 Crexell, p.26.
* ↑ «Centre Catalanista de Santiago de Cuba». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Castells, p.72.

## Bibliografia

* Joan Crexell i Playà Origen de la bandera independentista (1984) Edicions El Llamp, Col·lecció La Rella, ISBN 978-84-232-0722-0
* Víctor Castells Catalans d'Amèrica per la independència (1986) Editorial Pòrtic, Barcelona, ISBN 84-7306-270-1
# Caucs

* No s'ha de confondre amb Cauci.
Els caucs o xaucs (en llatí chauci o cauchi, o també cauci, en grec antic Καῦχοι, Καῦκοι), coneguts també com a curs (cursi), eren una tribu germànica que vivia a l'est dels frisis o frisons entre els rius Ems i Elba, limitant a l'orient amb els saxons, al nord-oest amb els longobards i al nord amb els angrivaris, i ocupaven el país d'Oldenburg i Hannover. El riu Visurgis els dividia en dos grups, majors i menors (a l'oest i a l'est).
Tàcit diu que eren la tribu més il·lustre dels germànics, i que es distingien pel seu amor a la justícia i a la pau, i pel seu valor quan feia falta. Plini el Vell, que havia viatjat fins al seu país, diu que eren pobres i que el territori patia sovint les inundacions de la mar, cosa que els obligava a construir els seus habitacles sobre altes plataformes i a pujar a les muntanyes. Es distingien com a navegants, i també com a pirates. Feien incursions a les costes de la Gàl·lia.
Tiberi els va sotmetre al mateix temps que als frisons i per un temps van ser fidels aliats dels romans però després es van revoltar per la insolència que els mostraven i van expulsar els romans del seu territori. Gabinius Secundus els va causar alguna derrota però no els va poder sotmetre. Gneu Domici Corbuló, nomenat per Claudi comandant de l'exèrcit de Germània, va continuar la guerra contra ells, però sense èxit. Possiblement després es van aliar amb Roma fins al segle II, en temps de Didi Julià, quan segurament aliats als marcomans, van envair la Gàl·lia (el territori dels bataus). Quan avançaven els saxons cap a l'oest, es van confederar amb ells i durant el segle iii van perdre la seva personalitat per a confondre's en la nació saxona.

## Referències

* ↑ P. C. Tàcit, 1930, p. 71.
* ↑ «Caucs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Smith, William (ed.). «Chauci». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 31 juliol 2021].

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Annals. Volum I: Llibres I-II. Fundació Bernat Metge, 1930. ISBN 9788472259249.
# Centre Municipal de Tennis Vall d'Hebron

El Centre Municipal de Tennis Vall d'Hebron és una instal·lació esportiva situada al districte d'Horta-Guinardó de la ciutat de Barcelona. La seva principal funció és la pràctica i ensenyament del tennis, mitjançant la gestió directa de l'ajuntament de Barcelona.
En les seves instal·lacions hi té la seu la Federació Catalana de Tennis.

## Història

Va ser inaugurat el 1992 sota disseny de l'arquitecte Tonet Sunyer amb motiu de la celebració del torneig de tennis dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona.
Es van construir disset pistes de tennis de terra batuda. Solament es van utilitzar com a pistes de joc nou (tres com a àrea de competició i sis d'entrenament), tres van servir per a ampliar les graderies de la pista principal i la resta va ser destinades a àrea de premsa, així com de descans i de serveis per als jugadors. La pista principal, que compta amb graderies per a 3.400 espectadors, es va ampliar fins a arribar a 8.000 durant els Jocs. La dues pistes menors actualment tenen unes graderies per a 1.000 persones.
A més de les disset pistes de tennis les instal·lacions compten amb set pistes de pàdel, un frontó, una pista de bàsquet i una piscina, totes elles instal·lacions exteriors. Així mateix també es crearen tot un seguit d'instal·lacions interiors per a la pràctica de l'aeròbic, el fitness, el tai-txi-txuan o balls de saló.

## Referències

* ↑ Centre Municipal de Tennis Vall d'Hebron, Gran Enciclopèdia Catalana
* ↑ Centre Municipal Tennis Vall Hebron a guia.bcn
* ↑ Equipaments gencat.cat

## Enllaços externs

* CEM Tennis-Vall d'Hebron a facebook
* Web del Centre Municipal de Tennis Vall d'Hebron Arxivat 2016-09-12 a Wayback Machine.
# Chittivalasa

Chittivalasa (o Bimlipatam) és un riu d'Andhra Pradesh al districte de Vizagapatam.
Neix al peu de les muntanyes de Golconda, i corre en direcció sud-est durant uns 95 km, passant per Gopalapalli, Jami, i altres viles, i desaigua a la mar a Bimlipatam. La vila de Chittivalasa, es troba a uns quants quilòmetres de la seva desembocadura.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Chitungwiza

Chitungwiza és una ciutat-dormitori de Zimbàbue, situada a aproximadament nou quilòmetres al sud de la seva capital, Harare. Va ser formada el 1978 a partir de tres municipis: Seke, Zengeza i Saint Mary.
Chitungwiza va aconseguir l'estatus de municipi el 1981, és el centre urbà de major creixement i la tercera ciutat en població del país. La seva població ascendeix a 346.346 habitants (2006), la majoria dels quals treballa a Harare, doncs el desenvolupament de la indústria local és molt reduït.

## Referències

* Street Atlas of Harare and Environs, Longman Publishing, Harare, 1984
* Financial Gazette editorial of 17 May 2006 "Zimbabwe: It's Chombo's Fault"

## Enllaços externs

* Chitungwiza (Zimbàbue)
# Gran Premi Liberty Seguros

El Gran Premi Liberty Seguros, (oficialment: GP Liberty Seguros-Trofeu Sudoeste Alentejano e Costa Vicentina) és una competició ciclista portuguesa per etapes. La cursa forma part de l'UCI Europa Tour des del 2015.
En edicions anteriors també s'havia conegut com a GP Liberty Seguros-Volta as terras de Santa Maria.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2009 | Daniel Eduardo Silva | Rui Alberto Faria da Costa | Tiago Machado |
| 2010 | Santi Pérez | David Blanco | André Cardoso |
| 2011 | Sérgio Ribeiro | Filipe Cardoso | Samuel Caldeira |
| 2012 | Ricardo Mestre | Sérgio Sousa | Alejandro Marque |
| 2013 | Delio Fernández | Lluís Mas Bonet | Eduard Prades |
| 2014 | Rafael Silva | Sérgio Sousa | Nuno Ribeiro |
| 2015 | Ruben Guerreiro | Paweł Bernas | Colin Joyce |
| 2016 | August Jensen | Will Routley | Vicente García de Mateos |

## Enllaços externs

* Palmarès 1 a sitiodeciclismo.net
* Palmarès 2 a sitiodeciclismo.net
# Celera Genomics

Celera Genomics és el nom d'una empresa estatunidenca fundada el maig de 1998 per Applera Corporation i J. Craig Venter, amb l'objectiu primari de seqüenciar i ensemblar el genoma humà en un termini de tres anys. Per ell van utilitzar el mètode shotgun, basat en el trencament de l'ADN en trossos, la seva clonació i cerca d'encavalcaments amb aplicacions bioinformàtiques.
El 2001 van presentar en la revista Science el seu primer esbós, de 5 genomes de diferents ètnies, entre ells, es trobava el seu director Craig Venter.

## Enllaços externs

* Pàgina de la història de Celera Genomics
# Grantia nipponica

Grantia nipponica és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Grantia i a la família Grantiidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1918 per Sanji Hôzawa.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Grantia nipponica Hôzawa, 1918. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164257 on 2021-04-21
# Grantia phillipsi

Grantia phillipsi és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Grantia i a la família Grantiidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1900 per Lawrence Morris Lambe.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Grantia phillipsi Lambe, 1900. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164258 on 2021-04-21
# Celestino Peleteiro Otero

Celestino Peleteiro Otero (Pontevedra, 1930) és un polític gallec. Treballà com a professor mercantil i milità a la UCD partit amb el qual fou escollit senador per la província d'Ourense a les eleccions generals espanyoles de 1979. Després de l'ensulsiada del partit el 1982 no ha participat més en política.