OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Forged Passport

Forged Passport és una pel·lícula d'acció estatunidenca de 1939 dirigida per John H. Auer i escrita per Lee Loeb i Franklin Coen. La pel·lícula és protagonitzada per Paul Kelly, June Lang i Lyle Talbot, i es va estrenar el 24 d'abril de 1939 per Republic Pictures.

## Argument

Dan Frazer és un patruller a la frontera entre Califòrnia i Mèxic amb un temperament calent. Això portarà indirectament a la mort d'un camarada. Dan decideix abandonar el cos i anar a buscar l'assassí del seu company, que creu que forma part de la banda de contrabandistes.

## Repartiment

* Paul Kelly com Dan Frazer
* June Lang com Helene
* Lyle Talbot com Jack Scott
* Billy Gilbert com Nick Mendoza
* Cliff Nazarro com 'Shakespeare'
* Maurice Murphy com 'Kansas' Nelson
* Christian Rub com Mr. Nelson
* John Hamilton com Jack Rogers aka 'Lefty'
* Dewey Robinson com Riley
* Frank Puglia com cap Miguel
* Martí Garralaga com cambrer (sense acreditar)

## Referències

* ↑ «Forged Passport (1939) - Overview». TCM.com. [Consulta: 1r novembre 2015].
* ↑ Sandra Brennan. «Forged Passport (1939) - John H. Auer». AllMovie. [Consulta: 16 setembre 2018].
* ↑ «Forged Passport». Afi.com. [Consulta: 1r novembre 2015].
# Fosa nodular

La fosa nodular o fosa dúctil és la fosa que s'aconsegueix en afegir petites quantitats de magnesi i/o de ceri a la fosa grisa en estat líquid es produeix una microestructura totalment diferent, així com un conjunt distintiu de propietats mecàniques. De totes maneres es forma grafit, però en forma de partícules esferoïdals o nodulars en lloc d'escates. L'aliatge resultant es denomina fosa nodular o dúctil. La matriu que envolta a aquestes partícules és o perlita o ferrita, depenent del tractament tèrmic (normalment es tracta de perlita en una peça moldejada únicament). Aquesta fosa dúctil o nodular és més resistent i molt més dúctil que la fosa grisa. De fet, té les seves propietats mecàniques semblants a les de l'acer. Cal destacar, dintre d'aquest grup de fosa, la fosa ADI.
La composició típica del material és: Ferro, carboni (3.3 -3,4%), silici (2,2 -2,8%), manganès (0,1 -0,5%), magnesi (0,03 -0,05%), fòsfor (0,005 -0,04%), sofre (0,005 -0,02%). S'afegeixen altres elements com el coure o llautó per incrementar la resistència. Per incrementar la resistència a la corrosió se substitueix una part del ferro per níquel, coure o crom.
Es va inventar l'any 1943 per Keith Millis. Mentre moltes varietats de ferro colat són trencadisses la fosa dúctil és més flexible i elàstica per les seves inclusions de grafit. L'"Austempered Ductile Iron" (ADI) es va inventar a la dècada de 1950. En l'ADI, l'estructura metal·lúrgica es manipula de manera sofisticada a través del calor. "Aus" es refereix a l'austenita. La fosa nodular no és un material simple sinó un grup de materials definits pel control de la microestructura del grafit.
Entre les aplicacions més típiques d'aquest material hi ha vàlvules, bombes, cigonyals, engranatges i altres components automotrius i de maquinària. Gran part es fa servir per canonades de ferro dúctils per aigua. També en materials per automòbils quan es necessita més resistència que la que dona l'alumini sense fer servir acer. També en camions maquinària agrícola (tractors) i pous de petroli.

## Referències

* ↑ Smith, William F.; Hashemi, Javad. Foundations of Materials Science and Engineering. 4th. McGraw-Hill, 2006, p. 432. ISBN 0-07-295358-6.
* ↑ «Modern Casting, Inc». Arxivat de l'original el 2004-12-14. [Consulta: 10 setembre 2011].
* ↑ «ADI the Material». ADI Treatments Ltd. Arxivat de l'original el 2010-10-26.
* ↑ http://www.ductile.org/didata/Section5/5intro.htm#Elastic Arxivat 2010-05-07 a Wayback Machine. Properties

## Enllaços externs

* Ductile Iron Society
* Ductile Iron Pipe Research Association
# Fuad

Fuad és el nom dels següents personatges:
* Fuad I, (Gizeh, 1868 – El Caire, 1936), sultà i rei d'Egipte.
* Fuad II (1952), rei d'Egipte i Sudan.
* Fuad Paixà (Istanbul, 1815 - Niça, 1869) gran visir otomà.
# Fundació Jaume II el Just

La Fundació Jaume II el Just és un òrgan de la Conselleria de Cultura i Esport de la Generalitat Valenciana constituït el 30 de juny de 1999 i que es troba en procés d'extinció. Tenia com a fins a la recuperació, potenciació, posada en ús i divulgació del patrimoni històric valencià, particularment del Monestir de Santa Maria de la Valldigna, fundat pel rei Jaume II d'Aragó, el Just.
També promovia tot tipus d'actuacions en el patrimoni artístic valencià, divulgant la figura del rei Jaume II, eix vertebrador del País Valencià, perquè durant el seu govern es produeix la incorporació definitiva d'Alacant al Regne de València.
Ha publicat diversos llibres sobre patrimoni cultural, tot i que des de certs sectors s'ha criticat la seua escassa capacitat de feina en comparació al seu pressupost.

## Referències

* 1 2 3 «El Consell autoritza l'extinció de la Fundació Jaume II el Just». Diari Millars, 20-02-2017. [Consulta: 20 febrer 2017].
* ↑ «El ex gerente de la Fundació Jaume II El Just dejó una deuda de 9 millones» (en castellà). El País, 23-05-2008. [Consulta: 9 març 2013].
* ↑ Ferrer i Mallol, Maria Teresa. Entre la paz y la guerra: La Corona Catalano-aragonesa y Castilla en la baja Edad Media (en castellà). CSIC-Dpto. de Publicaciones, 2005, p.111. ISBN 8400083881.
* ↑ «La fundació amb 650.000 € de pressupost obri un web i programa només dues activitats». Arxivat de l'original el 2010-07-10. [Consulta: 29 abril 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Francesc Ramon Monrós i Fitó

Francesc Ramon Monrós i Fitó (Tremp, 1863 - 1944) va ésser un comerciant i escriptor que el 1891 fou escollit secretari de l'Associació Agrícola, Comercial i Industrial de la Conca de Tremp, el 1904 participà en la fundació del Sindicat Agrícola de la Conca de Tremp i Pallars i el 1906 a la de la Germandat-Orfeó Los Cantaires del Montsech, entitat de la qual esdevingué secretari. Totes tres associacions eren impulsades pel polític integrista Lluís de Cuenca i de Pessino. Com escriptor, fou corresponsal de La Renaixensa, col·laborà amb Mossèn Alcover i publicà De la Conca de Tremp i altres indrets (Tremp, 1932), recull de textos de prosa i de poesia. Partidari del catalanisme, dins la Unió Catalanista fou designat delegat a les Assemblees de Manresa (1892), Reus (1893), Balaguer (1894), Olot (1895) i Terrassa (1901). A principis del segle xx, en produir-se l'escissió del moviment catalanista, es decantà per les opcions més puristes i fou un dels organitzadors del míting celebrat a Tremp el 9 de setembre del 1901, on intervingueren els dirigents de la Unió Catalanista Manuel Folguera i Duran i Domènec Martí i Julià. L'any 1906 s'adherí a la Solidaritat Catalana i pels volts del 1920 es va inscriure al Consell Nacionalista Català de Tremp, entitat que mantingué vinculacions amb la Lliga Regionalista entre 1918 i 1923.

## Referències

* ↑ Josep M. Ollé i Romeu Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic, planes 164-165, Barcelona: Rafael Dalmau (Editor), 1995, Col·lecció Camí Ral. ISBN 84-232-0484-7

## Bibliografia

* Miquel Lledós Historia de la antigua villa hoy ciudad de Tremp Barcelona, 1917
* Mn. Antoni Maria Alcover Dietari de l'excursió filològica 1906 Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983
* Francesc Prats La ciutat de Tremp durant la Segona República i la Guerra Civil (1931-1938) Barcelona: Rafael Dalmau, Ed., 1990
* Josep Armengol L'Ajuntament de Tremp entre 1868 i 1931. Continuïtat electoral i predomini republicà Tesi de llicenciatura, Universitat de Lleida, 1993
# Frapont

Frapont SA és una empresa de fusteria de gran format. L'empresa prové d'una petita fusteria tradicional, que l'any 1976 es va establir com a societat anònima. Poc després començarien a treballar a grans obres arquitectòniques a partir d'un encàrrec de l'antiga cadena de supermercats Pryca. Posteriorment també durien a terme la construcció de la secció del Far West de Port Aventura, fet que els va acabar de catapultar a les grans construccions de fusta.
A partir d'aleshores la companyia es va especialitzar en aquest àmbit i l'equip de dissenyadors, enginyers i artesans ha treballat en projectes com teatres, edificis d'oficines, hotels o hospitals. L'any 1994 s'encarregarien de la reconstrucció del Gran Teatre del Liceu, destruït durant un incendi, i més endavant treballarien en el Palau de Congressos de Catalunya, l'Hotel Arts i el W, diferents estacions d'AVE, l'aeroport de Bergen i la Cité Musicale de París.
Actualment, Frapont està dirigida per Cristina Pont i Francisco Pont i l'any 2017 l'empresa va ingressar prop de 30 milions d'euros.

## Referències

* 1 2 3 «Les grans obres arquitectòniques de fusta porten segell català». Diari Ara. Natàlia Vila, 28-01-2018. [Consulta: 29 gener 2018].
* 1 2 «Frapont». La Vanguardia, 20-06-2017. [Consulta: 29 gener 2018].

## Vegeu també

* RCR arquitectes
* MBM arquitectes

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* Fitxa a Bloomberg (anglès)
# Franklin (Nebraska)

Franklin és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 1.026 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Franklin tenia 1.026 habitants, 440 habitatges, i 272 famílies. La densitat de població era de 396,1 habitants per km².
Dels 440 habitatges en un 25,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 36,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 20,3% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 32,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 73,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.315 $ i la renda mediana per família de 32.639 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.156 $ mentre que les dones 16.739 $. La renda per capita de la població era de 15.181 $. Aproximadament el 7,8% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Franklin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Franklin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fricativa postalveolar sorda

La consonant fricativa postalveolar sorda es representa [ʃ] a l'AFI, una essa medieval allargada i cursiva (ſ) però estilitzada, similar al signe d'integral ∫, anomenada esh. En la notació romànica es representava [š]. És un so de la parla present a la majoria d'idiomes actuals.
En anglès: Voiceless dorso-palatal velar fricative o Sj-sound i en suec:Sj-ljudet, és una consonant fricativa que cobreix un rang des sons similars usats en la majoria dels dialectes de l'idioma suec, es transcriu com /ɧ/. En el suec de forma comuna se'n fa referència com el so sje, en función de la seva escriptura més comuna. Una altra grafia de /ɧ/ acostuma a ser sk davant de les vocals e, i, ö i ä. El mateix so acostuma a aparèixer amb l'ortografia stj, skj, ti, entre d'altres. Els sons dins del rang tenen unes propietats acústiques molt similars, no gaire diferents del so /ç/ del neerlandès meridional, o de l'alemany ch després d'e o i, i una labialització característica. L'Alfabet Fonètic Internacional descriu /ɧ/ com uns "/ʃ/ i /x/ simultanis" (sh anglesa i j en castellà), però aquesta afirmació està acceptada per alguns fonetistes, incloent-hi un antic president de l'AFI.

## Característiques

* És una consonant pulmonar oral central.
* És un so sibilant fricatiu, perquè l'aire produeix una turbulència en el seu pas per la boca.
* S'articula recolzant la llengua darrere les dents, gairebé tocant el paladar per modificar la columna d'aire que ve dels pulmons.
* És un so sord perquè no causa la vibració de les cordes vocals.

## En català

És un fonema que pot aparèixer al principi, enmig o al final de mot, i sol estar representat en català per la lletra x (xeix, com a la paraula xocolata) o el dígraf ix (com a la paraula caixa). Alguns dialectes pronuncien aquestes lletres de manera africada i no fricativa. En les onomatopeies, s'usa per demanar silenci o baixar el to de veu.

## Referències

* ↑ Ladefoged, Peter; & Maddieson, Ian. (1996). The sounds of the world's languages. Oxford: Blackwell Publishers.

## Enllaços externs

* Informació acústica Arxivat 2009-12-13 a Wayback Machine., del projecte "Els sons del català".
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Fricativa labiodental sonora

El fonema fricatiu labiodental sonor es transcriu [v] a l'AFI, és a dir, la lletra ve minúscula. Està present a una bona part de les llengües occidentals.

## Característiques

* És un so de la parla fricatiu, perquè les dents, quan toquen el llavi inferior, produeixen una turbulència o fricció en la columna d'aire que ve dels pulmons.
* És sonor perquè hi ha vibració de les cordes vocals.
* És una consonant oral.

## En català

En català antic existia com a fonema i es representava amb la lletra v. Actualment, ha desaparegut en bona part del territori absort pel fenomen del betacisme. Aquest fonema només perviu actualment als parlars baleàrics i algueresos, part del valencià i part del català tarragoní, on es troba en franca regressió.
Pel que fa al so [v], als dialectes que mantenen /v/ apareix com a realització única d'aquest fonema; però a més, [v] també pot aparèixer com a al·lòfon en els casos següents:
* Com a al·lòfon de /f/, a tots els dialectes, producte d'una sonorització, que s'esdevé quan /f/ es troba en posició de coda seguit de consonant sonora, com a bolígraf blau o afganesos.
* Com a al·lòfon de /w/, en algunes àrees de Mallorca, quan /w/ apareix en posició intervocàlica com a cauen o a no ho ha dit.

## Enllaços externs

* Origen i vitalitat del betacisme
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Gangi

Gangi (sicilià Ganci) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 7.449 habitants. Limita amb els municipis d'Alimena, Blufi, Bompietro, Calascibetta (EN), Enna (EN), Geraci Siculo, Nicosia (EN), Petralia Soprana i Sperlinga (EN).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007-2017 | Giuseppe Ferrarello | Llista cívica |
| 2017- | Francesco Paolo Migliazzo | Llista cìvica |

## Galeria d'imatges

* Plaça del poble
* Part baixa del poble amb l'església de San Salvatore
* Corso Fedele Vitale
# Fred Holland Day

Fred Holland Day (8 de juliol de 1864 - 12 de novembre de 1933) va ser un fotògraf i editor nord-americà.
Va néixer a Norwood que en aquella època pertanyia a Dedham i situada a poca distància de Boston. Va ser fill únic del matrimoni format per Lewis Day i Anna Smith, ambdós, provinents de riques famílies que van fer la seva fortuna amb la indústria de l'adobament del s. XIX. La seva família pertanyia a una classe social acomodada i va ser educat al col·legi privat Chauncey School de Boston. En els seus anys d'estudiant va estar interessat en literatura i poesia, especialment en Keats, no començant a practicar la fotografia fins a 1887. Ja des de molt jove va començar a demostrar gran interès per l'art, la literatura i la poesia. El seu gran ídol va ser el poeta del romanticisme britànic John Keats, que va exercir una evident influència en la seva posterior obra, sobretot en aquelles inspirades en la mitologia grega sobre la qual Keats va escriure els seus millors poemes: "Oda a Psique", "Oda a una urna grega "i" Oda a un rossinyol ", peces clàssiques de la literatura anglesa. La seva idolatria pel poeta va ser tal que una altra de les seves activitats al llarg dels anys va ser dedicar-se a col·leccionar tot tipus d'objectes relacionats amb ell i finançar una escultura de l'autor.

## Referències

* ↑ Sougez, M.L.; Pérez Gallardo, H.. Diccionario de historia de la fotografía. Madrid: Ediciones Cátedra, 2003, p. 136. ISBN 84-376-2038-4.
* ↑ Castellanos, P. Diccionario histórico de la fotografía. Madrid: Ediciones Istmo, 1999, p. 68-69. ISBN 84-7090-325-X.
* ↑ Newhall, N. From Adams to Stieglitz. Pioneers of modern photography (en anglès). Denville, Nueva Jersey: Aperture, 1999, p. 24-25. ISBN 0-89381-373-7 [Consulta: 16 febrer 2010].
# Fràntsevo

Fràntsevo (en rus: Францево) és un poble (possiólok) de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2015 tenia 97 habitants.

## Referències

* ↑ ОТШЕЛЬНИКИ ПОНЕВОЛЕ
* ↑ Карта Томской губернии, десятиверстка 1921 года
# Gato

* Per a altres significats, vegeu «Gato Pérez».
El gato és una forma musical i dansa del folklore de l'Argentina. És una dansa de parelles de ritme àgil, que comparteix característiques comuns amb altres tipus de danses folklòriques de l'Argentina, tant a nivell musical com a nivell coreogràfic. Hi ha gatos amb lletra i sense lletra, la qual, tradicionalment, pot ser en castellà, en quítxua o fins i tot bilingües.

## Història

Un cop conformada aquesta dansa tal com és ara, es va estendre ràpidament, ballant-se en l'Argentina, Bolívia, Xile, Paraguai i Uruguai, i és considerat un dels més populars dels balls de a dos, des de la primera meitat del segle xix fins principis del segle xx. Es tracta d'un ball alegre i àgil, de parella solta, ritme viu i picaresca expressivitat. La parella descriu un joc amorós, en què l'home persegueix a la dama amb elegància i prudència. És ballat per totes les classes socials i en tots els ambients.
Les seves figures de ball són:
* primera figura: volta sencera (8 compassos).
* segona figura: gir (4 compassos).
* tercera figura: zapateo i sacsada (8 compassos).
* quarta figura: mitja volta (4 compassos).
* cinquena figura: zapateo i sacsada (8 compassos).
* sisena figura: gir final (4 compassos)

## Vegeu també

* Bailecito
Viccionari
# Frontera entre Xile i l'Argentina

La frontera entre Xile i l'Argentina és la frontera terrestre internacional més llarga d'Amèrica del Sud i la tercera més llarga del món després de la entre el Canadà i els Estats Units i la de entre Kazakhstan i Rússia. Amb una longitud de 6.691 quilòmetres, la frontera separa a Xile de l'Argentina al llarg dels Andes i a l'illa Gran de Terra del Foc.

## Traçat

L'extrem septentrional de la frontera és un trifini que es forma amb la frontera entre Argentina i Bolívia i la frontera entre Xile i Bolívia al desert d'Atacama. S'estén cap al sud fins a la desembocadura atlàntica de l'estret de Magallanes i finalitza a la Terra del Foc. Es divideix en dues a la seva costa al sud uns pocs quilòmetres a l'oest d'Ushuaia.
Hi ha una zona en què la frontera entre Argentina i Xile que encara no està demarcada, la qual està descrita en l'Acord de 1998 entre tots dos països. Aquesta zona està situada entre la província argentina de Santa Cruz i la regió xilena de Magallanes.
En novembre de 1984 la frontera a la zona austral es va establir definitivament després de llargues negociacions i la mediació de Joan Pau II pel Tractat de Pau i d'Amistat entre Argentina i Xile de 1984, un tractat perpetu signat al Vaticà pels representants d'ambdós països.
El 16 de desembre de 1998, un acord entre Argentina i Xile va aclarir la frontera entre el Mont Fitz Roy i el Cerro Daudet, situat a la Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena, a la província d'Última Esperanza, al camp de gel patagó sud. No obstant això, aquest solament va redefinir la zona entre cerro Murallón i cerro Daudet (corresponent a la secció A de l'Acord) i va traçar una part del límit entre la muntanya Fitz Roy i el cordó muntanyenc que es troba a l'oest. Ambdós països no van poder posar-se d'acord sobre el límit entre el Fitz Roy i cerro Murallón, per tant es va arribar al següent acord sobre la zona en qüestió (secció B):
| « | A l'àrea determinada entre els paral·lels de Latitud Sud 49º10'00" i 49º47'30" i els meridians de Longitud Oest 73º38'00" i 72º59'00", segons sistema de coordenades geogràfiques Camp Inchauspe 1969, les Parts encomanen a la Comissió Mixta de Límits Xile-Argentina la realització de l'aixecament a fi de confeccionar conjuntament la carta a escala 1:50.000, conforme al que es disposa en el citat Protocol de 1941 i en els seus documents connexos. Aquest aixecament cartogràfic en l'esmentada escala constituirà un requisit imprescindible per dur a terme la demarcació en el terreny. | » |

## Referències

* ↑ «Argentina». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Acuerdo para precisar el recorrido del Límite desde el Monte Fitz Roy hasta el Cerro Daudet - Wikisource».

## Vegeu també

* Conflicte del Beagle
* Disputa de la laguna del Desierto

## Enllaços externs

* (castellà) « CRONOLOGÍA Y REFERENCIAS GENERALES SOBRE LOS ACUERDOS Y TRATADOS LIMÍTROFES SUSCRITOS POR CHILE Y ARGENTINA (1820-1998) » sur le site soberaniachile.cl
* « La frontière argentino-chilienne » a persee.fr
# Galia Ackerman

Galia Ackerman (en rus: Галя Аккерман; Moscou, 24 de juny de 1948) és una historiadora, escriptora, periodista i assagista francesa d'origen rus. Especialista dels estats de l'antiga Unió Soviètica i sobretot Rússia i Ucraïna, és autora de Tchernobyl: retour sur un désastre (París, Buchet-Chastel, 2006), com també de nombrosos assaigs i de la traducció d'una cinquantena de llibres, entre els quals obres de la periodista russa, Anna Politkóvskaia, que va ser assassinada el 2006. Ha estat condecorada amb la medalla del Govern d'Ucraïna per la seva tasca a esbrinar la veritat sobre Txernòbil.

## Publicacions

* Le Régiment immortel : la guerre sacrée de Poutine, París, Premier Parallèle, 2019, 285 p., 1 vol.; 22 cm (ISBN 979-1-09484-198-3, OCLC 1128869431). Reeditat el 2022.
* « Ukraine: une terra incognita en Europe », dirigit per Galia Ackerman, a La Règle du jeu, n$^o$ 57, maig de 2015, 320 p.
* Femen (trad. Galia Ackerman), Paris, Calmann-Lévy, 2013, 268 p. (ISBN 978-2-7021-4458-9, OCLC 843384525)²
* (de) Der Zerfall der Sowjetunion (diversos autors), Nomos, Baden-Baden, 2013 (OCLC 775096967)
* Elena Bonner et André Glucksmann, Monaco, Édition du Rocher, 2011, 256 p. (ISBN 978-2-268-07194-7, OCLC 759036975)$^3$
* Amnesty International, Droits humains en Russie : résister pour l'État de droit, París, Éditions Autrement, 2009, 142 p. (ISBN 978-2-7467-1371-0, OCLC 690347814)
* Galia Ackerman, París, Gallimard, 2007, 162 p. (ISBN 978-2-07-034092-7, OCLC 470730444)
* Stéphane Courtois (dir.), Galia Ackerman et al.,, Paris, Larousse, 2007, 639 p. (ISBN 978-2-03-583782-0, OCLC 470889489)
* Galia Ackerman (dir.), París, Éditions Autrement, 2006, 299 p. (ISBN 2-7467-0821-3, OCLC 805913494)
* Serguei Eisenstein. Dessins secrets (amb Jean-Claude Marcadé), Paris, Le Seuil, 1999 (OCLC 249070026)

## Referències

* ↑ «Poutine sur l'Ukraine : un "non-sens historique", selon l'historienne Galia Ackerman» (en francès). GEO, 21-03-2022. [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ Поляковская, Елена. «Анна Политковская стала героиней спектакля парижского театра» (en rus), 06-12-2018. Arxivat de l'original el 7 desembre 2018.
* ↑ «Galia Ackerman». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 15 febrer 2016].