OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hèrcules lluita amb el lleó de Nemea

Hèrcules lluita amb el lleó de Nemea és un quadre de Francisco de Zurbarán exposat en el Museu del Prado de Madrid, Espanya. Està pintat a l'oli sobre llenç, i mesura 151 cm d'alt per 166 d'ample.
Hèrcules havia de realitzar dotze treballs per Euristeu, encara que Zurbarán només va pintar deu per al Palau del Buen Retiro per raons d'espai. El que ens ocupa es tracta del primer treball de l'heroi. És per aquesta raó que apareix completament nu, ja que la seva vestidura tradicional a l'hora de representar-li consisteix en la pell d'aquest lleó, que evidentment va a morir. Són rars els nus integrals en l'art espanyol, i més encara els de tema profà, no pintats amb l'excusa d'un Sant Sebastià, per exemple, o un Crist en la Creu. Zurbarán probablement es va inspirar per dur a terme aquest en un gravat, doncs la musculatura que realitza és molt lineal i d'ombreig molt marcat. L'heroi destaca de la resta del llenç gràcies a l'esclat de llum sobre el seu cos. Del lleó amb prou feines intuïm el cap, ja que la resta es troba esbossat i en la foscor. Hèrcules va tractar de matar-ho primer amb fletxes (les fletxes es troben als seus peus, trencades) però davant la dificultat es va abalançar directament sobre la fera i la va matar amb les seves pròpies mans. La raó del tema es troba en la identificació tradicional de l'heroi amb la dinastia espanyola. Hèrcules lluita contra el lleó per lliurar la regió de Nemea del seu terror: de la mateixa manera, el rei espanyol Felip IV és el protector i defensor del seu poble.

## Vegeu també

* Lleó de Nemea

## Enllaços externs

* Fitxad'Hèrcules lluita amb el lleó de Nemea en el Artehistoria.
# Cultura lliure

Com a cultura lliure podria englobar-se tota aquella creació, i el moviment que la promou, que advoca per l'elaboració i difusió de cultura d'acord amb uns principis de llibertat equiparables als del programari lliure. Són habituals les reflexions al voltant dels drets d'autor, el copyleft o el paper de les xarxes P2P. Un exemple de cultura lliure és la mateixa Viquipèdia.
Els proponents de la cultura lliure solen ser escèptics del concepte de propietat intel·lectual, al·legant que no té sentit la comparació entre les lleis, finalitats i conseqüències dels drets d'autor, el registre de marques comercials, les patents i els secrets de comerç, entre d'altres. Rebutgen el consum de productes digitals amb gestió de restriccions digitals (o DRM).
El llibre de l'advocat americà Lawrence Lessig, Cultura lliure. De com els grans mitjans de comunicació utilitzen la tecnologia i les lleis per enclaustrar la cultura i controlar la creativitat, traduït al català pel DURSI i sota una llicència Creative Commons, és segurament l'obra cabdal d'aquest corrent de pensament.

## Vegeu també

* Coneixement lliure
* La informació vol ser lliure
* Música lliure

## Referències

* ↑ «¿Ha dicho «propiedad intelectual»? Es solo un espejismo seductor - Proyecto GNU - Free Software Foundation». [Consulta: 23 febrer 2023].
* ↑ «We oppose DRM. | Defective by Design». [Consulta: 23 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Free Culture Arxivat 2011-06-15 a Wayback Machine. Lloc web de la versió original del llibre (anglès)
* Cultura Lliure - Lloc web de la traducció al català del llibre Free Culture
* Freeculture.org Moviment estudiantil per la cultura lliure (anglès)
* Copyfight Arxivat 2006-12-15 a Wayback Machine.
# Director de producció

El director de producció és una figura lligada a la producció audiovisual, i en té la responsabilitat organitzativa. És un expert en organització i logística del rodatge, i sota les ordres del productor executiu, ha de preparar un pla de producció idoni i el seu corresponent pressupost, tot i que normalment treballa amb un esborrany del pla i pressupost que realitza el Productor executiu, que alhora assumeix la realització de les contractacions més importants.
També realitza el desglossament, de forma que la pel·lícula es rodi de la forma més econòmica possible, efectua les gestions necessàries per a l'allotjament i el menjar quan es roden exteriors, i supervisa la relació entre la producció i els proveïdors i operaris que no formen part de l'equip de producció.
És el responsable de l'organització del treball, de la selecció de part del personal, de gestionar els permisos pertinents de les diferents autoritats i propietaris pel rodatge en localitzacions fora dels estudis, de supervisar la compra de béns i contactar amb els proveïdors. Controla també el funcionament diari de l'oficina de producció, coordinant la feina dels diferents professionals que intervenen que es compleixin els terminis previstos i la pel·lícula no se surti del pressupost.

## Vegeu també

* Productor de cinema

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.5. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 2 desembre 2014].
# Dorotea de Saxònia-Lauenburg

Dorotea de Saxònia-Lauenburg - Dorothea von Sachsen-Lauenburg-Ratzeburg (alemany)- (Lauenburg d'Elba, 9 de juliol de 1511 - Sønderborg, 7 d'octubre de 1571) era una noble alemanya de la Casa d'Ascània que fou reina consort de Dinamarca pel seu matrimoni amb Cristià III.
Fou casada, en contra de la seva voluntat, amb el duc Lauenburg d'Elba, quan tenia només catorze anys. El casament es va fer sense el consentiment de la família reial danesa. La jove parella va viure els primers anys a Haderslev i Tørning. El 1529, ja com a prínceps hereus, van ser enviats a Noruega per a exercir com a virreis.
En 1534 el seu marit va ser proclamat rei amb el suport de la burgesia, fet que va desencadenar una guerra civil. Durant els anys que durà el conflicte bèl·lic, Dorotea va romandre al Ducat de Holstein, però finalment va haver de refugiar-se amb la seva família a Alemanya. Al final del conflicte, fou coronada com a reina a Copenhaguen el 1537.
Interessada en la política, va mirar d'exercir-hi la seva influència i va participar directament en el nomenament i destitució de funcionaris de la Cort. Amb tot, no se li va permetre tenir formalment un lloc reservat al Consell. No va parlar mai la llengua danesa i va educar els seus fills a Alemanya en una fèrria disciplina.
En morir Cristià III, el 1559, Dorotea va rebre com a vídua el palau de Sønderborg, tot i que va passar la major part de la seva vida al palau de Koldinghus a Kolding. Allà, va establir una relació sentimental amb el seu cunyat, el duc Joan II de Schleswig-Holstein-Haderslev (1521-1580), onze anys més jove que ella, amb qui va planejar casar-se; amb tot, aquesta possibilitat fou rebutjada per l'església i per una part de la seva família. Aquest fet, a més, va propiciar un empitjorament de les relacions que tenia ella amb el seu fill Frederic, ja rei de Dinamarca.

## Família

Filla del duc Magnus I (1470-1543) i de Caterina de Brunsvic-Lüneburg (1488-1563). El 9 d'octubre de 1525 es va casar al palau de Lauenburg d'Elba amb el rei Cristià III de Dinamarca (1503-1559), fill de Frederic I (1471-1533) i d'Anna de Brandeburg (1487-1514). El matrimoni va tenir cinc fills:
* Anna (1532-1585). Consort del príncep elector August de Saxònia (1526-1586).
* Frederic (1534-1588). Rei de Dinamarca i de Noruega, casat amb Sofia de Mecklenburg-Güstrow (1557-1631),.
* Magnus (1540-1583). Rei de Livònia.
* Joan (1545-1622). Duc de Schleswig-Holstein-Sønderborg-Plön, casat primer amb Elisabet de Brunsvic-Grubenhagen (1550-1586) i després amb Agnès Eduvigis d'Anhalt (1573-1616).
* Dorotea (1546-1617). Consort del duc Guillem de Brunsvic-Lüneburg (1535-1592).

## Bibliografia

* Eduard Maria Oettinger: Geschichte des Dänischen Hofes, von Christian II bis Friedrich VII, Hoffmann und Campe, 1857, Ss. 126, 178

## Enllaços externs

* Biografie (danès)
* Peter Godzik (Hrsg.): Reformation und Heiratspolitik – Herzog Magnus von Sachsen-Lauenburg als Gegner des Ratzeburger Bischofs und Schwiegervater der lutherischen Fürsten im Norden, 2006, S. 22 ff.
# Lonchorhina

Lonchorhina és un gènere de ratpenats de la família dels fil·lostòmids que viuen a Centreamèrica i la meitat nord de Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Ratpenat d'espasa de Tomes (Lonchorhina aurita)
* Ratpenat d'espasa de Fernández (Lonchorhina fernandezi)
* Lonchorhina inusitata
* Ratpenat d'espasa de Marinkelle (Lonchorhina marinkellei)
* Ratpenat d'espasa de l'Orinoco (Lonchorhina orinocensis)

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Ibn Ma al-Sama

Abu-Bakr Ubada ibn Ma-as-Samà, més conegut simplement com a Ibn Ma-as-Samà, fou un poeta andalusí del segle x (segona meitat) autor cèlebre de la muwashshkat. Era nascut a Màlaga o a Còrdova. Va escriure panegírics pels amírides i hammudites. Va morir a Màlaga vers el 1030.

## Referències

Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Māʾ al-Samāʾ".
# Cultura magribí de les coves

La cultura magribí de les coves apareix al Magrib cap al 3000 aC.
Es troba una mica de ceràmica, ous d'estruç i indústries òssies, posteriors a l'època anomenada dels clotxers (menjadors de cargols) pròpia del Capsià neolític. L'aparició d'aquesta cultura magribí de les coves deriva probablement de l'arribada d'estrangers, ja que la ceràmica denota una influència estrangera, especialment al Marroc.
Vegeu també neolític al Magrib.

## Referències

Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.
# Mas de Falset

El Mas de Falset, de vegades anomenat, senzillament, Falset, és una masia del terme municipal de Castell de Mur. Pertany al poble del Meüll, de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà.
És a la part de més a ponent del terme municipal. Està situada a la partida dels Trossos de Falset, al nord-est del mas de Casa Colomina i de Castellnou de Montsec, des d'on arriba la pista rural que hi mena, al nord de la Casa del Coscó, al sud-oest del Mas de l'Hereu i del mateix poble del Meüll. És en el contrafort nord-occidental de la Serra del Coscó, més avall de la veïna Casa del Coscó. S'hi accedeix pel Camí del Mas de Falset, des del poble de Castellnou de Montsec.

## Referències

* ↑ «Mas de Falset». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Karl Zischek

Karl Zischek (28 d'agost de 1910 - 6 d'octubre de 1985) fou un futbolista austríac de la dècada de 1930.
Fou internacional amb Àustria, amb la qual participà en la Copa del Món de 1934. Fou jugador del Wacker Viena.

## Referències

* ↑ Copa do Mundo da FIFA Itália 1934 Arxivat 2011-08-08 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-02-12. [Consulta: 4 agost 2018].
# Arxarunik

Arxarunik (en armeni: Արշարունիք) era un districte de la província armènia de l'Airarat, que tenia al nord el Xirak, a l'oest el Vanand, el Havnuniq i el Gabelian; al sud el Bagrevand, i a l'est l'Aragadzotn i el Jakatq.
La principal ciutat era Iervandaxat, a l'est del territori, prop de la confluència del riu Akhurian amb el riu Araxes (armeni Yeraskh), però la capital va ser Bagaran, situada a l'altra banda del riu Akhurian no lluny de Yerevandashat.
La major part del territori va pertànyer a la família dels Kamsarakan, fins a l'any 772. Després el van haver de vendre als Bagratuní. La part dels Mamikonian (al sud) va passar als emirs qaysites de Mantziciert el 772 per enllaç de l'emir Djahap al-Qaisi amb la darrera princesa Mamikonian.

## Referències

* ↑ Hewsen, Robert H. Armenia: a historical atlas. Chicago: University of Chicago Press, 2001, p. 103. ISBN 9780226332284.
* 1 2 Toumanoff, Cyril. Studies in Christian Caucasian history. Washington: Georgetown University Press, 1963, p. 102, 206, 324.
# Nessim Sibony

Nessim Sibony (Marràqueix, 20 d'octubre de 1947 - Brussel·les, 30 d'octubre de 2021) va ser un matemàtic francès. La seva recerca es va centrar en l'anàlisi complexa. Va ser professor al departament de matemàtiques de la Universitat de París-Sud a Orsay. El 2017 va ser guardonat amb el Premi Stefan Bergman.

## Biografia

Nessim Sibony va deixar la Universitat de París Sud el 1974 amb la seva investigació sobre problemes d'extensió analítica i aproximació polinomial ponderada. Va continuar en dinàmica multivariant, on va treballar amb John Erik Fornæss en la teoria de Fatou-Julia de dues variables complexes.
Independentment d'Adrien Douady i John H. Hubbard, va demostrar a la dècada de 1980 que el conjunt de Mandelbrot és coherent.
El 2009 va rebre el Premi Sophie-Germain. El 1990 va ser un ponent convidat al Congrés Internacional de Matemàtics de Kyoto, amb una presentació titulada Alguns resultats recents sobre dominis pseudoconvexos febles.

## Publicacions

* amb Dierk Schleicher, Eric Bedford, Tien-Cuong Dinh, Marco Brunella, Marco Abate Holomorphic dynamical systems, Conferències al CIME (Cetraro 2008, darin Sibony, Dinh Dynamics in several complex variables: Endomorphisms of projective spaces and polynomial like mappings), Springer Verlag, Lecturenotes in Mathematics, Band 1998, 2010
* amb Dominique Cerveau, Étienne Ghys, Jean-Christophe Yoccoz Complex Dynamics and Geometry, SMF / AMS Texts and Monographs Band 10, 2003 (darin von Sibony: Dynamics of rational maps on $P^{k}$), französische Ausgabe SMF 1999 (Panorames i síntesis, banda 8)
* Alguns problemes d'extensió de corrents en anàlisi complexa, Duke Mathematical Journal, Band 52, 1985, S. 157-197

## Premis i guardons

* 1988: Premi Vaillant
* 2009: Premi Sophie-Germain
* 2017: Premi Stefan Bergman

## Referències

* ↑ Data de naixement segons Jean-Paul Pier (éditeur) Developments of Mathematics 1950-2000, Birkhäuser, 2000, p. 711 (Kiselman Plurisubharmonic functions and potential theory in several complex variables)
* ↑ «Mort de Nessim Sibony». Institut de mathématique d'Orsay, 02-11-2021.
* ↑ No publicat. Segons Mandelbrot Fractals and Chaos: the Mandelbrot set and beyond, Springer 2004, p. 35
# Cosme Marià Argerich

Cosme Marià Argerich (Buenos Aires, 1758 - 1820) fou un metge argentí de llinatge català. Era fill de Francesc Argerich, cirurgià militar català destacat al Riu de la Plata. El seu pare l'envià a estudiar medicina a la Universitat de Cervera, on es graduà el 1780. El 1793 va tornar a Buenos Aires, i es va integrar al Colegio de Medicina y Cirugía. Durant les invasions britàniques de 1806-1807 prestà serveis en els hospitals de sang. Defensà al Cabildo Abierto (1810) la independència de Buenos Aires. Amb els canvis del 1810, cresqué el seu protagonisme i intervingué en l'organització i promoció de l'ensenyament de medicina, sobretot a la nova facultat mèdica i quirúrgica el 1813. El 1812 també participà en la fundació de la Sociedad Patriótica Literaria. En morir fou donat el seu nom a un dels hospitals més importants de Buenos Aires.
Cosme Argerich pertany a una de les diverses generacions de catalans (o fills de catalans) instal·lats al virregnat del Riu de la Plata que van tenir una participació destacada en el decisiu inici del segle xix argentí. Joan Larreu (conegut com a Juan Larrea) va ser a primera fila política, Felip Senillosa va ser un enginyer en els grans projectes constructius. Molts d'altres catalans van participar decisivament en la formació i la consolidació de les institucions del nou estat.

## Referències

* ↑ «Cosme Argerich, pare de la medicina argentina». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 25 agost 2013].

## Enllaços externs

* Biografia
# Mas de Cocurrell

El Mas de Cocurrell és una masia del poble d'Escarlà, de l'antic terme ribagorçà de Sapeira, pertanyent actualment al municipi de Tremp. Està situada al nord-est d'Escarlà, en el centre i a ponent de la vall del barranc de Tamassi, a l'esquerra d'aquest barranc i al vessant occidental de la muntanya de Sant Cosme. És la masia més allunyada del poble al qual pertany.
Es tracta d'una masia que inclou l'habitatge i un seguit d'edificacions que l'envolten (pallers i corrals, un magatzem, la capella amb cementiri i un colomar). El conjunt ha estat reformat i eixamplat amb el pas dels anys. L'habitatge consta d'una edificació principal a la que s'annexa una nau al seu lateral oest. Ambdues edificacions s'aixequen sobre dues plantes i una sotateulada. Estan construïdes amb pedra del país, a base de pedra rejuntada amb fang. Les parets de l'edifici principal mostra el parament sense arrebossar, mentre que les de l'annex lateral es troben arrebossades amb ciment. Les obertures es reparteixen al voltant del conjunt.
L'antiga capella ha sofert grans modificacions, ja que la seva cobert ha estat substituïda per un colomar fet amb totxana. El cos inferior està construït amb pedra del país, a base de carreus irregulars rejuntats amb fang. La porta d'accés, acabada amb arc adovellat, està precedida d'unes escales semicirculars, fetes amb totxana. Vers el sud es troba el recinte destinat al cementiri.

## Referències

* 1 2 «Mas de Cocurell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Karl von Poellnitz

Karl von Poellnitz (* 1896-1945) va ser un botànic, explorador i agrònom alemany.
Va ser el fill d'un noble menor, Arndt von Von Poellnitz, del qual va heretar el títol de baró. Va treballar majorment a Sud-àfrica en els anys previs a la segona guerra mundial. Va realitzar extenses recol·leccions i identificacions i classificacions de nombroses espècies. Els seus lectotips es protegeixen com fotografies, al Museu i Jardí botànic de Berlin-Dahlem. Van ser portades allà via el Professor Werdermann el 1948; i aquestes fotos no van ser reconegudes per cap taxònom, excepte M.B. Bayer el 1971. I el 1997 ja van ser massivament reconegudes per Breuer & Metzing.
Va morir a conseqüència d'un bombardeig que va caure sobre casa seva.

## Honors

En el seu honor es va nomenar el gènere:
* (Asphodelaceae) Poellnitzia Uitewaal -- in Succulenta, xxii. 61. 1940.

## Abreviatura botànica

L'abreviatura Poelln. s'empra per a indicar Karl von Poellnitz com autoritat en la descripció i classificació científica dels vegetals.

## Referències

* ↑ Zantner, Alfred «Dr. Karl von Poellnitz» (en alemany). Sukkulentenkunde, 1948, pàg. 63.
* ↑ Breuer, I. Eden-plants. Haworthia photographs used to typify taxa described by Dr. Karl von Poellnitz (en anglès), 1999, p. 200. ISBN 9783926573117.
* ↑ Charters, M. «The Eponym Dictionary of Southern African Plants» (en anglès), Data incorrecta.
# Arxati

Arxati (kazakh: Аршаты) és una localitat del raion de Katonkharagai i la província del Kazakhstan Oriental (Kazakhstan). Es troba a uns 175 km a l'oest de la capital del raion. El seu codi KATO és el 635457200.

## Demografia

El 1999, la localitat tenia 716 habitants (365 homes i 351 dones). El 2009, la població havia caigut a 546 persones (276 homes i 270 dones).

## Referències

* ↑ «База КАТО» (en rus). Agència Estadística de la República del Kazakhstan. Arxivat de l'original el 2013-12-25. [Consulta: 4 novembre 2016].
* 1 2 «Итоги Национальной переписи населения Республики Казахстан 2009 года» (en rus). Agència Estadística de la República del Kazakhstan. Arxivat de l'original el 2013-02-27. [Consulta: 18 abril 2021].
# Nogara

Nogara és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 100 quilòmetres al sud-oest de Venècia i a uns 30 quilòmetres al sud de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 8.437 habitants.
Nogara limita amb els següents municipis: Erbè, Gazzo Veronese, Isola della Scala, Salizzole, Sanguinetto i Sorgà.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Ibn Muyassar

Taj-ad-Din Muhàmmad ibn Alí ibn Yússuf, més conegut com a Ibn Muyàssar (1231-1278) fou un historiador egipci. Va escriure els Annales d'Egypte (publicat al Caire el 1919) amb una història del 1047 al 1158.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Muyassar".
# Cosme Oliver Monserrat

Cosme Oliver Monserrat (Felanitx, Mallorca, 1941) és un polític mallorquí ja retirat. Es va llicenciar en Filosofia a la Universitat de Salamanca l'any 1966. El 1977 s'incorporà a la UCD (Unió de Centre Democràtic). Dos anys després, el 1979, fou elegit per ser regidor del municipi de Felanitx. El 1983 formà part de la candidatura Unió Felanitxera i un any més tard tornà a ser elegit regidor. El 1987 passa al PDP (Partit Demòcrata Popular) i continua sent regidor del terme de Felanitx. Aquell mateix any, el batle va dimitir i ell va ocupar el seu lloc a la batlia. Durant la seva administració va dur a terme un pla d'embelliment de Cala Ferrera i Portocolom, va construir el clavegueram de la zona de sa Capella, a Portocolom, i el 1989 va crear el Centre Cultural de Felanitx. Adquirí el cinema de Felanitx, que fou convertit en un auditori municipal, i rehabilità l'escorxador. L'any 1988 s'incorporà al Partit Popular. Fou elegit regidor a les eleccions pel Partit Popular l'any 1988. Des del 1992 és tinent de batle.

## Referències

* ↑ Miquel Dolç (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 978-84-8661717-2
# Mas de Condó

El Mas de Condó era una masia del terme municipal de Castell de Mur. Pertanyia al poble del Meüll, de l'antic terme de Mur. És a l'extrem nord-oest del terme municipal.
Està situada a la partida de los Trossos de Condó, al costat de llevant de la capçalera del barranc de Condó, al nord-est de la Mare de Déu d'Arbul, al nord del Mas d'Eloi i al nord-oest de Sant Gregori.
Actualment és en ruïnes, però es tracta d'un mas gros, que devia ser molt important en èpoques ja passades.

## Referències

wd
* ↑ «Mas de Condó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Institut Cartogràfic de Catalunya».
# Dolný Harmanec

Dolný Harmanec és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1540.
# Arxamuní

Els Arxamuní (en armeni: Արշամունիներ, Arxamuniner) van ser una família de nakharark (nobles) d'Armènia que van tenir els dominis hereditaris a l'Arxamunik (Tauruberan), amb terres a la Sofene i a l'Arxarunik (Airarat). El seu nom deriva del d'Arsames I d'Armènia, rei d'Armènia, Sofene i Commagena i fundador de la ciutat d'Arsamosata.
Segons Faust de Bizanci governaven també la província de Taron. Una branca dels Arxamuní, que portava el mateix nom, s'estenia per la vall de l'Eufrates i van governar diversos territoris durant un temps llarg. Segons els historiadors armenis de l'antiguitat, Arxamuní era un terme geogràfic que no va donar lloc al nom de la família fins al segle v, i les seves terres pertanyien als Mandakuni. Des del segle vi fins a principis del segle viii diversos membres de la família dels Arxamuní eren bisbes del seu territori.

## Referències

* ↑ Adontz, Nicholas. Armenia in the period of Justinian : the political conditions based on the naxarar system. Lisboa: Calouste Gulbenkian Foundation, 1970, p. 517-518.