OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Randalstown

Randalstown (en gaèlic irlandès Baile Raghnail; en escocès de l'Ulster Randalstoon) és una vila d'Irlanda del Nord, al comtat d'Antrim, a la província de l'Ulster. Té un prominent viaducte ferroviari en desús i es troba al costat del llac Neagh i del Castell de Shane. La ciutat està al marge de l'autopista M22 amb unions als extrems oriental i occidental de la ciutat.

## Demografia

Randalstown és classificada com a ciutat petita per lae Northern Ireland Statistics and Research Agency (NISRA) (amb una població entre 4.500 i 10.000 habitants). Segons el cens de 2001 tenia 4.956 habitants dels quals:
* 25,7% tenien menys de 16 anys i el 15,5% en tenia més de 60
* 48,0% són homes i el 52,0% són dones
* 70,1% són catòlics irlandesos i el 27,7% són protestants
* 3,0% de la població entre 16–74 anys està a l'atur

## Història

L'assentament va sorgir del townland d'an Dún Mór ("el gran fort"), anglicitzat com a Dunmore. Randalstown va rebre el nom del 2n comte i 1r Marquès d'Antrim, Randal MacDonnell (1609–1683), i que tenia forts lligams amb la família O'Neill. La fortalesa original d'Edenduffcarrick fou construïda en el segle xvi i va canviar de propietari diverses vegades fins que va rebre el nom de Castell de Shane a causa del seu nou propietari, Shane Mc Brian O'Neill. La família O'Neill encara hi resideix.
Dunmore Park fou usat com a camp d'entrenament dels Ulster Volunteers durant la crisi del Home Rule.
Randalstown té una llarga història d'indústries de lli i ferro. Hi ha un memorial d'aquesta història al mig de la ciutat fet amb la turbina original usada per a generar electricitat per la ciutat i altres elements rescatats de l'Old Bleach Linen Company fundada per James Webb en 1864. Una xemeneia de l'antiga fàbrica de roba feta per l'Old Bleach es pot veure des de la majoria de les parts de la ciutat. La fàbrica Dorma Old Bleach que operava des d'un lloc veí va tancar el 2002.
El 8 de gener de 2010 el membre del PSNI Peadar Heffron fou ferit greu quan una bomba va explotar sota el seu cotxe a Milltown Road vora Randalstown. En foren culpats dissident republicans.

## Referències

* ↑ «Ulster's Hiddlin Swaatch – Culture Northern Ireland». Arxivat de l'original el 2018-06-22. [Consulta: 22 juny 2013].
* ↑ NI Statistics and Research Agency website.
* ↑ «Car bomb officer Peadar Heffron's leg amputated». BBC NI News (13 January 2010), 13-01-2010 [Consulta: 25 gener 2010].
* ↑ «Robinson and McGuinness condemn attack on policeman in Randalstown». NI Executive - OFMDFM Press Release (8 January 2010). Arxivat de l'original el 25 de febrer 2012. [Consulta: 22 juny 2013].

## Enllaços externs

* World of Owls
* Randalstown Forest
# Tsu

Tsu (津市, Tsu-shi) és la capital de la prefectura de Mie, a l'illa de Honshu, al Japó. Es troba a la badia d'Ise.
És una ciutat portuària i centre industrial, té indústries tèxtils i alimentàries i centre d'ensenyament superior.

## Referències

* ↑ «Tsu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mir-1B

El Mir-1B (en rus Мир-1B) és un objectiu gran angular soviètic fabricat en diverses plantes des de 1954, de 37mm i f2,8, preset, recobriment simple, de construcció metàl·lica i muntura M39 o M42 que va equipar principalment a les càmeres Zenit. Es presentava en un estoig tipus bombolla de plàstic. El dissenyador D.S. Volosov es va basar en el Zeiss Flektogon d'igual longitud focal i lluminositat. Existeixen unes 6 versions del Mir-1, tres versions molt difoses: una sense pintar externament, una altra pintada de negre i una última d'estil més modernitzat.

## Vegeu també

* Helios-44
* Júpiter-37A
* Zenit (càmera)
* Càmera rèflex
* Càmera rèflex digital
* Càmera fotogràfica

## Enllaços externs

* Mir-1B en camerawiki
* Grup de flickr sobre el Mir-1B
# Edifici a la plaça de Catalunya, 4 (Reus)

L'Edifici a la plaça de Catalunya, 4 és un edifici del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La casa està situada gairebé a l'inici del carreró de la Sang. Consta de planta baixa i tres pisos d'habitatges. La composició de la façana és totalment simètrica. A cada planta hi ha dos balcons i a la tercera incorpora una finestra entre ells. Els balcons tenen dos mènsules. El ferro forjat de les baranes forma uns dibuixos bastant senzills però elegants. A partir del nivell de la barana del balcó del primer pis, surten quatre pseudocolumnes adossades al parament vertical de la façana, que va fins a la tercera planta, on hi ha també elements clàssics i que són com una prolongació dels primers. Entre les mènsules hi ha elements escultòrics, amb uns caps d'angelets als eixos centrals. Al remat hi ha cornisa i una barana balustrada.

## Referències

* ↑ «Edifici a la plaça de Catalunya, 4». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27-VII-2015].
# Javier Tomeo Estallo

Javier Tomeo Estallo (Quicena, Osca, 9 de setembre de 1932 - Barcelona, 22 de juny de 2013) fou un escriptor i dramaturg espanyol.

## Obres

* Historia de la esclavitud, [amb el pseudònim Frantz Keller, Barcelona: Forma] (1962).
* La brujería y la superstición en Cataluña [junto a Juan María Estadella] (1963).
* El cazador (1967).
* Ceguera al azul (1969).
* El unicornio (1971).
* Los enemigos (1974).
* El castillo de la carta cifrada (1979).
* Amado monstruo (1984).
* Historias mínimas (1988).
* El cazador de leones (1989).
* La ciudad de las palomas (1990).
* El mayordomo miope (1990).
* El gallitigre (1990).
* El discutido testamento de Gastón de Puyparlier (1990).
* Problemas oculares (1990).
* Patio de butacas (1991).
* Preparativos de viaje (1991).
* Diálogo en re mayor (1991).
* La agonía de Proserpina (1993).
* Zoopatías y zoofilias(1993).
* Los reyes del huerto (1994).
* El nuevo bestiario (1994).
* El crimen del cine Oriente (1995).
* Conversaciones con mi amigo Ramón (1995).
* Los bosques de Nyx (1995) (pieza teatral).
* La máquina voladora (1996).
* Los misterios de la ópera (1997).
* Un día en el zoo (1997).
* El alfabeto (1997).
* Napoleón VII (1999).
* La rebelión de los rábanos (1999).
* Patíbulo interior (2000).
* La patria de las hormigas (2000).
* Otoño en Benasque, los Pirineos (2000).
* Bestiario (2000).
* El canto de las tortugas (2000).
* La soledad de los pirómanos (2001).
* Cuentos perversos (2002).
* La mirada de la muñeca hinchable (2003).
* Los nuevos inquisidores (2004).
* El cantante de boleros (2005).
* Doce cuentos de Andersen contados por dos viejos verdes (2005).
* La noche del lobo (2006).
* Bestiario [ilustraciones de Natalio Bayo] (2007).
* Los amantes de silicona (2008).
* Pecados griegos (2009).

## Referències

* ↑ «Muere Javier Tomeo». La Vanguardia. [Consulta: 22 juny 2013].
* ↑ «Mor l'escriptor Javier Tomeo als 80 anys». Diari Ara. [Consulta: 22 juny 2013].
* ↑ «Javier Tomeo Estallo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Molina de Ridolaina

la Molina de Ridolaina és una masia a l'est del terme municipal de Montellà i Martinet (la Baixa Cerdanya) molt a prop del termenal amb Bellver de Cerdanya. Formà part de l'antic terme de Ridolaina. Quedà deshabitada a principis de la dècada dels 60 i posteriorment fou comprada pel municipi de Montellà i Martinet, que l'incorporà a les terres comunals de la vall de Ridolaina. Masia de planta i dos pisos, amb dues pallisses, una a l'oest, adjacent a la casa, i una altra, mig esfondrada, al sud-oest, davant de la casa.

## Referències

* 1 2 «Masia de la Molina de Ridolaina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# V606 de l'Àguila

V606 de l'Àguila (V606 Aquilae) va ser una nova de la constel·lació de l'Àguila el 1899. Va assolir una magnitud aparent de 5,5.

## Referències

* ↑ Daniela Barría «Life after eruption – VI. Recovery of the old novae EL Aql, V606 Aql, V908 Oph, V1149 Sgr, V1583 Sgr and V3964 Sgr» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 19-07-2016, pàg. 1371–1381. DOI: 10.1093/MNRAS/STW1748.
* 1 2 «A Catalog and Atlas of Cataclysmic Variables-Second Edition» (en anglès). Publications of the Astronomical Society of the Pacific, 01-04-1997, pàg. 345–440. DOI: 10.1086/133900.

## Enllaços externs

* www.tsm.toyama.toyama.jp/ Arxivat 2010-03-29 a Wayback Machine.
# Tutti gli anni una volta l'anno

Tutti gli anni una volta l'anno és una pel·lícula de comèdia italiana del 1994 escrita i dirigida per Gianfrancesco Lazotti.

## Argument

Retrata la trobada anual de vuit amics a un restaurant de Roma on repassen les seves vides. Aquest cop llegeixen una carta força irreverent que ha escrit un d'ells, recentment mort, on els proposa que es retirin a un convent. Malgrat les reticències inicials, la idea sembla seduir-los i la sotmeten a votació

## Repartiment

* Giorgio Albertazzi: Lorenzo
* Paolo Bonacelli: Romano
* Lando Buzzanca: Mario
* Paolo Ferrari: Francesco
* Paola Pitagora: Ginerva
* Giovanna Ralli: Laura
* Jean Rochefort: Raffaele
* Vittorio Gassman: Giuseppe
* Gianmarco Tognazzi: Davide
* Alexandra La Capria: Giulia
* Carla Cassola: Annamaria
* Mariangela Giordano
* Luigi Bonos

## Premis

* Palmera de Bronze (500.000 pessetes) i premi a la millor interpretació masculina: Giorgio Albertazzi, Paolo Bonacelli i Lando Buzzanca a la XV edició de la Mostra de València.

## Referències

* ↑ Roberto Chiti; Enrico Lancia; Roberto Poppi Dizionario del cinema italiano: I Film. Gremese Editore, 2002. ISBN 8884401372.
* ↑ Paolo Mereghetti. Il Mereghetti. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 8860736269.
* ↑ David Rooney «Review: 'Once a Year, Every Year'». Variety, 30-10-1994 [Consulta: 25 abril 2014].
* ↑ Bosnia se llevó la Palmera de Oro de la Mostra con «La edad ingrata», ABC, 21 d'octubre de 1994

## Enllaços externs

* Primera part de la pel·lícula a Dailymotion
# La reina de les neus (pel·lícula de 2014)

La reina de les neus (títol original en alemany, Die Schneekönigin; títol en finès, Lumikuningatar) és una pel·lícula germanofinlandesa del 2014 dirigida per Karola Hattop. Es basa en el conte de fades homònim de Hans Christian Andersen i va ser produït per ZDF en coproducció amb Kinderfilm i Visual Norden per a la sèrie de ZDF Märchenperlen. Flora Li Thiemann interpreta el paper de Gerda; Kristo Ferkic, el de Kai i Linda Zilliacus, la Reina de les neus. Annette Frier encarna a la senyora Flora. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* ↑ Tilmann P. Gangloff: Flora Li Thiemann, Kristo Ferkic, Zilliacus, Frier. Ein Fest der Fantasie & Filmkunst, Filmkritik bei tittelbach.tv, abgerufen am 15. Februar 2017.
* ↑ «Neues ZDF-Weihnachtsmärchen "Die Schneekönigin" Dreharbeiten beginnen in Finnland».
* ↑ La reina de les neus a la Base de dades de cinema en català
# Egirina

L'egirina, aegirina o acmita és un silicat, concretament un inosilicat del subgrup dels clinopiroxens. El seu nom prové de n'Ægir, el déu del mar en la mitologia nòrdica, ja que un dels primers minerals descrits va ser trobat a prop del mar. Va ser descobert l'any 1821 a Rundemyr, Noruega (en aquell moment se li va donar el nom d'acmita); va ser anomenat com a egirina el 1835 pel capellà i mineròleg Hans Morten Thrane Esmark. L'espècimen anomenat per Thrane va ser trobat a Låven, Langesundsfjorden, Noruega.

## Característiques químiques

La seva fórmula química és NaFe$^{+3}$Si₂O₆. Normalment se sol presentar a la natura amb altres impureses que produeixen canvis en la seva coloració. Aquestes impureses poden ser: alumini, titani, vanadi, manganès, magnesi, calci, potassi, zirconi o ceri.

## Context geològic de formació

S'acostuma a trobar generalment en roques ígnies alcalines, carbonatites i pegmatites; també es troba en roques metamòrfiques com esquists afectats per metamorfisme regional, gneisos, roques formades en fàcies d'esquists blaus i per metasomatisme de granulites riques en sodi.

## Referències

* ↑ «Egirina» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 abril 2015].

## Enllaços externs

* Egirina, webmineral.com.
* informació de l'egirina, Mineral Data Publishing.
# Lluís Maria de Cardeñas

Lluís Maria de Cardeñas i de Foraster (Tàrrega, 1787 - Barcelona, 3 de novembre de 1850) va ser un hisendat i polític català, alcalde de Reus.
La seva mare, Àngela de Foraster i Coscullana, filla del ciutadà honrat Pere d'Alcàntara de Foraster Montaner, es va casar amb el comerciant Josep Antoni de Cardeñas, tots dos residents a Montblanc, i se'n van anat a viure a Tàrrega, on el marit tenia possessions. Relacionat amb Reus on hi tenien parents, hi va enviar el seu fill, Lluís Maria de Cardeñas, que s'instal·là a la vila, comprà terrenys i horts i es dedicà al comerç. El noi es va casar amb una pubilla reusenca d'una família ennoblida de terratinents i comerciants, Teresa d'Aixemús i de Simó, cosina de Francesc d'Aixemús i emparentada amb els Simó i els Miró, famílies nobles de Reus.
Lluís Maria de Cardeñas va anar a viure a cal Cardenyes, a la plaça del Mercadal de Reus, potser la casa més senyorial i espaiosa de la ciutat, tret del Palau dels Miró, gràcies a la seva dona que en tenia el dret d'herència. Ben relacionat, va ser alcalde de Reus el 1820, a la fi de la Restauració absolutista, prenent possessió de l'alcaldia el primer de febrer d'aquell any. Ocupà el càrrec durant quatre mesos, fins al 9 de juliol, quan degut a l'inici del Trienni liberal i la proclamació de la Constitució de 1812 es van canviar tots els ajuntaments. Retirat de la política, es dedicà als negocis, fins que el gener de 1826, en plena dècada ominosa, va tornar a ser designat alcalde. Tot i la seva ideologia conservadora, l'1 d'abril del 1826 va haver de fer constar en acta a l'ajuntament que ell no havia participat mai a la "Tertúlia Patriótica" que reunia els liberals durant el Trienni al Teatre de les Comèdies, davant d'unes acusacions que li van fer. Cridats a declarar uns empleats de la Tertúlia, van negar que Cardeñas en fos membre, però van denunciar com a soci un regidor, el farmacèutic Pere Joan Nadal. L'historiador reusenc Andreu de Bofarull diu que com a alcalde va haver de reprimir algunes accions tumultuoses dels reusencs, quan, pel mes de juliol de 1826, i un cop abolits els drets de peatge pel rei, els ciutadans, pensant que potser aquests peatges es podrien tornar a instaurar per part de les autoritats, van enderrocar les portes de la ciutat i una part de les muralles. Amb les restes dels enderrocs es va reconstruir el pòrtic i les parets que tancaven el convent de sant Francesc, que s'havien destruït durant el trienni liberal. El 1827 va deixar l'alcaldia i es va dedicar als seus negocis.
Va morir el 3 novembre 1850 amb 63 anys segons la làpida al cementiri del Poblenou de Barcelona.

## Referències

* ↑ Rebollo Sánchez, Alexandre «El Casal d'Entitats de Montblanc: apunts d'un estudi històric-arquitectònic». Aplec de Treballs (Montblanc), 34, 2016, pàg. 207.
* ↑ "Actes municipals 1819-1820". 21-II 1820, p. 285
* ↑ "Actes municipals 1825-1830". 7-I-1826, p. 123
* ↑ "Actes Municipals 1825-1828 i 1830" fols. 56-57
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imprenta y librería de Pedro Sabater, 1845, p. Vol II, p. 192.
# Sant Bartomeu de la Vall de Vilaramó

Sant Bartomeu de la Vall de Vilaramó és una església del municipi de Gaià (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una sola nau amb un petit absis a llevant i la porta a migdia modificada al s.XVIII. L'absis té una petita obertura al bell mig, per il·luminar l'església.

## Història

La capella de Sant Bartomeu de la Vall de Vila-Ramó és una construcció de base romànica molt transformada al s. XVIII. A la porta d'entrada hi ha la data de 1767. L'església conservava un retaule barroc de la vida de St. Bartomeu que fou cremat durant la guerra civil de 1936-39. És la capella de la masia de la Vall de Vilaramó.

## Referències

* 1 2 «Sant Bartomeu de la Vall de Vilaramó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# La Monjoia (Moià)

La Monjoia és una masia a l'extrem nord del terme de Moià, a prop del límit amb l'Estany i Muntanyola (el Moianès). És a prop i al nord de les masies de Garfís i de La Guantera, a l'esquerra del torrent de Garfís. Té la capella de Santa Maria, una capella petita, d'una sola nau, situada enmig dels edificis de la Monjoia. Es tracta, de fet de dues capelles, una d'interior i una altra d'exterior, a l'aire lliure, tot i que la segona, l'exterior, ha desaparegut.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6.
# Universitat de Groenlàndia

La Universitat de Groenlàndia (Ilisimatusarfik en groenlandès; Grønlands Universitet en danès) és una universitat situada a Nuuk, la capital de Groenlàndia (Dinamarca), i l'única institució universitària del país. Va ser fundada oficialment com a universitat en 1987; fins llavors rebia el nom d'Ilisima-tusarfik / Inuit Institute. La majoria de les assignatures de les titulacions s'imparteixen en danès, tot i que també n'hi ha algunes en groenlandès, així com en anglès per a estudiants d'intercanvi.
L'any 2018 la universitat tingué 205 estudiants matriculats, majoritàriament formada per habitants de Groenlàndia. Té al voltant de 14 treballadors de personal acadèmic i 5 tècnics-administratius. La modesta població estudiantil es deu, en part, a que la majoria dels estudiants de Groenlàndia van a les universitats de Dinamarca.

## Departaments

Segons la seva pàgina web, la Universitat té quatre instituts:
* Institut d'Educació
* Institut d'Infermeria i Recerca en Salut
* Institut de Societat, Economia i Periodisme
* Institut de Cultura, Llengua i Història

## Referències

* ↑ «Enrolled students». Arxivat de l'original el 2022-05-24. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ About the University Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.. "ca. 150 studenter; 14 lærere foruden rektor samt 5 teknisk-administrativt ansatte."
* ↑ Kim A. McDonald. «Modest University Aims to Serve Greenland's Particular Needs». chronicle.com. Arxivat de l'original el 2008-12-02. [Consulta: 3 desembre 2007].
* ↑ Organisation for Economic Co-operation and Development. Secretary-General. NORA Region: The Faroe Islands, Greenland, Iceland and Coastal Norway. OECD Publishing, 1 gener 2011, p. 67. ISBN 978-92-64-09762-9 [Consulta: 20 abril 2012].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Universitat de Groenlàndia
# Waltzes from Vienna

Waltzes from Vienna és una pel·lícula musical britànica dirigida per Alfred Hitchcock, estrenada el 1934.

## Argument

Johann Strauss Fill (Esmond Knight) toca el violí a l'orquestra del seu pare, Johann Strauss I (Edmund Gwenn), però aquest no li donat suport per compondre. Strauss dona amb tot lliçons de cant a la filla del pastisser, Rasi (Jessie Matthews) a qui dedica totes les seves cançons. Després, coneix la comtessa (Fay Compton), que ha compost alguns versos i li demana que l'ajudi per traduir-los en música. Quan el seu marit el príncep (Frank Vosper) en sent parlar per una serventa, desembarca a la sala de música fet una fúria, però el nom de Strauss el calma una mica. La comtessa cau a poc a poc sota l'encant de Strauss Jr. Amb un amic, maquina perquè Strauss pare porti la seva representació i que la peça de Strauss, Al bell Danubi blau, pugui ser presentada davant una assistència. Condueix ell mateix el vals, i esdevé la sensació de Viena. Una mica més tard, tot i que el príncep té algunes sospites pel que fa a les intencions de Strauss fill, tots es reconcilien.

## Anàlisi

La pel·lícula és treta de l'opereta Walzer aus Wien de Heinz Reichter, A.M. Willner i Ernst Marishka, creada a Viena el 30 d'octubre de 1930 sobre música de Johann Strauss Pare i fill arreglades per Erich Korngold. Conta de manera novel·lada la història de la composició i de la primera execució del cèlebre vals de Johann Strauss fill, Al bell Danubi blau.
Segons Hitchcock
| « | "Waltzes from Vienna" gave me many opportunities for working out ideas in the relation of film and music. Naturally, every cut in the film was worked out on the script before shooting began. But more than that, the musical cuts were worked out too. | » |
("Waltzes from Vienna" m'ha ofert nombroses ocasions de posar en marxa les meves idees sobre la relació entre la pel·lícula i la seva música. Naturalment, cada escena de la pel·lícula era descrita en el guió abans que el rodatge comencés. Però a més, els passos musicals també eren detallats)
Tanmateix, Hitchcock descriu a François Truffaut la seva única pel·lícula musical com un musical sense música, molt barat i sense cap relació amb [el seu] treball habitual, rodat a un període on la seva reputació era molt dolenta.

## Repartiment

* Jessie Matthews: Rasi
* Esmond Knight: Johann Strauss fill
* Edmund Gwenn: Johann Strauss pare
* Fay Compton: Comtessa Helga von Stahl
* Frank Vosper: Príncep Gustav
* Robert Hale: Ebezeder
* Marcus Barron: Drexter
* Charles Heslop: Criat
* Betty Huntley-Wright: cambrera
* Sybil Grove: Sra. Fouchett
* Bertram Dench: conductor de l'enginy
* Hindle Edgar: Leopold
* B.M. Lewis: Domeyer
* Billy Shine Jr.: Carl
* Cyril Smith: Secretària

## Enllaços externs

* Esborrany d'anàlisi
# Tètides

Els tètides (Tethyida) són un ordre de demosponges de la subclasse Heteroscleromorpha.

## Taxonomia

L'ordre Tethyida inclou 210 espècies repartides en tres famílies:
* Família Hemiasterellidae Lendenfeld, 1889
* Família Tethyidae Gray, 1848
* Família Timeidae Topsent, 1928

## Referències

* ↑ Morrow C.; Cárdenas P. (2015). "Proposal for a revised classification of the Demospongiae (Porifera)." Frontiers in Zoology. 12:7., p. 10
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Tethyida». [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 30 novembre 2020].
# Labetze-Bizkai

Labetze-Bizkai (en francès i oficialment Labets-Biscay), és un municipi de la Baixa Navarra, un dels set territoris que formen el País Basc, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Burgue-Erreiti al nord, Gabadi i Ilharre a l'est, Martxueta a l'oest, Behauze al sud-oest, Amendüze-Unaso i Lüküze-Altzümarta al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 342 | 275 | 282 | 356 | 376 | 399 | 514 | 516 | 460 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 453 | 404 | 384 | 407 | 392 | 356 | 349 | 335 | 299 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 325 | 338 | 318 | 329 | 309 | 301 | 290 | 286 | 245 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 234 | 226 | 226 | 214 | 197 | 166 | 158 | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Data d'elecció | Identitat |
| Les dades anteriors a 1995 són desconegudes. |||
| 1995 | Félix Mendiburu |
| 2001 | Josette Harismendy |
# Andrzej Zaucha

Andrzej Zaucha (Zakliczyn, 1967) és un conegut periodista i escriptor polonès, autor de nombrosos reportatges sobre Rússia i la guerra a Txetxènia. Des de 1997 ha estat corresponsal a Kíev i Moscou del diari polonès Gazeta Wyborcza, i és periodista de la ràdio privada RMF FM. El seu treball més conegut és Moscou. Nord-Ost (2003), un reportatge documental sobre la presa d'ostatges del teatre Dubrovka l'any 2002.

## Referències

* ↑ «Pole Badly Beaten for Not Yielding to Car». The Moscow Times, 26-05-2009 [Consulta: 26 maig 2010].
* ↑ «Chechnya's deadly black widows». New Statesman, 06-09-2004 [Consulta: 26 maig 2010].