OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guillermo Ortiz Camargo

Guillermo Ortiz Camargo (25 de juny de 1939 - 17 de desembre de 2009) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1962.

## Referències

* ↑ «1962 FIFA World Cup Chile». Arxivat de l'original el 2011-07-27. [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ «Familiares, amigos y ex compañeros dan el último adiós al ex jugador necaxista» (en castellà). Televisa, 18-12-2009 [Consulta: 12 setembre 2012].
* ↑ Guillermo Ortiz Camargo Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Colibrí mango gorjaverd

El colibrí mango gorjaverd (Anthracothorax viridigula) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita zones obertes amb arbres, boscos poc densos i manglars de les terres baixes costaneres de l'est de Veneçuela, Trinitat, Guaiana i nord-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Colibrí mango gorjaverd». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# El Sitjar

«El Sitjar» té aquests significats:
* El Sitjar (Camprodon), casa senyorial al sud de la collada que separa la vall del Ter a Creixenturri i la Vall del Bac al municipi de Camprodon (el Ripollès)
* El Sitjar (revista), revista local editada entre 1983 i 1986 a Cabassers (el Priorat)
* El Sitjar (Salt), masia a Salt (el Gironès)
* Codolera del Sitjar, muntanya al municipi de l'Esquirol (Osona)
* Embassament del Sitjar, embassament construït el 1960 al municipi d'Onda (la Plana Baixa, el País Valencià)
* Santa Magdalena del Sitjar, obra del municipi de Gavà (Baix Llobregat)
# Conill amb xocolata

El conill amb xocolata o conill a la xocolata, també anomenat conill a l'empordanesa, és un estofat típic català elaborat principalment amb conill, vi i xocolata.
Per a fer aquest plat es prepara una picada al morter i s'hi inclouen diverses fines herbes, all, pa fregit, safrà, ametlles i el fetge de l'animal. La xocolata tradicionalment emprada és la de rajola. A part de vi blanc, se'n pot usar de ranci, una mena de vi fortificat similar al Porto.

## Vegeu també

* Mole poblano

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya. «Conill amb xocolata». Gastroteca. [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Conill amb xocolata». Mantarranya Turismo.
* ↑ «Rabbit in wine and chocolate sauce» (en anglès). The Foodolic, 25-03-2016. [Consulta: 8 abril 2020].

## Enllaços externs

* Manel Bonafacia. «Cuinar amb xocolata, perquè no és només per les postres!», 11-10-2014. [Consulta: 8 abril 2020].
# Louis Didier Jousselin

Louis Didier Jousselin (Blois, 1 d'abril del 1776 – Vienne-en-Val, 3 de desembre del 1858) va ser un enginyer francès. Va construir un pont de fusta de tres quilòmetres de llargada en menys de 3 mesos durant el Setge d'Hamburg el 1813. El seu cognom apareix inscrit a la Torre Eiffel, atès que Gustav Eiffel considerava que la Torre Eiffel no hauria estat possible sense el treball previ de Jousselin.
Louis Didier Jousselin nasqué a Blois el 1776 i morí a Vienne-en-Val el 1858 va ser admès com un dels primers alumnes que va tenir l'École Polytechnique, on es graduà dos anys més tard. Després de ser enginyer, el maig de 1808, va ajudar a fer el Canal del Nord prop de Maastricht.

## Setge de Hamburg

El 1811 el canal es va completar i Jousselin va ser nomenat enginyer en cap per a Hamburg, una ciutat que aleshores estava sota control francès. Fortificà la ciutat i aquesta va ser sotmesa a setge per les tropes de Rússia
Jousselin construí un pont que va ser útil per defensar la ciutat del setge. Aquest pont va ser descrit com bonic i prodigiós. Aquest pont no va ser conservat i 4 anys més tard va ser destruït pels alemanys.

## Referències

* 1 2 Jousselin Didier Louis (1776-1858), souvenir-davout.com, accessed April 2010
* ↑ Joubert-Bonnaire Jouvenel, assemblee-nationale.fr, p.438, accessed April 2010
* ↑ Histoire de l'École polytechnique, Ambroise Fourcy, p.395, 1828, accessed April 2010
* ↑ L'ingénieur_Jousselin L'ingénieur Jousselin, fr.wikisource.org, accessed April 2010
# Vallserena

* Aquest article tracta sobre el veïnat de Boscassos i Vallserena. Vegeu-ne altres significats a «Riera de Vallserena».
La Vallserena és un dels set veïnats del municipi de Sant Pere de Vilamajor, juntament amb Santa Susanna de Vilamajor, el Pla de Vilamajor, les Brugueres, el Bruguer, el Sot de l'Om i el veïnat de Canyes. El 2009 tenia 31 habitants. Aquest veïnat també ésconegut com a Boscassos i Vallserena està situat al sud-est del municipi i hi ha tres barris urbans: Can Vila, Can Ram i Vallserena. Té molta relació amb Sant Joan de Sanata i Sant Antoni de Vilamajor.
És regat per la riera de Vallserena, un afluent per l'esquerra de la riera de Vilamajor. El nom significa «vall seca», com que la riera només té aigua en els rars temps de molta pluja.

## Referències

* 1 2 «Vallserena». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Vallserena». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sarrià, Ferran. «: Una curiositat del topònim Vallserena». Història de Vilamajor. Grup d'història de Vilamajor, 15-05-2014. [Consulta: 6 febrer 2022].
# Una vida y dos mandados

Una vida y dos mandados és una pel·lícula dramàtica veneçolana de 1997 dirigida per Alberto Arvelo Mendoza. La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada veneçolana per a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 1997, però no va ser acceptat com a nominada.

## Sinopsi

Un nen dels Andes de Veneçuela farà un viatge arreu del temps i els records gràcies a un parell de fotografies antigues. En el trajecte veurà bells paisatges i tindrà algunes experiències inoblidables

## Repartiment

* Germán Mendieta - Romer del Gado
* Ramona Pérez - Ninfa del Gado

## Nominacions

Va participar al Festival Internacional de Cinema de Toronto i va guanyar la Poma d'Or al Festival de Cinema Llatí de Nova York.

## Referències

* ↑ Bhob Stewart. «Còpia arxivada». The New York Times. Baseline & All Movie Guide, 2016. Arxivat de l'original el 7 de març 2016. [Consulta: 17 novembre 2021].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ «44 Countries Hoping for Oscar Nominations». Academy of Motion Picture Arts and Sciences, 24-11-1997. Arxivat de l'original el 13 febrer 1998.
* ↑ Alberto Arbelo Arxivat 2021-11-17 a Wayback Machine. a muestraitinerante.cult

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Gamila El Alaily

Gamila El Alaily o Jamila El Alaily (àrab: جميلة العلايلي, Jamīla al-ʿAlāylī) (Mansura, Egipte, 20 de març de 1907 - 11 d'abril de 1991) fou una poeta i assagista egípcia.
Com la primera integrant dona de la societat poètica del diari Apolo, prèviament formada només per homes, fou pionera en l'àmbit literari egipci, a més d'una avantguardista influent. Publicava regularment en aquest mitjà i escriví tres volums de poesia durant el seu pas pels cercles literaris. Feu una revista mensual autopublicada, Metes Literàries, en la qual escrigué durant vint anys. Com que els temes de la seua obra giraven al voltant de les seues emocions, se l'anomenà «poeta de la consciència». Entre les seues influències hi ha la poeta May Ziade, gràcies a la qual es mudà al Caire per prosseguir la seua carrera literària. També rebé inspiració de la líder feminista Huda Sha'arawi.
El març de 2019, Alaily apareix en un doodle de Google que celebrava el seu 112é aniversari: es veié al Marroc, Líbia, Egipte, Algèria, Aràbia Saudita, Líban, Jordània, Oman, als Emirats Àrabs i l'Iraq. L'empresa en comentava: «En aquest aspecte, a més de la seua prolífica producció poètica, obrí nous camins per a les dones al món àrab i inspirà les generacions d'escriptores futures».

## Obra

* L'eco dels meus somnis (1936)
* Pols de poeta
* L'eco de la meua fe (1976)

## Referències

* 1 2 «Prominent Egyptian poet, Gamila El Alaily, honored with Google Doodle». Arab News, 20-03-2019. [Consulta: 12 setembre 2019].
* 1 2 «Gamila El Alaily’s 112th Birthday». www.google.com. [Consulta: 12 setembre 2019].
* 1 2 Kijamii. «Gamila El Alaily: Egypt's Groundbreaking Poet Celebrated By Google». nilefm.com. Arxivat de l'original el 2019-07-04. [Consulta: 12 setembre 2019].
* ↑ Mustafa, Marie. «Google celebrates Gamila el-Alaily’s 112th birthday» (en anglés), 20-03-2019. [Consulta: 12 setembre 2019].
* 1 2 Essawy, Omnia. «Here is Why We ALL Need To Celebrate Poet Gamila El Alaily with Google» (en anglés), 20-03-2019. [Consulta: 12 setembre 2019].
* 1 2 «Who was Gamila El Alaily? Google Doodle honours Egyptian poet and columnist» (en anglés). [Consulta: 12 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Podcast sobre la biografia de Gamila El Ailaily.
# Coachella

* Per a altres significats, vegeu «Coachella (festival)».
Coachella és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 22.724 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coachella tenia 22.724 habitants, 4.807 habitatges, i 4.480 famílies. La densitat de població era de 421,4 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 40,8% tenia menys de 18 anys, un 12,7% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 12,8% de 45 a 60 i un 5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.590 $ i la renda mediana per família de 28.320 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.044 $ mentre que les dones 15.550 $. La renda per capita de la població era de 7.416 $. Entorn del 29,1% de les famílies i el 28,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Coachella». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coachella». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Cine Venecia

El Cine Venecia (1968-1987) va ser una sala de cinema ubicada en els números 18-24 del Carrer Dante Alhigieri de Barcelona. Donava servei als barris d'Horta i el Carmel. Va ser inaugurat el dia 17 de febrer de 1968 i disposava de 1.500 localitats, repartides entre platea (1.000 butaques) i l'amfiteatre (463 butaques). Hi havia dues entrades a la sala, pel Carrer Dante Alhigieri i pel Carrer Tajo.
Una de les primeres pel·lícules que s'hi van projectar va ser Els corromputs, d'origen italo-franco-alemanya, interpretada per Robert Stack i Elke Sommer. També María y la otra, una coproducció hispano-argentina protagonitzada per Concha Velasco i Vicente Parra i amb Fernando Ayala com a director.
A partir dels anys 1970 el Cinema Venecia fou també escenari per a concerts i actuacions musicals, entre les que destacà un Gran Festival de Música Flamenca Espanyola que es va dur a terme el 26 de febrer de 1978 i que va comptar amb la presència de Manolo Escobar com a cap de cartell.
El cinema va tancar l'1 de febrer de 1987. L'edifici on estava ubicat va ser venut als Testimonis de Jehovà, passant a l'any 2012 a mans d'una altra congregació religiosa: L'Església de Crist.
El Cine Venecia fou una de les sales de cinema més importants del barri d'Horta. Els veïns del barri lamenten el seu tancament ja no sols com a sala de projecció sinó com un gran espai per a poder reunir-se.

## Referències

* Bar.cel.ona.uta. «BARCELOFÍLIA: CINE VENECIA. Tajo 57 i Dante Alighieri 18-24. (1968-1987)», divendres, 4 desembre 2015. [Consulta: 14 novembre 2017].
* «Los cines perdidos de Barcelona». La Vanguardia.
* Benavides, Luis «Un plató sin salas de cine» (en es). elperiodico, 07-12-2015.
# Congrés Internacional de Matemàtics de 1974

El Congrés Internacional de Matemàtics de 1974 va ser el dissetè Congrés Internacional de Matemàtics, celebrat en Vancouver, Canadà del 21 d’agost al 29 d’agost de 1974.
Hi havia 3121 membres ordinaris registrats de 73 països.
Enrico Bombieri i David Mumford van guanyar la medalla Fields.
L'alcalde Art Phillips de Vancouver va pronunciar un breu discurs en què va donar la benvinguda als membres del Congrés a la ciutat de Vancouver.
El professor Coxeter va trucar al professor Nevanlinna que va parlar de la següent manera:
   En nom del Comitè Nacional de Matemàtiques de Finlàndia, tinc l'honor de convidar-vos al proper Congrés Internacional de Matemàtics a Hèlsinki.

## Referències

* ↑ James, Ralph Duncan. Proceedings of the International Congress of Mathematicians: Vancouver, 1974 (en anglès). Canadian mathematical congress, 1975.
* ↑ «A. B. Zhizhchenko, “The Seventeenth International Congress of Mathematicians (Vancouver, B.C., 1974)”, Uspekhi Mat. Nauk, 30:2(182) (1975), 235–246». [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ Kanamori, Akihiro «Jack Silver. On the singular cardinals problem.» (en anglès). The Journal of Symbolic Logic, 46, 4, 01-12-1981, pàg. 864–866. DOI: 10.2307/2273234. ISSN: 0022-4812.
* ↑ «1974 ICM - Vancouver» (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2022].
# Construcció medieval del carrer Galileu, 21 (la Sénia)

La Construcció medieval del carrer Galileu, 21 és una obra de la Sénia (Montsià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El nucli històric de la Sénia se situa al llarg d'una cinglera sobre el riu Sénia. L'eix principal és el carrer Major. D'aquest surten quatre carrerons sense sortida. La part oest quedava protegida pel desnivell natural de terreny i la part est pel reforçament dels murs atalussats posteriors de les cases. Originalment el recinte tenia tres portes, però no se'n conserva cap testimoni. La porta principal estava situada a l'extrem oriental del carrer Major, al sector de l'actual plaça de l'Església. La segona, seria a mitja alçada del carrer principal, al sector anomenat el Portalet, en la connexió amb l'actual carrer del Carme. El tercer portal connectava l'actual carrer Cardenal Cisneros, anomenat popularment carrer de la Presó,
El carrer Galileu està situat a la cara externa de la muralla medieval de la Sénia.
Part dels murs medievals de tancament de la població han quedat integrats a les edificacions que s'han anat construint. El perímetre murat de l'extrem del carrer Galileu se situa damunt del cingle del riu Sénia i està integrat en un immoble que està en estat ruïnós situat en els carrers Galileu, 21 i Major, 60. Els elements que es declaren BCIL són els murs N i W del cos principal de l'edifici, aquest darrer amb una espitllera integrada i el perímetre del basament exterior situat a l'extrem del cingle. El mur N que mira al carrer Galileu en part és atalussat, com altres sectors de les cases veïnes del mateix carrer. És clar que les portes i finestres obertes en aquest mur són posteriors a la construcció original. La base de tot aquest tram de muralla té un gruix d'un metre i mig excepte en els punts en què ha estat rebaixat. En aquest sector hi podria haver hagut una torre.

## Història

La ubicació del nucli primerenc de la Sénia es remunta als primers anys de la conquesta cristina. L'any 1195 apareix documentat un vilar amb el nom de la Sénia tot i que no es pot assegurar que la seva situació coincideixi amb l'actual població. Les cartes de població de 1232 i 1236 si que es poden identificar amb el nucli actual. Aquest sembla haver patit molt poques transformacions des d'època medieval. En els murs posteriors de les cases del carrer Major que donen el carrer Galileu es posa de manifest, gràcies a les obertures fetes modernament, el gruix dels murs i també els talussos.

## Referències

* 1 2 3 4 «Construcció medieval del carrer Galileu, 21». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Construcción para un encuentro

L'escultura urbana coneguda pel nom Construcción para un encuentro, ubicada en un dels extrems del passeig de La Losa de Renfe (Oviedo), a la rodalia del carrer Independencia, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya (la qual cosa és perfecta per a la finalitat que l'autora pretenia amb l'obra, interaccionar amb cada ciutadà), és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta d'acer corten, és obra de Mayte Alonso, i està datada 2008.
Aquesta escultura va ser premiada el 2007 en la primera edició del Premi Internacional Sacejo d'Escultura que atorga l'empresa Sacejo Construccions i Promocions (SCP). Aquesta empresa va donar l'escultura a la ciutat d'Oviedo, amb la intenció d'homenatjar amb això, els professionals de la construcció.
Es tracta d'una singular obra composta per diversos arcs entrecreuats d'acer corten amb sis potes sobre les quals recolzar-se, que s'eleva a penes del sòl, sobre una plataforma, de pedra calcària blanca, com un templet, amb la seva ombra impresa al sòl, tallada en marbre negre. Mayte Alonso la considera que l'obra evoca la típica mina del paisatge d'Astúries. El pedestal sobre el qual se sustenta l'escultura presenta inscripcions en tots els seus laterals:"CONSTRUCCIÓN PARA UN ENCUENTRO" - AUTORA: MAYTE ALONSO", "CIMENTARON LA TIERRA E HICIERON CAMINOS, ECHARON RAÍCES Y EN ELLAS FUNDIERON ILUSIONES, CREATIVIDAD, ESFUERZO Y... VIDA", "A LOS PROFESIONALES DE LA CONSTRUCCIÓN" y "ERIGIDO POR INICIATIVA Y PATROCINIO DE SACEJO (SCP) Y CEDIDO A LA CIUDAD DE OVIEDO SIENDO SU ALCALDE DON GABINO DE LORENZO FERRERA - MAYO 2008”. Que traduït diu: "CONSTRUCCIÓ PER UNA TROBADA" - AUTORA: MAYTE ALONSO "," CONSOLIDAREN LA TERRA I VAN FER CAMINS, VAN FER ARRELS I EN ELLES VAN FONDRE IL·LUSIONS, CREATIVITAT, ESFORÇ I. .. VIDA "," ALS PROFESSIONALS DE LA CONSTRUCCIÓ" i "ERIGIT PER INICIATIVA I PATROCINI DE SACEJO (SCP) I CEDIT A LA CIUTAT D'OVIEDO SENT EL SEU ALCALDE DON GABINO DE LORENZO FERRERA - MAIG 2008 "

## Referències

* 1 2 3 iluzziona.com. «Construcción para un Encuentro». [Consulta: 4 desembre 2018].
* 1 2 3 4 «Escultura pública en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ «Viajes Nº:08 La que apenas duerme la siesta». [Consulta: 4 desembre 2018].
* 1 2 «La escultora Mayte Alonso gana el premio de escultura Sacejo - Ameco Press» (en castellà). [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ ««Creo cobijos para la reflexión»» (en castellà). El Comercio, 01-12-2007.
* ↑ «Construcción para un encuentro, Oviedo, Asturias». Arxivat de l'original el 2017-01-01. [Consulta: 4 desembre 2018].
# Coll de l'Alzina (Odèn)

El Coll de l'Alzina és una collada de 1.067,7 metres d'altitud del terme municipal d'Odèn, al Solsonès. És a la part occidental del terme, a la Serra d'Odèn. És al vessant nord del Tossal del Carboner. A llevant seu s'obre la vall de la Rasa de Cogulers i a ponent la del Riuet de la Plana.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Coll de l'Alzina (l'Albera)

El Coll de l'Alzina és una collada situada a 639,9 m alt a la carena de la Serra de l'Albera que separa el terme comunal de l'Albera, a la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord i el municipal de la Jonquera, que pertany a l'Alt Empordà. És a prop de l'extrem sud-est del terme de l'Albera i al nord del de la Jonquera. Queda a ponent del Puig de Llobregat i just a migdia del poble de Sant Martí d'Albera.

## Referències

* ↑ El Coll de l'Alzina en els ortofotomapes de l'IGN
# Copa del Món de ciclisme de 2003

La Copa del Món de ciclisme de 2003 fou la 15a edició de la Copa del Món de ciclisme. Va estar formada per 10 curses disputades entre març i octubre de 2003 i fou guanyada per l'italià Paolo Bettini.

## Calendari

| Data | Cursa | País | Vencedor | Equip del vencedor |
| 22 de març | Milà-Sanremo | Itàlia | Paolo Bettini (ITA) | Quick Step-Davitamon |
| 6 d'abril | Tour de Flandes | Bèlgica | Peter Van Petegem (BEL) | Lotto-Domo |
| 13 d'abril | París-Roubaix | França | Peter Van Petegem (BEL) | Lotto-Domo |
| 20 d'abril | Amstel Gold Race | Països Baixos | Aleksandr Vinokúrov (KAZ) | Team Telekom |
| 27 d'abril | Lieja-Bastogne-Lieja | Bèlgica | Tyler Hamilton (USA) | Team CSC |
| 9 d'agost | HEW Cyclassics | Alemanya | Paolo Bettini (ITA) | Quick Step-Davitamon |
| 9 d'agost | Clàssica de Sant Sebastià | Espanya | Paolo Bettini (ITA) | Quick Step-Davitamon |
| 17 d'agost | Campionat de Zuric | Suïssa | Daniele Nardello (ITA) | Team Telekom |
| 5 d'octubre | París-Tours | França | Erik Zabel (GER) | Team Telekom |
| 18 d'octubre | Giro de Llombardia | Itàlia | Michele Bartoli (ITA) | Fassa Bortolo |

## Classificacions finals
### Classificació individual

| Pos. | Ciclista | Equip | Punts |
| 1 | Paolo Bettini (ITA) | Quick Step-Davitamon | 365 |
| 2 | Michael Boogerd (NED) | Rabobank ProTeam | 220 |
| 3 | Peter Van Petegem (BEL) | Lotto-Domo | 219 |
| 4 | Davide Rebellin (ITA) | Gerolsteiner | 187 |
| 5 | Erik Zabel (GER) | Team Telekom | 186 |
| 6 | Danilo Di Luca (ITA) | Saeco Macchine per Caffè | 140 |
| 7 | Mirko Celestino (ITA) | Saeco Macchine per Caffè | 139 |
| 8 | Michele Bartoli (ITA) | Fassa Bortolo | 124 |
| 9 | Daniele Nardello (ITA) | Team Telekom | 124 |
| 10 | Stuart O'Grady (AUS) | Crédit Agricole | 124 |

### Classificació per equips

| Pos. | Equip | Punts |
| 1 | Saeco Macchine per Caffè | 79 |
| 2 | Quick Step-Davitamon | 72 |
| 3 | Alessio | 47 |
| 4 | Rabobank | 47 |
| 5 | Fassa Bortolo | 45 |
| 6 | Team Telekom | 30 |
| 7 | Lotto-Domo | 26 |
| 8 | Cofidis | 23 |
| 9 | Gerolsteiner | 21 |
| 10 | Lampre-Daikin | 19 |

## Enllaços externs

* Resultats de la Copa del Món de ciclisme de 2003 Arxivat 2010-11-01 a Wayback Machine.
* Classificació individual i per equips a memoire-du-cyclisme.net Arxivat 2010-07-26 a Wayback Machine.
# Comtat de Mémontois

El comtat de Memontois (apareix també com Mémontois) fou una jurisdicció feudal de Borgonya, un dels pagus del país situat entre l'Auxois a l'ooest, Duesmois al nord, Dijon i Oscheret a l'est i Beaune al sud.
L'únic que apareix amb el títol de comte de Memontois fou Guerí de Provença que va adquirir la regió de Memontois vers 832. Probablement fou un dels honors vinculats als comtats veïns i va tenir una evolució similar als altres petits pagus de Borgonya. Vegeu comtat de Bassigny.

## Referències

* Jean Richard, Histoire de la Bourgogne, Éditions Privat, 1988 (ISBN 2-7089-1680-7).
* Jean Richard, Les ducs de Bourgogne et la formation du duché du XIe au XIVe siècles, Société Les Belles Lettres, París, 1954
# Comtat de Mortagne de Lorena

El comtat de Mortagne fou una efímera jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic a Lorena, que es va formar a la meitat del segle X per després desaparèixer absorbida pel comtat matriu de Chaumontois (a la part central del qual es trobava). Vanderkindere suggereix que fou un fraccionament del Chaumontais vers 950 a la mort del comte Hug. Mortagne incloïa les batllies de La Bruyère i Lunéville.
A la mort d'Hug (abans del 950 vers 946), apareix un comte de Mortagne de nom Reginbald o Raimbald o ragimbald que subscriu una carta del 959; trona a ser esmentat en carta del 28 de maig del 962 i per darerra vegada el 17 d'agost del 984 quan l'abat de Gorze confirmava privilegis que s'havien gaudit en vida de Raimbald, de pietosa memòria. El necrològic de Gorze recorda la seva mort el cinquè dia de les calendes de juny.
Posteriorment hauria tornat al comtat de Chaumont que va desaparèixer després (vers 1035) sorgint en una part el comtat de Brixey.

## Referències

* ↑ Léon Vanderkindere, La Formation territoriale des principautés belges au Moyen Âge, 1902, accessible a (pdf)