OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Recerca, desenvolupament i innovació

Recerca, desenvolupament (habitualment indicat per l'expressió R+D) és un concepte d'aparició recent, en el context dels estudis de ciència, tecnologia i societat; com a superació de l'anterior concepte de Recerca i desenvolupament (R+D). És el cor de les tecnologies, de la informació i comunicació.
Mentre que el de desenvolupament és un terme provinent del món de l'economia, els de recerca i innovació provenen respectivament del món de la ciència i la tecnologia, i la seva dinàmica relació es troba en el context de la diferenciació entre ciència pura i ciència aplicada; qualsevol d'ells és de complexa definició. Esko Aho defineix provocativament investigació com invertir diners per obtenir coneixement, mentre que innovació seria invertir coneixement per obtenir diners, la qual cosa expressa molt bé el fenomen de retroalimentació que es produeix amb una estratègia reeixida d'R+D.
El nivell d'activitat d'R+D en un país es pot calcular mitjançant la proporció entre la despesa en R+D i el producte interior brut (PIB), desglossant la despesa en despesa pública i despesa privada.
Tots els països procuren, en la mesura de les seves possibilitats, potenciar les activitats lligades a l'R+D a través de polítiques de suport (subvencions, deduccions, préstecs bonificats i unes altres), puix un alt nivell d'R+D implica una major fortalesa dels productes o els processos que es diferencien positivament de la seva competència econòmica. A més, moltes de les activitats són potencialment generadores d'avanços socials en forma de qualitat de vida, millora del medi ambient, la salut, etc. Per donar suport a aquestes activitats s'han desenvolupat un conjunt de normes UNE: la sèrie UNE 166000, que inclou la Norma UNE 166001, dirigida als projectes d'R+D, la Norma UNE 166002 sobre requisits del sistema de gestió de l'R+D i la norma UNE 166006 relativa a requisits sobre el sistema de vigilància tecnològica.

## Referències

* ↑ Citat per Alejandro Jadad i Julio Lorca Innovación no es lo mismo que novedad, a Andalucía Investiga, nº 38, febrer de 2007, pg. 44. També aporten la seva pròpia definició: investigar és invertir recursos per obtenir coneixement, mentre que innovar és invertir coneixement per obtenir valor.
* ↑ Javier Cresencio Las deducciones fiscales por actividades de I+D+i: una visión práctica Arxivat 2011-09-16 a Wayback Machine.
# Cantó de Pange

El cantó de Pange és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Metz-Campagne. Té 31 municipis i el cap és Pange.

## Municipis

* Ancerville
* Ars-Laquenexy
* Aube
* Bazoncourt
* Béchy
* Beux
* Chanville
* Coincy
* Colligny
* Courcelles-Chaussy
* Courcelles-sur-Nied
* Flocourt
* Laquenexy
* Lemud
* Luppy
* Maizeroy
* Maizery
* Marsilly
* Montoy-Flanville
* Ogy
* Pange
* Raville
* Rémilly
* Retonfey
* Sanry-sur-Nied
* Servigny-lès-Raville
* Silly-sur-Nied
* Sorbey
* Thimonville
* Tragny
* Villers-Stoncourt

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1954 | Robert Sérot | Divers droite |
| 1954-1976 | Joseph Schaff | MRP |
| 1976-1988 | André Semin | RI, després UDF |
| 1988- | Bernard Hertzog | UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 7.631 | 8.411 | 10.434 | 14.182 | 15.974 | 17.050 | 18.901 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Hakham

Hakham (en hebreu: חכם, literalment "savi") (en plural: חכמים, hakhamim) és un títol equivalent a un savi o a un doctor en matèria de halacà, la llei jueva. Aquest és un títol usat pels jueus sefardites i pels mizrahim. Per a ells el cap espiritual és un rabí, que pot ser ordenat per un seminari rabínic, o bé pels representants d'una comunitat jueva. Els caraites el consideren com una part del seu lideratge, encara que en el caraisme no existeix una figura equivalent a un gran rabí.

## Referències

* ↑ «www.es.chabad.org/» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-09-14. [Consulta: 14 setembre 2018].
# Rodrigo Gudiño

Rodrigo Gudiño és un director i editor de cinema canadenc-mexicà, conegut per ser el fundador de la revista i companyia de terror Rue Morgue. Actualment exerceix de president de la companyia i també ajuda a coordinar i programar diversos dels festivals i esdeveniments que Rue Morgue celebra o patrocina. Gudiño va treballar anteriorment com a editor en cap de la revista abans de deixar el càrrec per centrar-se a fer pel·lícules. His short films were collected into the DVD Curious Stories, Crooked Symbols in 2009.
Gudiño va néixer a San Diego, Califòrnia i es va traslladar a Tijuana de jovenet. Va començar a crear pel·lícules l'any 2006 amb el curt The Eyes of Edward James i va veure el cineasta Alejandro Jodorowsky com una influència en el seu treball. Gudiño també ha afirmat que la seva educació Catòlica també va influir. el seu treball, i ha remarcat que va començar la seva direcció amb curtmetratges llançats directament als circuits de festivals de cinema perquè volia "[desenvolupar] les seves habilitats des d'un punt de vista artístic" abans de passar als llargmetratges.

## Filmografia
### Curtmetratges

* The Eyes of Edward James (2006)
* The Demonology of Desire (2007)
* The Facts in the Case of Mister Hollow (2008, amb Vincent Marcone)

#### Col·leccions

* Curious Stories, Crooked Symbols (2009, collects his three short films)

### Llargmetratges

* The Last Will and Testament of Rosalind Leigh (2012)
* The Breach (2022)

### Televisió

* Darknet (2014, un episodi)

### Entrevistes

* Why Horror? (2014, com ell mateix)

## Referències

* ↑ «Villainy for Valentines». Dread Central. [Consulta: 11 octubre 2013].
* 1 2 «Interview: Rodrigo Gudiño». KPBS. [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ «Horror Film Takes Cues From Roman Catholic Church». NPR. [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ Lamberson, Gregory. Cheap Scares!: Low Budget Horror Filmmakers Share Their Secrets. McFarland, 10 January 2014, p. 7. ISBN 978-0786452026.
* ↑ Butane, Johnny. «Review: Eyes of Edward James». Dread Central. [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ «Review: Demonology of Desire». Dread Central. [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ «Curious Stories, Crooked Symbols - Shock Till You Drop» (en anglès americà). Shock Till You Drop. [Consulta: 3 desembre 2015].
* ↑ «Film Review: Curious Stories, Crooked Symbols (2009)» (en anglès americà). Horrornews.net. [Consulta: 3 desembre 2015].
* ↑ «Rodrigo Gudino's Short Films Arrive On DVD!» (en anglès americà). TwitchFilm. [Consulta: 3 desembre 2015].
* ↑ Lott, Rod. «Do not watch it while home alone.». OK Gazette. [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ Matt Donato, "The Breach Review: A Strong Finish Opens The Gates To Hell [Fantasia"]. /Film, August 1, 2022.
* ↑ «Natali, Gudino, Sullivan And More Bring Terror To The Small Screen With DARKNET». Twitch Film. [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ «Watch an exclusive teaser clip for Vincenzo Natali's DARKNET panel this weekend at FanExpo». AICN. [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ «Interview Subjects». Why Horror?. Arxivat de l'original el 3 November 2014. [Consulta: 3 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Rodrigo Gudiño - Lloc web oficial
# Chitina

Chitina és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 123 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chitina tenia 123 habitants, 52 habitatges, i 30 famílies La densitat de població era de 0,6 habitants/km².
Dels 52 habitatges en un 23,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,3% hi vivien parelles casades, en un 13,5% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 36,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 23,6% entre 25 i 44, un 30,9% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones hi havia 86,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.000 $ i la renda mediana per família de 28.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 10.835 $. Aproximadament el 3,3% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chitina». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chitina». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 15 juliol 2010].
# Cala Saona

Cala Saona és una petita cala situada a l'est de l'illa de Formentera i al llevant de Punta Rasa, que pertany a la parròquia de Sant Francesc Xavier. Aquest nom prové del català Savona. Aquesta Cala al seu costat esquerre mirant a la mar té casetes varador, on els pescadors tenen les seves barques de pesca i algunes altres on els pescadors guarden les seves eines de feina. A més a més, a dalt d'aquestes casetes i trobam uns arbres característics pel seu aspecte, ja que no tenen fulles, aquests arbres es fan servir per penjar el peix i obtenir el peix sec. Aquesta cala es caracteritza per la seva roca de colors taronjosos i les seves aigües transparents.

## Referències

* ↑ «Cala Saona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Cala Saona
# Lord of the Lost

Lord of the Lost és un grup de música alemany de metal gòtic d'Hamburg.

## Biografia

Lord of the Lost va ser creat el 2007 com un projecte en solitari en mans del músic Chris "The Lord" Harms, que anteriorment havia estat el cantant i guitarrista del grup de rock Philiae i també guitarrista i segon vocalista del grup de glam metal The Pleasures. Inicialment, el projecte es deia Lord i després de publicar les primeres cançons a MySpace va rebre crítiques força positives. No obstant això, Chris va deixar clar que necessitaria més músics per poder tocar la seva música en viu. Poc després va aconseguir formar un grup. Va canviar el nom del grup inicial per l'actual per evitar conflictes amb Lordi i The Lords (un grup de música alemany dels anys 70).
Actualment, han publicat un total de quatre EP i set àlbums. Inicialment, publicaven la seva música sota el segell discogràfic Out Of Line Music i actualment treballen amb Napalm Records. També han fet una gran quantitat de concerts per Alemanya i el Regne Unit (com a teloners de KMFDM), alguns en festivals internacionals com el M'era Luna Festival, Wave-Gotik-Treffen i el Wacken Open Air.
Al principi del 2023, van participar a Unser Lied für Liverpool, la preselecció alemana pel Festival de la Cançó d'Eurovisió. Van guanyar amb la cançó «Blood & Glitter» i representaran Alemanya en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2023, que se celebrarà en la ciutat britànica de Liverpool.

## Referències

* ↑ «LORD OF THE LOST - FEARS» (en alemany). Powermetal.de, 29-04-2010. [Consulta: 9 abril 2023].
* ↑ Stahl, P. «LORD OF THE LOST» (en alemany). Mindbreed.de, 21-02-2010. [Consulta: 9 abril 2023].
* ↑ «Lord of the Lost is Germany's pick for Liverpool» (en anglès). Eurovision.tv, 04-03-2023. [Consulta: 9 abril 2023].
# Museu Arqueològic de Kíssamos

El Museu Arqueològic de Kíssamos és un museu que es troba a Grècia, a la localitat de Kísamos, a l'illa de Creta.
El seu origen va ser una col·lecció arqueològica que es creà l'any 1936 per l'Associació de Filologia de Kasteli, i a partir de l'any següent, l'any 1937, es va exposar a l'edifici de l'antiga Governació veneciana. L'any 2000 es va convertir en un museu i, després d'un procés d'organització de l'exposició, s'inaugurà l'any 2006.
Aquest museu conté una col·lecció de troballes procedents d'algunes excavacions de l'àrea de Kísamos, que es van descobrir a la part occidental de Creta, i permeten exposar la seva història des de la prehistòria fins a l'antiguitat tardana. Entre aquestes, destaquen les de l'època romana de l'antiga ciutat de Kísamos.

## Exposició permanent

A l'inici de l'exposició, en una primera sala es presenta un quadre cronològic i un mapa en què se situen els jaciments arqueològics, amb els seus objectes que s'exhibeixen al museu.
A la segona sala s'exposen troballes del període geomètric i el desenvolupament històric de les antigues ciutats més importants de la zona: Polirrènia i Falasarna.
La tercera sala exhibeix objectes dels períodes hel·lenístic i romà procedents de tota la regió, entre els quals destaquen els de ceràmica, les inscripcions, les escultures i també es conserven uns banys romans.
La planta superior del museu comprèn diverses sales dedicades a les troballes de la ciutat de Kísamos. En una d'aquestes s'exposen objectes de les grans vil·les grecoromanes que hi havia a la ciutat, com ara sòls de mosaic, escultures i altres objectes. I també s'exposen aspectes relacionats amb l'economia de la ciutat, les monedes i les relacions comercials. En una altra sala s'exposen les activitats productives artesanes i objectes de la vida quotidiana. Hi ha també una exposició sobre un terratrèmol i les seves conseqüències en aquesta zona que va esdevenir l'any 365, fou un dels més destructius de l'Antiguitat. Finalment, es presenten les diverses necròpolis de la ciutat, des de les més antigues, que pertanyen al segle IV aC, fins a les dels temps dels primitius cristians.

## Referències

* ↑ Museu Arqueològic de Kísamos en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: història Arxivat 2021-12-08 a Wayback Machine. (en grec).
* ↑ Museu Arqueològic de Kísamos en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: descripció Arxivat 2014-05-24 a Wayback Machine. (en grec).
* ↑ Museu Arqueològic de Kísamos en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: exposició (en grec).
# Gerbillus pusillus

Gerbillus pusillus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Etiòpia, Kenya, Somàlia, el Sudan del Sud i Tanzània. Els seus hàbitats naturals són les planes rocoses i els herbassars oberts. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, pusillus, significa ‘minúscul’ en llatí i es refereix a la seva petita mida.

## Ecoregió

L'hàbitat de G. pusillus està inclòs en l'ecoregió Boscs septentrionals d'arbusts i matolls d'Acacia-Commiphora.

## Referències

* ↑ Schlitter, D.; Granjon, L. Gerbillus pusillus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 2 agost 2017.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Haematoxylum campechianum

Haematoxylum campechianum és una espècie d'arbres de la família Fabaceae, el qual s'ha utilitzat tradicionalment com a matèria primera per a la producció de tint vermell, barrejant el líquid obtingut per decocció de la seva fusta amb sulfat de ferro. També se li denomina popularment «fusta de Campetx», «pal de campetx» i «pal tinta».
És un arbre que arriba a mesurar 6 metres d'altura. Les fulles de 3-6 cm de llarg són alternes, perennes, crases i obtuses per la seva base. Les flors tenen cinc pètals i corol·la blanca que s'ajunten en cims subjectes per un peduncle. El fruit és una drupa d'1 cm de llarg.

## Propietats

És comestible, però d'escàs valor alimentós. Usat en el tractament de diarrees i còlics, així com irrigació per a casos de fluxos vaginals.

## Referències

* ↑ «Término: Madera de palo de Campeche» (en castellà). Tesauros del Patrimonio Cultural de España. Ministerio de Cultura y Deporte. [Consulta: 8 maig 2022].
# Ritme i projecció

Ritme i projecció és una escultura abstracta, obra de Marcel Martí i Badenes, situada al mig de l'estany del Pla de Montbau, al barri de Montbau de Barcelona. Feta amb bronze, amb una alçada de 4 m i 1000 kg de pes, es va instal·lar el 1961. Va ser la primera obra monumental de Marcel Martí, i una de les primeres escultures abstractes posades en lloc públic a Barcelona. (La primera obra abstracta col·locada a la via pública de Barcelona també està a Montbau, a l'entrada del recinte de Mundet: Forma 212 (1957), de Josep Maria Subirachs, Passeig de la Vall d'Hebron).
'La col·locació d'una obra de Marcel Martí quan es va acabar la primera fase de construcció va ser una manera de posar l'èmfasi sobre la voluntat rupturista de Montbau (…) que fes perdonar tots els disbarats portats a terme fins aquell moment en política de promoció d'habitatges' (Fabre, J., Huertas, J.M). El mateix artista fa una interpretació del perquè del nom de l'escultura: 'És una fusió plàstica amb el barri de Montbau, en el sentit del ritme del treball realitzat per donar habitatges a les persones, però habitatges moderns. Per això és una escultura que ha de fondre's amb l'arquitectura'. 'L'escultura Ritme i projecció és l'únic element verdaderament representatiu del barri de Montbau, convé mimar-lo' (Teresa Rossell. Presidenta de les Aules d'Extensió Universitària de Montbau).

## Referències

* ↑ «Pla de Montbau». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Marcel Martí i Badenes». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ritme i Projecció». Toniweb.
* ↑ Art públic de Barcelona
* ↑ Mellado, JLC «Espacio público en polígonos de vivienda: Montbau y Ciutat Meridiana (Barcelona)». on the w@terfront, 2017, pàg. 34. ISSN: 1139-7365.
* ↑ Pla de Montbau
* ↑ «Montbau una aproximació al barri gener 2010». Ajuntament de Barcelona.
# Centro Liberal Renovador

Centro Liberal Renovador (CLr) és un partit polític de caràcter centrista i localista, situat al País Valencià i amb base a Oriola. El seu cap és Pedro Mancebo Gilabert. A les eleccions a les Corts Valencianes de 2007 només es presentà a la província d'Alacant i va obtenir 1.449 vots (0,18%). Més èxit va obtenir a les eleccions municipals, ja que va obtenir un regidor a l'ajuntament d'Oriola (Joaquín Ezcurra). El 6 de juny de 2008 va celebrar el seu primer congrés.
En les eleccions municipals de 2011 es presentà en coalició amb CLARO (Partido Independiente de Orihuela Costa) i va obtindre 4 regidors. Va formar part de la coalició de govern de l'ajuntament d'Oriola fins que va deixar la coalició en 2013.
A les eleccions municipals espanoles de 2015, el partit no es va presentar. El seu candidat a 2011, Pedro Mancebo, va abandonar la primera línia de la política y el president, Juan Ignacio López Bas, es va presentar pel partit Ciutadans.

## Referències

* ↑ Resultats de les eleccions de 2007 Arxivat 2016-08-20 a Wayback Machine. al web de les Corts Valencianes
* ↑ Història electoral municipal del País Valencià
* ↑ El gobierno de Orihuela se queda en minoría tras salida de edil independiente Arxivat 2014-10-04 a Wayback Machine., lainformación, 24 de febrero de 2012.
* ↑ El tripartito de Orihuela se deshace con la salida del Centro Liberal, El País, 31 de gener de 2013
* ↑ CLr no concurrirá en Orihuela y su portavoz renunciará al acta de edil, El Mundo, 20 d'abril de 2015
* ↑ El liberal López-Bas encabeza la candidatura de Ciudadanos en Orihuela, La Vanguardia, 20 d'abril de 2015

## Enllaços externs

* Web del CLr
# Ca Domènech

Ca Domènech, és un edifici neoclàssic de Valls (Alt Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que fa cantonada amb els carrers Cor de Maria i del Paborde, a més de la façana principal a la muralla de Sant Antoni. És de planta baixa, principal i 2 pisos. A la façana que dona a la muralla hi ha dos portals i una finestra enreixada. A la planta baixa hi ha tres portes rectangulars, una d'elles modificada en finestra. Al principal s'obren 3 balcons, pràcticament sense voladís, emmarcats per estructures en forma d'arc de mig punt. El primer pis el forma una balconada amb barana de forja, sostinguda per tres cartel·les. A la façana principal, a l'altura dels dos últims pisos hi ha pilastres adossades enmig de cada obertura que donen molta plasticitat al conjunt. Hi ha tres obertures rectangulars, formades per carreus regulars i coronades per motllures decorades (damunt de la central hi ha un escut nobiliari). Al segon pis s'obren tres finestres rectangulars amb barana corbada de ferro. L'entaulament està format per una cornisa sostinguda per mènsules amb fulles d'acant, i una barana acabades en capitell corinti. Edifici sòlid de maçoneria arrebossada i pintada.
La façana que dona al carrer Cor de Maria és la més llarga. A la planta baixa hi ha set obertures, encara que quatre són cegues. A l'entresòl hi ha quatre balcons i dues pseudofinestres. Aquestes es repeteixen a les plantes primera, en la que també hi ha 4 balcons, i a la segona. A la darrera planta hi ha cinc finestres. El lateral del carrer de Paborde segueix una composició similar a la del carrer Cor de Maria però amb dues obertures per planta. Tota la façana queda rematada per una cornisa triple motllurada i conjunts de tres impostes en tot el seu perímetre. Finalment hi ha un ampit de mur cec que correspon a la coberta transitable.

## Història

La construcció de l'edifici va iniciar-se l'any 1802 per iniciativa del propietari del terreny Joan Figuerola. El projecte i direcció de l'obra van estar a càrrec de l'arquitecte Ignasi Jordà. La tipologia de l'immoble s'insereix en el conjunt d'edificacions de característiques similar que es troben al Raval de Sant Antoni i que corresponen a l'arquitectura vallenca de mitjan segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici a la muralla Sant Antoni, 79». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Quadrilàter cíclic

Un quadrilàter es diu cíclic o inscriptible si els seus quatre vèrtexs són en una mateixa circumferència.
Per a un quadrilàter convex, una condició necessària i suficient perquè sigui cíclic és que alguna de les dues parelles d'angles oposats sumin $\pi =180^{\circ }$. A la figura, el quadrilàter $ABCD$ és cíclic i, ${\widehat {A}}+{\widehat {C}}={\widehat {B}}+{\widehat {D}}=\pi =180^{\circ }$.
Una altra condició necessària i suficient perquè un quadrilàter convex sigui cíclic és que els angles que fan un costat i una diagonal i el costat oposat amb l'altra diagonal siguin iguals. A la figura,
${\widehat {BAC}}={\widehat {BDC}}$
${\widehat {ADB}}={\widehat {ACB}}$
${\widehat {DCA}}={\widehat {DBA}}$
${\widehat {CBD}}={\widehat {CAD}}$.
Els quadrilàters cíclics compleixen el teorema de Ptolemeu.
Els quadrilàters cíclics als que, a més, se'ls hi pot inscriure una circumferència s'anomenen quadrilaters bicèntrics.