OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Galina Kamaieva

Galina Kamaieva (Volgograd, 1939), posteriorment de casada Iegorova és una nedadora russa ja retirada, especialista en papallona, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en els 4x100 metres lliures al Campionat d'Europa de natació de 1958. Entre 1956 i 1962 guanyà set títols nacionals en papallona, esquena i estils.

## Referències

* 1 2 Сильнейшие спортсмены СССР наши коллеги по движению «Мастерс»: Д-К Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.. swimmingmasters.ru
* ↑ Galina KAMAEVA. les-sports.info
* ↑ «European Swimming Championships (Women)». [Consulta: 28 agost 2020].
* ↑ «ЕГОРОВА Галина | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 11 octubre 2020].
# Burlàtskoie

Burlàtskoie (en rus: Бурлацкое) és un poble del krai de Stàvropol, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 3.193 habitants. Pertany al districte rural de Blagodarni.

## Referències

* ↑ «Реестр нормализованных названий ранее существовавших географических объектов, зарегистрированных в АГКГН на 18/11/2010. Ставропольский край». Arxivat de l'original el 2017-07-31. [Consulta: 21 gener 2021].
# Galàxia lenticular regular

Una galàxia lenticular regular o galàxia lenticular no barrada és una versió lenticular d'una galàxia espiral regular. Tenen el tipus de Hubble de SA0
Un exemple d'això és la Galàxia AM 0644-741.

## Vegeu també

* Galàxia lenticular barrada
# Frička

Frička és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1618.
# Cantons de l'Erau
## Llista dels antics 49 Cantons de l'Erau, agrupats per districtes

* Districte de Besiers (19 cantons - sotsprefectura: Besiers) : cantó d'Agde - cantó de Bedarius - cantó de Besiers-1 - cantó de Besiers-2 - cantó de Besiers-3 - cantó de Besiers-4 - cantó de Capestanh - cantó de Florensac - cantó de Montanhac - cantó de Murvièlh - cantó d'Olargues - cantó d'Olonzac - cantó de Pesenàs - cantó de Rojan - cantó de Sanch-Inhan - cantó de Sant Gervais - cantó de Sant Ponç de Tomièiras - cantó de La Salvetat d'Agot - cantó de Servian
* Districte de Lodeva (5 cantons - sotsprefectura: Lodeva) : cantó de Lo Cailar - cantó de Clarmont d'Erau - cantó de Ginhac - cantó de Lodeva - cantó de Lunaç
* Districte de Montpeller (25 cantons - prefectura: Montpeller) : cantó d'Anhana - cantó de Castèlnòu de Les - cantó de Càstias - cantó de Claret - cantó de Frontinhan - cantó de Gange - cantó de Latas - cantó de Lunèl - cantó de Las Matèlas - Cantó de Mauguiò - cantó de Mesa - cantó de Montpeller-1 - cantó de Montpeller-2 - cantó de Montpeller-3 - cantó de Montpeller-4 - cantó de Montpeller-5 - cantó de Montpeller-6 - cantó de Montpeller-7 - cantó de Montpeller-8 - cantó de Montpeller-9 - cantó de Montpeller-10 - cantó de Pinhan - cantó de Sant Martin de Londras - cantó de Seta-1 - cantó de Seta-2

## Llista dels actuals 25 Cantons de l'Erau, agrupats per districtes

* Districte de Besiers (8 cantons - sotsprefectura: Besiers) : cantó d'Agde - cantó de Besiers-1 - cantó de Besiers-2 - cantó de Besiers-3 - cantó de Càsols de Besièrs - una part del cantó de Clarmont d'Erau (17 municipis) - una part del cantó de Mesa (12 municipis) - cantó de Pesenàs - cantó de Sant Ponç de Tomièiras
* Districte de Lodeva (3 cantons - sotsprefectura: Lodeva) : una part del cantó de Clarmont d'Erau (23 municipis) - cantó de Ginhac - cantó de Lodeva
* Districte de Montpeller (14 cantons - prefectura: Montpeller) : cantó del Crèç - cantó de Frontinhan - cantó de Latas - cantó de Lunèl - cantó de Mauguiò - una part del cantó de Mesa (6 municipis) - cantó de Montpeller-2 - cantó de Montpeller-3 - cantó de Montpeller-4 - cantó de Montpeller-5 - cantó de Montpeller - Castèlnòu de Les - cantó de Pinhan - cantó de Sant Geli dau Fesc - cantó de Seta
# Cantons de l'Aube

Els Cantons de l'Aube (Gran Est) són 33 i s'agrupen en tres districtes:
# Cabana de Boet

La Cabana de Boet és una cabana de pastors del terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada a 1.871 m d'altitud, un xic enlairada al nord del Pla de Boet, a la dreta del Barranc d'Arcalís i a prop i al sud-est del Refugi de Vallferrera i del Bosc de la Cabana. És en un contrafort sud-occidental de la Carena de Pica-roja.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Gavina menuda

La gavina menuda o gavinó a les illes balears (Hydrocoloeus minutus) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae) i l'ordre dels caradriformes (Charadriiformes). És la més petita de les gavines i l'única espècie del seu gènere, que es van crear arran del desmembrament del gènere Larus, com a conseqüència dels avenços als estudis genètics de la primera dècada del segle xxi. No se n'han descrit subespècies.
El nom científic hydrocleus prové del prefix grec hydro-, aigua i koloios, tipus d'ocell pamípede, minutus prové del llati i significa menut, petit.

## Morfologia

* Petita gavina que fa 25 – 31 cm de llargària amb una envergadura de 75 - 80 cm i un pes de 68 – 130 g.
* El plomatge és blanc per sota i a la cua. Gris pàl·lid per sobre.
* Les ales, més arrodonides que en altres gavines, són grises per sobre, amb la punta blanca i gris més fosc a sota.
* El cap és negre en estiu i blanc en hivern, amb restes negres al capell, clatell i taques oculars.
* Les potes són roges i el bec, petit, és roig en estiu i negre en hivern.
* Els joves tenen marques negres al cap i parts superiors, i en altres en forma de "W" a les ales.

## Hàbitat i distribució

Aquesta petita gavina es reprodueix a Euràsia Septentrional. Hi ha també petites colònies al nord del Canadà. És una au migratòria, que hiverna a les costes d'Europa Occidental, el Mediterrani (en petit nombre) i el nord-est dels EUA. Als Països Catalans es presenta durant els moviments migratoris, hivernant en petit nombre.

## Reproducció

Forma colònies de cria en aiguamolls d'aigua dolça, on fabrica un niu folrat a terra entre la vegetació. Normalment pon 2-6 ous. Els joves triguin tres anys a arribar a la maduresa.

## Alimentació

Aquestes gavines recullen menjar de la superfície de l'aigua, i també atrapen insectes en l'aire a la manera dels fumarells negres.

## Referències

* ↑ Pons, J.-M.; Hassanin, A.; Crochet, P.-A. «Phylogenetic relationships within the Laridae (Charadriiformes: Aves) inferred from mitochondrial markers» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 37, 3, 01-12-2005, pàg. 686–699. DOI: 10.1016/j.ympev.2005.05.011.
* ↑ Ortega i Gonzàlez, Enric. Diccionari etimològic dels noms científics dels ocells dels Països Catalans: Enric Ortega i Gonzàlez ; revisió etimològica de Mercè Grané Ortega. Institut d'Estudis Catalans Catalans - Secció de Ciències Biològiques, juny 2017, p. 91. ISBN 9788499653624.
* ↑ Malling Olsen, Klaus; Larsson, Hans. Gulls of Europe, Asia and North America (en anglès). Londres: Christopher Helm, 2004. ISBN 0713670878.
* ↑ Distribució i migracions de la gavina menuda a GROMS Rev: 18-04-2010
* ↑ Alvarez-Cros, Carlos. «Recull de citacions de gavina menuda (Hydrocoloeus minutus) a l'Empordà.» p. 11. Comitè Avifaunístic Empordanès, 2011.
# Cantó de Càsols de Besièrs

El cantó de Càsols de Besièrs és un cantó francès del departament de l'Erau, a la regió d'Occitània. Forma part del districte de Besiers, té 28 municipis i el cap cantonal és Càsols de Besièrs.

## Municipis

* Autinhac
* Cabrairòlas
* Causses e Vairan
* Caussinuòjols
* Càsols de Besièrs
* Colombièrs
* Faugièiras
* Fòs
* Fosilhon
* Gabian
* Laurenç
* Magalaç
* Margon
* Marauçan
* Maurelhan
* Montadin
* Montesquiu
* Murvièlh
* Nefiès
* Palhièrs
* Posòlas
* Puègmiçon
* Ròcacèls
* Rojan
* Sant Ginièis de Murvièlh
* Sant Nasari de las Avelhanas
* Tesan de Besièrs
* Valhan

## Referències

* ↑ «Décret no 2014-258 du 26 février 2014» (en francès). Légifrance. [Consulta: 25 abril 2021].

## Enllaços externs

* Prefectura (en francès)
* Consell General d'Erau Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine. (en francès)
# Gai Cecili Cornut

Gai Cecili Cornut (en llatí: Gaius Caecilius Cornutus) va ser un magistrat romà que va ser tribú de la plebs l'any 61 aC. Formava part de la gens Cecília, una família d'origen plebeu.
Ciceró el descriu com un home benintencionat i de caràcter semblant al de Cató el Censor, i que per això l'anomenaven Pseudo-Cató. L'any 57 aC era pretor, i va procurar activament el retorn de Ciceró de l'exili.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 858.
# Gai Celi Caldus (qüestor 50 aC)

Gai Celi Caldus (llatí: Gaius Cælius Caldus) va ser un magistrat romà. Formava part dels Caldus, una família de la gens Cèlia, d'origen plebeu.
Era fill de Luci Celi Caldus i net de Gai Celi Caldus. Va ser nomenat qüestor l'any 50 aC a Cilícia, quan aquesta era sota govern de Ciceró. Quan Ciceró va marxar de la província, va deixar l'administració del govern en mans de Caldus, tot i que no era apte pel càrrec, sigui per la seva edat o pel seu caràcter. Entre les cartes conservades de Ciceró n'hi ha una dins de les Epistulae ad familiares dirigida a Celi Caldus quan va prendre possessió del càrrec de qüestor.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 561.
# Gai Celi Rufus

Gai Celi Rufus (llatí: Gaius Cælius Rufus) va ser un magistrat romà del segle i. Formava part de la gens Cèlia, una antiga gens romana d'origen plebeu.
Va ser cònsol l'any 17 amb Luci Pomponi Flac.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals II, 41
# Galeria Municipal d'Atenes

La Galeria Municipal d'Atenes és un prestigiós museu a la plaça Avdi en el cèntric barri de Metaxourgeio a Atenes, capital grega.

## Origen de l'edifici

L'origen del nou edifici data del segle xix, quan era una fàbrica de seda grega assentada a l'oest de la plaça Karaiskaki, llavors, la perifèria d'Atenes i avui Metaxourgeio, tal com es coneix avui en dia aquest barri. Al llarg dels seus quasi 170 anys d'història, l'edifici ha travessat moments molt diferents. Encara que originalment va ser dissenyat com un centre comercial per l'escola arquitectònica de Hans Christian Hansen, es va utilitzar com una fàbrica, com a hospital i com a seu de la guarnició de Elas, va ser abandonat en diverses ocasions. Els problemes socioeconòmics van afectar el seu entorn i només en els últims anys, gràcies a una valuosa contribució dels petits teatres, galeries i restaurants, la zona ha començat un viatge cap a la diversificació.
Entre el 1892 i el 1904, l'obertura dels carrers Germanikou i Giatrakou va causar la destrucció d'una part de la façana i de la secció nord-oest, reconstruïda l'any 1960. En el mateix període, les botigues de la planta baixa i els habitatges residencials del primer pis, van ser habitades. El 1944, l'edifici va ser utilitzat com a seu de la guarnició d'Elas, i entre 1960 i 1993, un seguit de botigues i residències va ser abandonats per un incendi el 1960. El 1993, el net del propietari, també anomenat Douroutis, va decidir donar l'edifici a la ciutat d'Atenes.
Actualment, la fàbrica de seda està renovada, especialment dissenyada per la firma arquitectònica Estudio 75, que també va participar en la restauració del Teatre Nacional.

## El creador

L'antiga fàbrica va ser dissenyada el 1833 per l'arquitecte danès Hans Christian Hansen. Gràcies a aquest, i el seu germà Teòfil, Atenes pot presumir d'alguns dels millors edificis contemporanis. La Universitat, que va ser considerada com un dels edificis més rellevants i millor dissenyats d'Europa en el segle xix, és també obra de Christian Hansen.
El danès va arribar a Atenes en l'època del rei Otó, quan la ciutat no era més que un petit poble amb un entorn de suburbis rodejant la sublim Acròpolis i els múltiples monuments. Hansen va ser un dels restauradors del Temple de la Victòria sense ales, que va ser enderrocat durant un atac turc a l'Acròpolis. El material ja era allà i la renovació es va fer realitat. Teòfil, deu anys més jove que Hans Christian, va dissenyar l'Acadèmia, l'Observatori, el Palau de Demetri i a continuació, l'Hotel Grande Bretagne. Tot i això, la seva carrera va destacar a Viena, on va tenir gran influència la seva arquitectura.

## Referències

* ↑ «Municipal Gallery of Athens» (en anglès). Greek Travel Pages (GTP). [Consulta: 8 març 2017].
* ↑ «Municipal Gallery» (en anglès). Greeka Source: www.greeka.com. [Consulta: 8 març 2017].

## Enllaços externs

* Ministry of Culture and Tourism
* Greece-Athens.comRegistres d'autoritat WorldCat LCCN (1) VIAF (1) SUDOC (1)
# Capella de l'Anunciació de Falgars

La Capella de l'Anunciació de Falgars és un edifici del municipi de Beuda (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La capella de planta rectangular és bastida a pocs metres del gran casal de Falgars. La façana principal de l'edifici mira a migdia, disposant d'un petit porxo amb arc de mig punt rebaixat, finestra rectangular, a nivell del primer pis i petit campanar d'espadanya d'una sola obertura, amb campana. Aquesta porxada guarda la porta d'ingrés al temple, feta amb carreus ben tallats i llinda sense inscripció; a cada costat, una finestreta amb reixes de ferro forjat per veure l'interior, coberta tota la porxada amb volta d'aresta.

## Història

L'origen de Ca'n Falgars és una peça de terra concedida en alou pel monestir de Sant Pere de Besalú en l'any 1209; fou concebuda per administrar un gran patrimoni forestal. Dos-cents anys més tard (vers la meitat del segle XV) trobem els Falgars entre els remences que recolzen l'emancipació agrària. Blai Falgars figurava entre els homes que en nombre d'un centenar es tancaren dins la Força de Girona per defensar a la Reina Joana i el seu fill Ferran; aquest, esdevingut Ferran "El Catòlic" ennoblirà a la família.

## Referències

* 1 2 3 «Capella de l'Anunciació de Falgars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Capella de St. Margarethen

La Capella de Santa Margarida (en alemany: Kapelle St. Margarethen) és una capella de peregrinació dedicada a Santa Margarida, que està localitzada en el municipi de Münchwilen en el cantó de Turgòvia, Suïssa. Fou declarada com a be cultural Suís d'importància nacional.
És una capella d'estil gòtic tardà que va ser construïda en 1642 i consagrada pels pelegrins que la visitaven. Fins i tot en l'època medieval al barri hi havia una capella anterior d'Henry i Lütold Griesenberg que datava de 1316.

## Referències

* ↑ Mathis, H.P., 1988: Die Kapelle St. Margaretha in St. Margarethen TG.
* ↑ «Kantonsliste A-Objekte: Thurgau» (en german). KGS Inventar. Federal Office of Civil Protection, 2009. Arxivat de l'original el 18 de juliol 2011. [Consulta: 28 novembre 2009].
# Capella de Sant Blai (Nules)

La Capella de Sant Blai, és un edifici religiós, datat del segle xiv, reedificada al segle xviii, que es troba al carrer Sant Blai de Nules, a la comarca de la Plana Baixa, que està catalogat com Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi 12.06.082-004.

## Història

La Capella es remunta al segle xiv, quan Gilabert Centelles, que era el senyor de Nules, va deixar escrit en el seu testament de 1365 la fundació d'una capellanía amb la invocació de sant Joan. Aquesta capella va ser seu de l'antiga Confraria de la Sang en els seus inicis mentre que més tard, en construir-se l'església de la Sang, la seu es va ressituar en aquest nou temple. La capella es va construir en un carrer conegut com a "Carrer de l'hospital" fins al segle xvi. En 1721 es reedificó l'antiga capella, seguint les pautes de l'estil barroc, que es va dedicar a Sant Blai, que alhora donaria nom al carrer.
Aquest inici relacionat amb la confraria de la Sang és el motiu pel qual una figura de Crist, antigament articulada, que era utilitzada en les representacions del davallament de la Creu, fins que van ser prohibides, i convertida en jacent, es conserva en la Capella de Sant Blai que és realment l'antic oratorio de l'Hospital annex, que en l'actualitat és seu d'un Centre de la Tercera Edat.

## Descripció artística

L'edifici de la capella de Sant Blai està adossat a altres edificis per tots els seus costats excepte per la façana, la qual presenta un sòcol i es remata amb una espadanya barroca. Presenta una porta d'accés al temple amb forma de rectangle amb llinda i espiell enreixat. Per sobre de la porta s'obre una finestra de formes semblants a la porta.
En el seu interior es pot contemplar un retaule barroc en el qual en la fornícula central se situa una imatge del sant de la advocación de la capella, mentre que als peus existeix una urna acristalada en la qual es troba el Crist Jacent provinent de l'antic hospital.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 11 agost 2017].
* ↑ Garcilanga. «Capilla de San Blas» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-08-11. [Consulta: 11 agost 2017].
* ↑ Raga, Salvador. «GOZOS A SAN BLAS, venerado en su capilla de Nules.», 20-04-2013. [Consulta: 11 agost 2017].
* 1 2 3 «Ermitas de Nules | Ermitas con culto». Arxivat de l'original el 2017-08-11. [Consulta: 11 agost 2017].
* ↑ «Museos | Ayuntamiento de Nules» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-08-02. [Consulta: 11 agost 2017].
# Capella de Sant Donat de Roeser

La Capella de Sant Donat de Roeser 1 (en luxemburguès: Donatuskapell zu Réiser; en francès: Chapelle Saint-Donat de Roeser) es troba al territori de la comuna de Roeser a Luxemburg, en un lloc anomenat Gaalgebierg, més concretament a prop de la N3, a mig camí entre Alzingen i Schlammestee.
La capella està dedicada a l'adoració de Maria, la Mare de Déu, i també a sant Donat. Data de 1995. i havien existit d'altres capelles en lloc seu almenys d'ençà el segle xvii.
El 14 d'agost de cada any, per la vigília de l'Assumpció, s'organitza una processó que va des de la capella de Roeser a través dels camps, en una missa en què el sacerdot beneeix els rams i plantes reunides pels creients als camps. La preparació i la benedicció del ram, el Krautwësch, és una tradició antiga de Luxemburg.

## Referències

* ↑ (C.), 2012. Pilgere bei d'Donatuskapell. Wallfahrt op de "Gaalgebierg"" bei Réiser mat Eucharistiefeier a Seene vum Wësch. Luxemburger Wort du 11 août 2012, S. 22 (en luxembourgeois).

## Vegeu també

* Capella de Sant Quirin (Luxemburg)
# Can Vergés (Tiana)

Can Vergés és una casa noucentista de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil. "Torre" o casa unifamiliar que serveix de mostra de l'arquitectura de l'eixample sud de Tiana: jardí circumdant, planta baixa i pis, combinació de diverses alçades, coberts per teulades de dues o més vessants inclinades amb amplis voladissos.
En aquest cas s'ha d'afegir l'existència de tribunes i el tractament especial dels angles, amb pedra i maó vist, i la cornisa de la teulada, que junt amb el voladís també presenten un bon treball del maó. El conjunt es troba enlairat respecte el nivell del carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Vergés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Galileotoppen

Galileotoppen és una muntanya situada a l'illa de Spitsbergen, a l'arxipèlag de Svalbard, Noruega. Amb 1.637 metres d'alçada, és el cinquè cim més alt de Svalbard. Es troba a l'oest del Wijdefjorden i al nord-oest del Newtontoppen. Es diu així per l'astrònom italià Galileo Galilei (1564-1642).

## Referències

* ↑ «Galileotoppence». Institut Polar Noruec. [Consulta: 31 març 2010].
* ↑ «Geographical survey. Fjords and mountains». Oficina Central d'Estadístiques de Noruega, 22-10-2009. [Consulta: 31 març 2010].
# Gamma (eclipsi)

La gamma (abreujat γ) d'un eclipsi solar és un valor numèric que descriu la posició de l'ombra de la Lluna en relació amb el centre de la Terra durant aquest esdeveniment.

## Definició

L'umbra de la lluna, il·luminada pel sol, forma un con. Durant un eclipsi solar no parcial, aquest con passa sobre la superfície de la Terra (durant un eclipsi parcial, només la penumbra arriba al planeta). La gamma d'un eclipsi es defineix com la relació entre la distància entre l'eix del con de l'umbra i el centre de la Terra i el radi equatorial de la Terra (6.378.137 km), quan l'eclipsi és màxim. El signe de gamma descriu la posició del con respecte al centre terrestre: si és positiu, passa al nord; si és negatiu, passa al sud.

## Característiques

El valor absolut de gamma fa possible distingir els diferents tipus d'eclipsis solars:
* Si la gamma és inferior a 0.9972, l'eclipsi és central. L'eix del con de l'ombra toca directament la Terra i hi ha llocs a la superfície on el centre de la Lluna apareix alineat amb el centre del Sol. L'esdeveniment és un eclipsi anular total o central.
* Entre 0.9972 i 1.0260, l'eix del con perd la Terra. Tanmateix, en alguns casos, l'ombra es pot percebre a partir de les regions polars. L'esdeveniment és llavors un eclipsi central o anular no central.
* Entre 0,9972 i 1,55, si la condició prèvia no es compleix, la Terra només travessa la penombra de la Lluna. L'esdeveniment és un eclipsi parcial.
El límit de 0.9972 per a un eclipsi central prové de la forma de la Terra, oblonga, on el radi polar és més petit que el radi equatorial.

## Referències

* ↑ « Key to Catalog of Solar Eclipses », NASA, Eclipse web site
* ↑ J. Meeus: Astronomical Algorithms. 2nd ed., Willmann-Bell, Richmond 2000, ISBN 0-943396-61-1, Chapter 54
* 1 2 The radius of penumbra of the Moon in the fundamental pane is about 0.53 to 0.57 of the Earth's radius. J. Meeus: Mathematical Astronomy, Morsels, Willmann-Bell, 2000, ISBN 0-943396-51-4, Fig. 10.c. und J. Meeus: Mathematical Astronomy, Morsels III, Willmann-Bell, 2004, ISBN 0-943396-81-6, Page 46

## Vegeu també

* Eclipsi de Sol
* Magnitud (eclipsi)
* Umbra, penumbra i antumbra
# Caragol de na Claudina

El caragol de na Claudina o caragol de serp (Xerocrassa claudinae) és un mol·lusc gastròpode endèmic de Mallorca, concretament de la península de Formentor, a Pollença.
Destaca per la vistositat del seu caragol, molt pla i amb moltes espirals que oscil·len entre el blanc i el marró. La seva població es distribueix quasi en un 90% al terme municipal de Pollença, i més en concret, des de la zona del far de Formentor fins a la possessió de Muntanya. Malgrat que el seu hàbitat està protegit (és una zona ANEI), està en perill d'extinció a causa de la seva recol·lecció per al col·leccionisme. Ja està al Llibre Vermell d'Invertebrats del Ministeri de Medi Ambient i s'ha proposat (2007) la seva inclusió dins el Catàleg Balear d'Espècies Amenaçades.

## Referències

* ↑ Algunos moluscos terrestres y de agua dulce de Baleares. - Boletín de la Sociedad de Historia Natural de Baleares 9 ["1963"] : 3-80. Palma.
* ↑ Els exemplars tipus de les col·leccions malacològiques del Museu de Ciències Naturals de Barcelona i del Museu Valencià d'Història Natural. Museu de Ciències Naturals de Barcelona, 2008. ISSN 1698-0476
* ↑ Diario de Mallorca. 30 de març de 2007
* ↑ «Catàleg Balear d'espècies amenaçades». Arxivat de l'original el 2007-05-02. [Consulta: 31 març 2007].

## Enllaços externs

* https://www.caib.es/sacmicrofront/archivopub.do?ctrl=MCRST272ZI176358&id=176358