OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Warkworth

El Castell de Warkworth és un castell situat al poblet de Warkworth al comtat de Northumberland, Anglaterra prop de la costa nord-est. És un edifici amb protecció de grau I.

## Història

Els normands van construir el castell una mica després de la seva conquesta d'Anglaterra. La construcció va ser del tipus, motte i bailey (un terraplè amb muralles de fusta). Als segles XV i XVI el van reconstruir amb gres i van afegir una torre d'homenatge.
L'any 1332, el rei va cedir el castell a la família Percy, Comtes de Northumberland. Els Percy van tenir el castell durant molts segles, però moltes vegades es van embullar en complots i rebel·lions contra la monarquia i al final van perdre tota la seva propietat. L'any 1403, durant una rebel·lió contra el rei, Enric IV, un exèrcit real va agafar el castell i va quedar en possessió de la corona fins que Enric V el va retornar a la família Percy. Una altra vegada la família va perdre el castell durant la Guerra de les Dues Roses i per una temporada va quedar als mans de la família Neville, un altre família de comtes de la regió. Va ser retornat a la família Percy una altra vegada l'any 1470. L'any 1558 els Percy es van ajuntar amb un alçament de comtes catòlics contra la reina, Isabel I. L'any 1572 van executar a Thomas Percy, Comte de Northumberland i servidors reials van saquejar el castell. Després d'aquest esdeveniment, el castell es va enfonsar i va rebre més danys durant la Guerra civil anglesa a les mans de les forces parlamentàries.
El castell va quedar en ruïnes fins a mitjans del segle xix, quan Hugh Percy, Comte de Northumberland, va fer treballs de renovació. L'any 1922 Alan Percy, Comte de Northumberland, va donar el castell al govern britànic. L'any 1983 el govern va crear una corporació estatal anomenat English Heritage (herència anglesa) per guardar i mantenir els monuments importants d'Anglaterra. Ara el Castell de Warkworth és responsabilitat d'aquesta corporació.
El castell consisteix en tres seccions: un pati exterior de forma quadrada, un pati interior de forma triangular i una torre d'homenatge situada sobre un terraplè dins del pati interior. El castell és obert a visitants.

## Referències

* ↑ «Castle Curtain Walls with Gateway, Towers and Attached Buildings». [Consulta: 19 octubre 2011].
* ↑ «Warkworth Castle». Pastscape. [Consulta: 19 octubre 2011].

## Bibliografia

* Henry Summerson, Warkworth Castle, English Heritage, London, 1995. ISBN 1-85074-498-X
* Glen Lyndon Dodds, Historic Sites of Northumberland and Newcastle upon Tyne, Albion Press, 2002, ISBN 0-9525122-1-1

## Enllaços externs

* Castells de Northumberland
* Fotografies i Informació a Strolling Guides
* English Heritage Handbook
* Fotos del castell
# Castell de Wintrange

El Castell de Wintrange (en luxemburguès: Schlass Wëntreng; en francès: Château de Wintrange) situat en el centre de Wintrange a la vora de Schengen al sud-est de Luxemburg, és un castell de propietat privada d'estil realitzat en arquitectura renaixentista i construït el 1610. El castell és una fita històrica a la vall del Mosel·la i està envoltat d'un parc privat d'1,5 hectàrees. Al costat de la finca es troba el parc nacional de llacs i llacunes que s'estenen fins al riu.

## Història

Conegut com un dels més bells castells privats de Luxemburg a la regió d'Hémecht, té una llarga història de nobles i senyors. Construït el 1610 per Alexandre de Musset, Sire de Foetz, ha canviat de propietat de família divuit vegades. El nom Wintrange s'ha documentat per primera vegada en escrits de l'any 987, encara que la zona estava habitada des de fa diversos mil·lennis. Els romans van ser els primers de conrear vinyes a la terra fèrtil de la vall del riu. S'han excavat restes de vil·les romanes a la zona.
Situat en la pintoresca vall del riu Mosel·la, el castell és monument històric del llogaret de Wintrange. Va ser construït junt amb un parc emmurallat i vinyes pròpies. La propietat dels voltants era molt més gran el 1600 que a l'actualitat. L'estructura principal de l'edifici, amb les seves quatre torres no ha canviat en els últims quatre segles. A la Guerra dels Trenta Anys (1618-1648) es van agregar algunes fortificacions, així com una tronera per protegir l'entrada principal. Al segle xviii, va ser construït el graner junt amb la cinquena torre. S'utilitzava principalment com a estable de cavalls.
A la dècada de 1930, l'industrial Nick Schlesser que realitzava extracció de mineral de ferro, es va enamorar d'aquesta petita joia del castell a la vall. Havia estat una anterior propietat de Gisbert de Witt qui conreava al parc un hort, el Castell de Wintrange va ser venut el 1938 a Nicolas Schlesser.
Avui, continua sent propietat privada i curosament restaurat pel net de Nick Philippe. El castell i el parc es pot llogar per a esdeveniments, bodes, cinema i sessions de fotografies.

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg

## Referències

* 1 2 «Château de Wintrange» (en anglès). Wintrange.com. Arxivat de l'original el 2019-09-10. [Consulta: 15 agost 2015].
# Castell de Santa Pola

El castell de Santa Pola es troba en ple centre la població de Santa Pola (Baix Vinalopó), que li dona el nom, i antigament albergava l'ajuntament de la vila.

## Característiques

El va manar construir el virrei de València Bernardino de Cárdenas y Pacheco el 1557, regnant Carles I i d'acord amb el pla de defensa de la costa contra els pirates barbarescs. Va ser alçat sobre una antiga torre del segle xiv que protegia el port.
La fortalesa és de planta quadrangular i forma un espai envoltat de sòlids murs amb sengles torrasses als quatre cantons, dels quals només un ha perdurat fins hui. La porta principal d'accés, del segle xviii, està en la façana de ponent, protegida per una altra torrassa de la mateixa època. L'obra principal és de maçoneria amb pedra de gran grandària i reforçada per carreus als cantons.
Tota la muralla disposa de cornisa i terrassa, i en l'interior alberga distintes dependències d'institucions municipals. Encara que està molt modificat pels distints usos a què ha estat destinat, es troba en bon estat de conservació.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1736.
* ↑ Segarra Berenguer, Manuel Vicente. Acero del rey (en castellà). Editorial Club Universitario, 2003, p.451. ISBN 848454303X.
# Castell de Santa Àgueda

El castell de Santa Àgueda és una fortificació d'origen musulmà, actualment en estat ruïnós, que es troba al municipi de Ferreries, a Menorca. Fou on es van firmar les capitulacions que van fer passar l'illa sota la dominació de la Corona d'Aragó. Per celebrar-ho, el rei cristià va fer construir una capella, que seria l'origen del poble de Ferreries.
El topònim prové de l'antic Sent Agayz, que era la transcripció catalana de l'àrab sen- ('pujada') i ayaiz ('velles').

## Situació

Està situat al Puig de Santa Àgueda, a la part nord de l'illa, a uns 14 km de Ciutadella. De 264 m d'altitud, és la tercera muntanya més alta de Menorca, després del Toro (357 m) i del Puig de s'Enclusa (274 m).

## Història

Aquesta antiga fortalesa es va aixecar el 1232, a l'època de la dominació àrab a Menorca. Va ser construïda amb tota probabilitat sobre les ruïnes d'un castrum o edificació romana anterior, segons la teoria avalada per les troballes de monedes i puntes de llança identificatives d'aquesta civilització.
En la documentació de l'època apareix com a punt estratègic militar i residència palau dels governadors musulmans. Fou l'últim reducte de la resistència musulmana a l'illa i s'hi va refugiar el darrer rais de Manurqa, Abu Umar ibn Said', fins que va capitular el 21 de gener de 1287, quan Menorca va passar a mans del rei Alfons III d'Aragó. En record d'aquesta efemèride el rei cristià va ordenar la construcció d'una capella dedicada a Santa Àgueda.
Des de la construcció de la capella, a mesura que el poble de Ferreries s'anava desenvolupant, el castell va entrar en decadència i a poc a poc va ser abandonat. Des de llavors, el castell de Santa Àgueda ha sofert una important deterioració a causa de l'erosió meteorològica i de les agressions i espoliacions humanes.
A través de l'Ajuntament de Ferreries es va constituir l'Associació d'Amics de Santa Àgueda, que ha promogut les primeres accions per evitar la deterioració de la calçada romana d'accés a la fortalesa, i en va impulsar la declaració com a Bé d'Interès General amb la intenció de recuperar la integritat del recinte atès el seu valor històric i monumental.

## Referències

* 1 2 3 4 5 El jaciment arqueològic de Santa Àgueda Ajuntament de Ferreries
* ↑ «Menorca». Cercle Artístic de Ciutadella. Arxivat de l'original el 2009-07-26. [Consulta: 15 gener 2010].

## Enllaços externs

* Web del Cercle Artístic de Ciutadella Arxivat 2006-03-23 a Wayback Machine.
* El Castell a Menorcaweb
# Cerinthe glabra

Cerinthe glabra és una planta de la família de les boraginàcies que habita als Pirineus, en prats roques i boscos humits. De 20-45 cm. La corol·la és groga, amb taques purpúries a la gola, amb els lòbuls recorbats a l'extrem. Cerinthe glabra fou descrita per Philip Miller i publicada a The Gardeners Dictionary: eighth edition no. 2. 1768.

## Referències

* ↑ Cerinthe glabra a Plant List
* ↑ García Rollán, M. Atlas clasificatorio de la flora de España peninsular y Balear. 1. 3ª corregida. Madrid:Mundi-Prensa, Ministerio de Agricultura Pesca y Alimentación, 2005. ISBN 84-491-0701-6.
* ↑ «Cerinthe glabra». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
# Channel 5

Channel 5 és un canal de televisió pública britànic obert l'any 1997. És el cinquè canal terrestre nacional del Regne Unit. El canal és propietat de Channel Five Broadcasting Limited, una filial de propietat total del conglomerat de mitjans nord-americà Paramount Global.

## Llançament

El llançament del canal el 30 de març de 1997, diumenge de Pasqua, a les 18 h. presentava les Spice Girls cantant una versió reescrita del hit de Manfred Mann "5-4-3-2-1" com "1-2-3-4-5". Els presentadors Tim Vine i Julia Bradbury van presentar la nació al cinquè canal terrestre del Regne Unit amb mitja hora de previsualitzacions.
# Chained Heat II

Chained Heat II és un thriller estatunidenc dirigit per Lloyd A. Simandl estrenada el 1993, amb Brigitte Nielsen de protagonista.

## Argument

Empresonada a la penitencieria per a dones més dura de l'Estat, una jove innocent resisteix seguir en vida. Es troba acorralada per les seves companyes presoneres, apallissada per guàrdies sàdics, i perseguida per la directora molt especial d'aquesta presó, verdader infern del qual ningú no surt.

## Repartiment

* Brigitte Nielsen: Magda Kassar
* Kimberley Kates: Alex Morrison
* Kari Whitman: Suzanne Morrison
* Jana Svandova: Rosa Schmidt
# Cercle meridià

El cercle meridià, també anomenat telescopi meridià, és un instrument per a la mesura des trànsit d'un objecte celeste consistent en un gran telescopi refractor, que pot girar lliurement al voltant d'un eix horitzontal col·locat en la direcció Est-Oest, de tal manera que l'ullera es mogui descrivint el meridià local.
Permet determinar amb precisió el moment del pas dels astres pel meridià local, i deduir la seva ascensió recta, coneixent la diferència de temps entre el pas del meridià principal i el pas de l'astre pel meridià local. També serveix per determinar la declinació dels astres.

## Història

L'astrònom danès Ole Rømer (1644-1710) va ser qui va imaginar i va construir el cercle meridià. Se li va ocórrer com a conseqüència d'observar les dificultats per fer moure en el pla del meridià la lent d'una càmera de cercle mural, és a dir, una lent equilibrada sobre un eix molt curt i obligada a moure's contínuament sobre un limbe fabricat de forma imperfecta.

## Equipament

L'equipament sempre inclou un rellotge sideri. Perquè les observacions siguin exactes, l'instrument ha de satisfer tres condicions:
* L'eix de rotació ha de ser horitzontal.
* L'eix òptic ha de ser perpendicular a l'eix de rotació
* El pla vertical descrit per l'eix òptic ha de coincidir amb el meridià.

## Referències

* 1 2 Astronomía de posición – Posiciones Estelares. Catálogos y Efemérides. Instrumentación Astrométrica. Sistemas Satelitales de Posicionamiento Global. Dep. de Geofísica y Astronomía. Facultad de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales. UNSJ Dr. Ricardo César Podestá Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* lunette méridienne dans François Arago, Jean-Augustin Barral: Astronomie populaire, Paris, 1857.
* Françoise Le Guet-Tully et Jean Davoigneau. «L'inventaire et le patrimoine de l'astronomie : l'exemple des cercles méridiens et de leurs abris», juin 2005.
# Central Lletera de Puigcerdà

La Central Lletera de Puigcerdà és una obra de Puigcerdà (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Nau industrial de moderna construcció on és transformada la llet de la central lletera. És un centre de recollida, refrigeració, esterilització i envasat de la llet. Elaboraven aproximadament uns 25.000 L de llet diaris.
La xemeneia industrial és de començaments de segle xx, als voltants dels anys vint, de quan es va construir la Cooperativa Sali.

## Referències

* 1 2 «Central Lletera de Puigcerdà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Zoogeografia

La zoogeografia és la disciplina que estudia la distribució dels animals al territori, incloent-hi la dimensió temporal. D'aquesta manera, explora com varia la freqüència de determinades espècies a un hàbitat i la seva influència a l'entorn. També explica el perquè de les variacions, sovint degudes a mutacions, canvis climàtics, accidents geogràfics o processos històrics. Es basa en l'ecologia, la genètica i les troballes de la geografia física per establir patrons de conducta dels desplaçaments animals, reconstruir com eren al passat i vetllar per la seva conservació futura.
Tot i que la geografia i les ciències naturals portaven segles estudiant les diferències entre els animals de cada zona, la disciplina com a ciència neix amb les aportacions d'Alfred Russel Wallace, que va dividir les masses terrestres de la Terra en diverses regions zoogeogràfiques (posteriorment s'hi van afegir les regions polars):
* nord-europea
* mediterrània
* siberiana
* manxú
* africana oriental
* africana occidental
* malgaixa
* africana meridional
* hindú
* ceilanesa
* indoxinesa
* indomalàsia
* austromalàsia
* australiana
* polinèsia
* neozelandesa
* xilena
* brasilera
* mexicana
* antillana
* californiana
* rocallosa
* al·leganiana
* canadenca
Gairebé totes les espècies del món tenen una distribució endèmica, és a dir, es troben en un sol lloc.

## Referències

* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 39.

## Bibliografia

* Díaz, J.; Santos, T. Zoología: Aproximación evolutiva a la diversidad y organización de los animales (en castellà). Editorial Síntesis, 1998. ISBN 84-7738-591-2.
# Sokol

El sokol és un moviment gimnàstic nacionalista txec fundat el 1862 per Miroslav Tyrš. Influït per la Grècia clàssica i pel Turnverein alemany, aquest moviment uneix les activitats esportives i culturals amb el patriotisme, i és inseparable del Renaixement nacional txec de finals del segle xix i, més generalment, de l'ascens del sentiment nacional eslau. Es troba estretament lligat a la fundació de l'estat de Txecoslovàquia i al seu destí. Sokol és una paraula txeca que significa «falcó», ocell que simbolitzava la llibertat i el coratge als països eslaus de l'època. El moviment sokol es va estendre també a altres països i, per exemple, és a l'origen dels falcons catalans. El primer president txecoslovac, Tomáš Garrigue Masaryk va ser també un membre actiu del sokol.

## Referències

* ↑ Bofarull, Joan. «LA GRAN TROBADA DE SÒKOLS». PortalCasteller.cat, 24-07-2024. [Consulta: 30 agost 2024].
* ↑ «Sokol: 150 años de una organización prohibida por nazis y comunistas» (en castellà), 17-03-2012. [Consulta: 30 agost 2024].
* ↑ «Palestra i el Sokol – |REVISTA|KAMPA|», 07-03-2023. [Consulta: 30 agost 2024].
* ↑ Güell, Xavier. «Història dels falcons». [Consulta: 30 agost 2024].
# Der von Kürenberg

Der von Kürenberg, o Der Kürenberger (és a dir "el de Kürenberg") (mitjan segle XII) fou un Minnesänger bavarès.

## Vida i obra

No es tenen gaires dades d'aquest autor, famós per ser un dels primers Minnesänger coneguts, l'obra del qual s'emmarca en el que es coneix com a "tradició danubiana", tradició autòctona anterior a la influència de la lírica trobadoresca en la poesia germànica. Sembla que era originari de la regió de Linz però no és clar si era de família noble o un ministerial. Se'n conserven catorze estrofes, conservades en el Còdex Manesse.
La seva poesia està escrita en estrofes de versos llargs, amb hemistiqui, que rimen AABB. És un estrofisme semblant al del Nibelungenlied, sense que això impliqui que el de Kürenberg en sigui autor. La seva peça més coneguda és el Falkenlied ("La cançó del falcó"). Moltes de les seves poesies narren breus escenes, amb poques frases.
| La cançó del falcó | Traducció |
| Ich zôch mir einen valken mêre danne ein jâr. dô ich in gezamete, als ich in wolte hân und ich im sîn gevidere mit golde wol bewant, er huop sich ûf vil hôhe und floug in anderiu lant. Sît sach ich den valken schône fliegen: er fuorte an sînem fuoze sîdîne riemen, und was im sîn gevidere alrôt guldîn. got sende si zesamene die gerne geliep wellen sin! | Vaig criar un falcó durant un any. Quan el vaig tenir domesticat com volia i havia ornat les seves ales amb cintes daurades, va volar fugint pel cel cap a un altre país El vaig veure volar: tenia a les urpes cintes de seda, tot el plomatge era roig i daurat: que Déu uneixi els que s'estimen |

## Bibliografia

* Fernando Magallanes Latas / María del Carmen Balbuena Torezano, El amor cortés en la lítica medieval alemana (Minnesang), Sevilla, Kronos, 2001, p. 42-43 i textos amb traducció p. 72-75
* Bernd Weil, Das Falkenlied des Kürenbergers, Frankfurt, 1985

## Enllaços externs

* Rosenfeld, Hellmut, "Der von Kürenberg" in: Neue Deutsche Biographie 13 (1982), p. 232 [Consultable en línia: http://www.deutsche-biographie.de/pnd118567756.html]
* http://www.hs-augsburg.de/~harsch/germanica/Chronologie/12Jh/Kuerenberger/kue_intr.html
# Urani 234

L'urani 234 ($^{234}$U o U-234) és un isòtop de l'urani. En urani natural i en mena d'urani, l'urani 234 ocorre com un producte de desintegració indirecte de l'urani 238, però tan sols consisteix en el 0,0055% (55 parts per milió) de l'urani brut perquè el seu període de semidesintegració és de "tan sols" 245.500 anys o, cosa que és el mateix, 1/18.000 cops la vida de l'urani 238. El camí de producció de l'urani 234 via la desintegració nuclear és el següent: l'urani 238 emet una partícula alfa per esdevenir tori 234 (Th-234); a continuació, amb una breu semivida, el núclid Th-234 emet una partícula beta per esdevenir protoactini 234 (Pa-234); finalment, el núclid Pa-234 emet una altra partícula beta per esdevenir urani 234.
Els núclids d'urani 234 solen durar centenars de milers d'anys, però llavors es desintegren per emissió alfa cap a tori 230, excepte un petit percentatge que sofreixen fissió espontània.
# Helvi

Helvi és el nom dels següents personatges:
* Gai Helvi (tribú), militar romà
* Gai Helvi (pretor), magistrat romà
# Pomacentrus melanochir

Pomacentrus melanochir és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sri Lanka i a les illes indonèsies de Bali, Flores, illa de Timor, Sulawesi i Ambon.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Progressió

«Progressió» té aquests significats:
# Prelat

Un prelat és un eclesiàstic amb una certa autoritat a l'Església Catòlica, o bé perquè està al capdavant d'una jurisdicció o bé perquè té aquest títol honorífic. No és necessari ser bisbe per a ser prelat. Poden ésser tractats de monsenyor tots els prelats, des dels patriarques als abats, excepte els que també siguin cardenals.
Entre els prelats, hi ha els qui estan al capdavant d'una prelatura territorial o d'una prelatura personal. També reben aquest nom els cardenals, bisbes i altres que participen en el govern de l'Església, així com els abats, superiors generals i provincials, vicaris generals i capitulars.
També existeixen les prelatures honorífiques, que generalment s'atorguen als sacerdots membres de la Cúria Romana i a altres sacerdots a tot el món, que en rebre determinades distincions eclesiàstiques obtenen el dret de portar alguns atributs episcopals.

## Vegeu també

* Prelatura

## Referències

* ↑ «Prelat». L'Enciclopèdia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 octubre 2013].
* ↑ «Monsenyor». L'Enciclopèdia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 octubre 2013].
* ↑ De Fuenmayor, Amadeo. «Prelaturas». Gran Enciclopèdia Rialp. Canal Social. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2013. [Consulta: 25 octubre 2013].
# Portada/article octubre 14
## Reparació de l'ADN

La reparació de l'ADN és un conjunt de processos pels quals una cèl·lula identifica i corregeix danys fets a les molècules d'ADN que en codifiquen el genoma. En les cèl·lules humanes, tant les activitats metabòliques com els factors ambientals, com ara els rajos UVA o la radioactivitat, poden causar danys a l'ADN, provocant fins a un milió de lesions moleculars per cèl·lula per dia. Moltes d'aquestes lesions causen danys estructurals a la molècula d'ADN i poden alterar o eliminar la capacitat de la cèl·lula de transcriure el gen que codifica l'ADN afectat. Altres lesions produeixen mutacions potencialment nocives en el genoma de la cèl·lula, cosa que afecta la supervivència de les seves cèl·lules filles a l'hora de la mitosi. Per consegüent, el procés de reparació de l'ADN és constantment actiu, responent a danys a l'estructura de l'ADN.
# Portada/article octubre 19
## Casa Trinxet

La casa Trinxet era un edifici obra de Josep Puig i Cadafalch ubicat al carrer Còrsega 268 de Barcelona. Va ser construït entre 1902 i 1904 i enderrocat el març de 1967 enmig de fortes protestes del sector cultural i dels professionals de l'arquitectura, amb un gran ressò als mitjans de comunicació.
Es tractava d'una obra de transició del període modernista cap al racionalista de l'arquitecte Puig i Cadafalch amb una imatge clarament Sezession i influència d'Olbrich. Si bé l'estructura i distribució eren poc sofisticades i es basaven en el domus romà, l'activitat de l'equip d'artesans habitual de l'arquitecte (Homar, Arnau, Rigalt, Ballarin i Juyol) havia estat tan intensa i rica com la que es pot veure en altres obres contemporànies de l'autor com el palau del Baró de Quadras o la casa Amatller.