OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marquesat de Cerdanyola

El Marquesat de Cerdanyola és un títol nobiliari creat el 13 de setembre de 1690 pel rei Carles II a favor de Feliu de Marimon i de Tort, senyor de Cerdanyola del Vallès. La seva residència tradicional ha estat el Castell de Sant Marçal, que encara és propietat de la família.

## Història

Els Marimon foren els senyors de Cerdanyola des de 1372, encara que la seva sobirania els fou discutida tant des del Bisbat com des de la pròpia casa reial, en un plet que no es va fallar fins 1784 favorablement als ja marquesos de Cerdanyola.
En la guerra dels remences (1484-1486) els Marimon s'alinearen amb l'oligarquia catalana i quan Ferran II va instaurar la Inquisició, Joan Bernat de Marimon formà part de l'ambaixada de la ciutat de Barcelona davant del rei per protestar per la mesura. Malgrat tot, l'any 1484, Bernat Guerau de Marimon fou nomenat cavaller.
Durant els segles següents, els Marimon destacaren pel seu suport a la casa reial, en ocasions com la guerra dels Segadors, la qual cosa els valgué el 1690 el nomenament reial com a marquesos de Cerdanyola per part de Carles II. També formaren part del bàndol filipista en la Guerra de Successió.
En l'abolició dels senyorius del primer terç del segle xix, els Marimon van deixar de ser senyors de Cerdanyola, però mantingueren les propietats, inclòs el Castell de Sant Marçal, i el títol de marquès de Cerdanyola.
Per l'extinció de la via masculina dels Marimon, el 1865 el marquesat passà a la família Arróspide. Igualment, el 1929 el títol passà a la família noble valenciana dels Trénor que el conserven actualment.

## Armes

Les armes dels Marimon són d'argent, un lleó rampant d'atzur, coronat d'or, armat i llampegat de gules, amb una bordura dentada d'atzur. Aquestes armes s'han integrat a l'escut de Cerdanyola del Vallès, conjuntament amb la corona de marquès. També el lema familiar dels Trénor Facta, non verba s'ha incorporat com a divisa de la població.

## Marquesos de Cerdanyola

| | Titular | Període |
| I | Feliu de Marimon i de Tort | 1690-1721 |
| II | Josep de Marimon i Corbera | 1721-1747 |
| III | Joan Antoni de Marimon i Fernández de Velasco | 1747-1756 |
| IV | Josep Antoni de Marimon i Boïl d'Arenós | 1756-1794 |
| V | Josep Pasqual de Marimon i Perellós | 1794-1832 |
| VI | Joan Maria de Marimon i Perellós | 1832-1842 |
| VII | Maria Dolors de Marimon i Querí | 1842-1865 |
| VIII | José María de Arróspide y Marimón | 1865-1893 |
| IX | María del Carmen de Arróspide y Álvarez de Villamañán | 1893-1928 |
| X | José María Trénor y Arróspide | 1929-2001 |
| XI | José María Trénor y Suárez de Lezo | 2001-2012 |
| XII | José María Trénor Löwenstein | 2012-actualitat |

## Referències

* ↑ «Marquesat de Cerdanyola».
* ↑ «Els Marimon, senyors de Cerdanyola (1225-1855)». [Consulta: 22 octubre 2021].
* ↑ St. Marçal: de castell a l'edat mitjana a torre d’estiueig al segle XX.
* ↑ «El nou marquès de Cerdanyola rep el títol oficialment». [Consulta: 23 octubre 2021].
# Esther de Lange

Esther de Lange (Spaubeek, 19 de febrer del 1975) és una política neerlandesa. Des del 2007, és membre del Parlament Europeu pel partit Crida Demòcrata Cristiana, que forma part del Partit Popular Europeu. Entre 1999 i 2007 va ser assistenta d'Albert Jan Maat, que fou membre del Parlament Europeu aquells vuit anys. Des del 2014, és la presidenta de la delegació del partit Crida Demòcrata Cristiana al Partit Popular Europeu, i la vicepresidenta d'aquest últim.

## Enllaços externs

* Lloc personal d'Esther de Lange
* Perfil al web del Parlament Europeu
# Micrommata virescens

Micrommata virescens és una espècie d'aranya de la família dels esparàssids (Sparassidae). Fou descrita per primera vegada per C. Clerck l'any 1757.

## Descripció i comportament

El mascle mesura uns 9 mm i la femella assoleix els 14 mm. Encara que viu per tot Europa és més freqüent trobar-la en regions meridionals. Està present a Europa, Turquia, el Caucas, Rússia a Àsia central, Xina, Corea, Japó.
El més cridaner d'aquesta espècie és el seu brillant color verd. Una de les seves particularitats és que el seu aparellament dura molt (fins i tot 7 hores). Les pupes es col·loquen en refugis que les aranyes construeixen entre les fulles.

## Sinonímies

Segons el World Spider Catalog amb data del 10 de gener de 2018 hi ha les següents sinonímies:
* Araneus virescens Clerck, 1757
* Araneus roseus Clerck, 1757
* Aranea viridissima De Geer, 1778
* Aranea virescens Schrank, 1781
* Aranea rosea Olivier, 1789
* Aranea smaragdula Fabricius, 1793
* Micrommata smaragdina Latreille, 1804
* Sparassus smaragdulus Walckenaer, 1805
* Sparassus roseus Walckenaer, 1805
* Sparassus virescens C. L. Koch, 1837
* Micrommata viridissima valvulata Franganillo, 1913
* Micrommata viridissima Reimoser, 1931
* Micrommata rosea Simon, 1932
* Micrommata roseum Miller, 1971

## Referències

* 1 2 Clerck, C. (1757). Svenska spindlar, uti sina hufvud-slågter indelte samt under några och sextio särskildte arter beskrefne och med illuminerade figurer uplyste. Stockholmiae, 154 pp.
* 1 2 3 (anglès) Referència World Spider Catalog : Sparassidae +base de dades
# Guillaume Bortolaso

Guillaume Bortolaso, nascut el 21 de març de 1981 a Agen (Lot-et-Garonne), és un jugador de rugbi a 15 francès que evoluciona al lloc de tercera línia centre al si de l'efectiu dels USOS Montauban (1,96 m per a 110 kg).
# Guillaume Bigourdan

Guillaume Bigourdan (Sistels, Tarn-et-Garonne, 6 d'abril de 1851 - † París, 28 de febrer de 1932) fou un astrònom francès.
L'any 1877 va ser proposat per Félix Tisserand com a astrònom ajudant a l'Observatori de Tolosa de Llenguadoc i l'any 1879 va seguir a Tisserand a l'Observatori de París, on més tard arribaria ser director.
Va dedicar molts anys a la verificació de les posicions de 6380 nebuloses. Esperava establir la base de futurs estudis del moviment propi de les nebuloses; cosa que resultaria ser en va, atès que les nebuloses distants no poden mostrar cap moviment propi. No obstant això, descobriria 500 nous objectes, entre ells l'asteroide (390) Alma.
L'any 1902 va participar en l'intent de redeterminar amb major precisió la diferència de longitud entre Londres i París. Va arribar a ser membre de l'Oficina de Mesures l'any 1903, i membre de l'Acadèmia Francesa de les Ciències l'any 1904.
Va descriure un mètode per a l'ajust de telescopis de muntatge equatorial, que es coneix com el mètode de Bigourdan.
Bigourdan va guanyar la Medalla d'Or de la Royal Astronomical Society de l'any 1919. Va ser director de l'Oficina Internacional de l'Hora entre 1919 i 1928.
Es va casar amb una filla d'Amédée Mouchez.

## Referències

* ↑ Hockey, Thomas. The Biographical Encyclopedia of Astronomers. Springer Publishing, 2009. ISBN 978-0-387-31022-0 [Consulta: 22 agost 2012].
* ↑ Thierry Thomasset. «Camille Guillaume Bigourdan (1851 - 1932)» p. 2. Université de Technologie de Compiègne.

## Enllaços externs

* Obres de o sobre Guillaume Bigourdan a Internet Archive
# Guillaume Bouzignac

Guillaume Bouzignac (Sant Nazari d'Aude, França, ca. 1587 - c. 1643) va ser un compositor mestre de cors de diverses catedrals i del que es conserven dos manuscrits.

## Trajectòria

Guillaume Bouzignac va néixer probablement en 1587 en Sant Nazari d'Aude. Va estudiar en la catedral de Narbona fins a 1604 i va ser mestre del cor en les catedrals d'Angulema, Bourges, Tours, i Clarmont.
Els seus motets estan preservats en dos manuscrits. Els anomenats seue motets són altament distintius i el nombren amb les següents paraules: "Senzillament exposat, no hi ha una altra música d'aquesta època que s'assembli o soni igual que els motets de Bouzignac." "Un nom en aquest període sobresurt dels seus contemporanis en la música sagrada, incloent Masses: el de Guillaume Bouzignac". Els seus motets de diàleg, com Unus exvobis i Dum silentium, són oratoris a petita escala que anticipen a Giacomo Carissimi, i a Marc-Antoine Charpentier (1643-1704) dues generacions més tard.

## Discografia seleccionada

* Guillaume Bouzignac, Motets et scènes sacrées. Ensemble vocal Contrepoint, dir. Olivier Schneebeli. 1982. 1 CD Arion, ref. ARN 68001.
* Guillaume Bouzignac, Te Deum, Motets Les Arts florissants, Les Pages de lana Chapelle [maîtrise du CMBV], dir. William Christie. 1993. 1 CD Harmonia Mundi, ref. HM 901471.
* Guillaume Bouzignac, Motets - Motetten. Sächsisches Vocalensemble, dir. Matthias Jung. 1 CD Tacet, ref. B000S0PVR4.

## Referències

* ↑ . University of Illinois at Urbana-Champaign,.
* ↑ (en inglés). Macmillan Publishers. ISBN 9780333231111.
* ↑ Anthony J.R. French baroque music from Beaujoyeulx to Rameau 1978 p167
* ↑ Lewis A. Fortune N. Opera and church music, 1630-1750 1975 p422

## Bibliografia addicional

* Peter Lewis Bennett, Sacred repertories in Paris under Louis XIII. Farnham: Ashgate publishing, 2009. Model:ISBN. Disponible ici.
* J. L. Bonnet, Bouzignac, Moulinié et les musiciens en Pays d'Aude du XVIe et du XVIIe siècle. - Béziers: Société de musicologie du Llenguadoc, 1988.
* Jean Duron. L'œuvre de Guillaume Bouzignac. Publication électronique, 24 p. Versailles: CMBV, 2003. Disponible ici Arxivat 2017-02-11 a Wayback Machine..
* Denise Launay, « Guillaume Bouzignac », in Musique et liturgie 21 (mare-juin 1951).
* Martial Leroux, Guillaume Bouzignac (que. 1587 - que. 1643): étude musicologique. Béziers: Société de musicologie du Llenguadoc: 1993. 236 p. ISBN 2 905 400 94 3.
* Martial Leroux, Guillaume Bouzignac (vers 1587 - vers 1643): l'énigme musicale du XVIIe français. Montpeller: Les Presses du Llenguadoc, 2002 . ISBN 2-85998-270-1. 112 p. [n'apporte rien parell rapport à Leroux 1993]
* Henri Quittard: « Un musicien oublié du XVIIème siècle français: G. Bouzignac » in Sammelbände diere Internationale Musik-Gesellschaft 6 (1904-1905), p. 356-418.
* Marie-Regni Renon, Lana maîtrise de lana cathédrale Saint-Étienne de Bourges du XVIe siècle à lana Révolution. Paris: 1982.
* Louis Royer, « Les musiciens et lana musique à l'ancienne collégiale Saint-André de Grenoble du XVe au XVIIIe siècle », Humanisme et Renaissance 4 (1937), p. 237-273.
# Guillaume Briçonnet

Guillaume Briçonnet (Tours, 1445 - Narbona, 14 de desembre de 1514), també conegut com Guillaume IV Briçonnet o Guillaume Briçonnet du Plessis-Rideau, fou un cardenal i bisbe francès. Senyor de Plessis-Rideau, va rebre el sobrenom de "el cardenal de Saint-Malo", "el cardenal de Reims" o "el cardenal de Narbona", segons la seu episcopal que ocupava en determinat moment.

## Biografia

Era fill de Jean Briçonnet, un comerciant que va fer fortuna gràcies al rei Lluís XI. Va esdevenir oficial de la Corona de França i va ocupar la funció de general de finances del Llenguadoc amb Lluís XI, i superintendent amb Carles VIII, del qual va ser conseller.
Es va casar amb Raoulette de Beaune i tingueren cinc fills, dols dels quals esdevingueren bisbes.
A la mort de la seva dona (1487) es va ordenar. Va ser nomenat conseller d'Anna de Beaujeu, regent de França el 1488. El 1493 va ser nomenat bisbe de Saint-Malo, càrrec que va ocupar fins a la seva mort, i abat comendatari de les abadies de Saint-Aubin, de Saint-Nicolas a la diòcesi d'Angers i de la de Grandmont de 1496 a 1507.
Recomanat per Lluís XI al seu successor, va ser nomenat secretari d'Hisenda. Ministre d'estat de Carles VIII, va ser segons el seu consell que va emprendre la guerra italiana de 1494-1498 durant la qual va rebre la porpra del cardenal del papa Alexandre VI, amb el títol de Santa Pudenziana. El mateix any va esdevenir administrador apostòlic de Nimes, després de la qual cosa, el 1497, va succeir al seu germà Robert a l'arquebisbat de Reims, i en qualitat d'arquebisbe d'aquesta ciutat i segons la tradició, el 1498 va coronar el rei Lluís XII de França.
Paral·lelament se li va assignar l'administració de la diòcesi de Toló, que va ocupar fins al 1501, deixant-la després al seu fill Denis. El 1504 esdevingué abat comendatari de l'Abadia de Saint-Germain-des-Prés, càrrec que va ocupar fins al 1507, quan el deixà al seu fill Guillem.
El 1507 deixà el càrrec d'arquebisbe de Reims i esdevingué arquebisbe de Narbona i el mateix any esdevingué cardenal bisbe d'Albano, càrrec que abandonà al cap d'un any optant per la seu suburbicària de Frascati i després de nou per la de Palestrina. Mentrestant el 1507 havia estat nomenat tinent general del rei pel Llenguadoc.
El 1511 la seva participació en el Concili de Pisa, convocat pel cardenal dissident Bernardino López de Carvajal, li valgué la deposició com a cardenal bisbe i l'excomunió del papa Juli II. Amb l'ascens al tron papal del papa Lleó X, el 1514 va rebre el perdó papal i la reincorporació al títol de cardenal bisbe però va morir poc després.
Mecenes, se li van dedicar nombroses obres literàries en forma de panegíric, tant que va rebre el sobrenom d'Oraculum regis i Regni columna.

## Bibliografia

* Salvador Miranda, BRIÇONNET, Guillaume, The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University.
* Pierre Miquel, Les Guerres de religion, Club France Loisirs, 1980.
* Bernard Chevalier, Guillaume Briçonnet (v.1445-1514) Un cardinal-ministre au début de la Renaissance, P.U.R, Rennes, 2005
# Guillaume-Amable Robert de Chevannes

Guillaume-Amable Robert de Chevannes fou un dels diputats dels Estats Generals francesos, que, el 20 de juny de 1789, van ser presents al jurament del jeu de paume.

## Referències

* ↑ Robert i Cougny, 1889-1891, «Guillaume-Amable Robert de Chevannes».

## Bibliografia

* Robert, A.; Cougny, G. Dictionnaire des parlementaires français (en francès). Edgar Bourloton, 1889-1991.
# Guillem Ramon I de Castellvell

Guillem Ramon I de Castellvell o Guillem III de Castellvell. Senyor de Castellví de Rosanes. (1095-1126).
Fill de Bonfill I de Castellvell i de Guisla.
Es va casar amb la dama Ermessenda, amb qui va tenir:
* Pere, senyor de Voltrera i bisbe de Vic.
* Ramon.
* Albert de Castellvell, associat amb el seu germà.
* Guillem Ramon II (Guillem IV), senyor de Castellví de Rosanes.
# Guillem Ramon de Grevalosa i Josa

Guillem Ramon de Grevalosa i Josa noble català, Senyor de Castellar, Veguer de Manresa, fill de Ramon de Grevalosa i Elionor de Josa. En el Llibre del Veguer en data de 1449 consta com a veguer de Manresa, del Bages, de Berga e del Berguedà, e batlle de dita ciutat.
El 1463, començada la Guerra Civil Catalana Guillem Ramon està documentat com a capità de Manresa. La ciutat es va mantenir lleial al bàndol de la Generalitat i en contra del rei Joan II.

## Bibliografia

* Llibre del Veguer de Manresa, Arxiu Comarcal del Bages
* Llibre dels Grevalosa, Arxiu Comarcal del Bages

## Referències

* ↑ B. Mestre, ms, Fr. X. de Garma
* ↑ Mil Anys d'història, Castell de Castellar- Roser Parcerises i Colomer ISBN 978-84-9375217-0
# Grand Prix

«Grand Prix» té aquests significats:
* Cinema:
** Flåklypa Grand Prix, pel·lícula noruega dirigida per Ivo Caprino estrenada el 1975.
** Grand Prix (pel·lícula), pel·lícula estatunidenca de John Frankenheimer estrenada el 1966
** Gran Premi (Festival de Canes), premi del Festival de Cinema de Canes.
* Competicions:
** Grand Prix Mundial de voleibol, competició de voleibol femení.
** Speedway Grand Prix, Campionat del Món de Speedway, regulat per la Fédération Internationale de Motocyclisme.
** Grand Prix de la USCF, sèrie de torneigs d'escacs dels Estats Units
** Ciclisme:
*** Grand Prix de Fourmies, competició francesa que es disputa anualment des de 1928.
*** Grand Prix des Nations, competició sobre contra-rellotge individual.
*** Grand prix du Midi libre, cursa per etapes francesa que es va disputar entre el 1949 i el 2002
*** Grand Prix d'Isbergues, competició francesa que es disputa a Isbergues, al departament de Pas-de-Calais
*** Grand Prix Eddy Merckx, antiga cursa que es disputava a Bèlgica.
*** GP Ouest France-Plouay o Grand Prix Ouest France-Plouay, cursa ciclista que es disputa a la regió francesa de la Bretanya.
*** Grand Prix d'Ouverture La Marseillaise, competició francesa que es disputa anualment al departament de les Boques del Roine des del 1980.
*** Grand Prix Pino Cerami, competició belga que es disputa anualment.
*** Gran Premi de la vila de Rennes, competició que es disputa cada mes d'abril als voltants de Rennes, Bretanya.
*** Gran Premi Ciclista de Quebec, cursa d'un sol dia que es disputa a Quebec, Canadà
*** Gran Premi Ciclista de Mont-real, cursa d'un sol dia que es disputa a Mont-real, Canadà
*** San Francisco Grand Prix, cursa d'un dia que se celebrà cinc vegades entre el 2001 i 2005.
** Fórmula 1:
*** Gran Premi del Canadà, carrera del campionat mundial d'automobilisme.
*** Gran Premi de Gran Bretanya, carrera puntuable pel campionat mundial
*** Jordan Grand Prix, constructor de Fórmula 1 que va fer el seu debut la temporada 1991.
*** Onyx Grand Prix, constructor de cotxes de competició britànic.
*** Mercedes Grand Prix, equip propietat de Mercedes.
** Motociclisme:
*** Gran Premi de motociclisme, cursa puntuable per al campionat mundial de motociclisme.
** Tenis:
*** Grand Prix Hassan II, competició que es disputa anualment sobre terra batuda a Casablanca, Marroc.
*** Grand Prix SAR La Princesse Lalla Meryem, competició femenina sobre terra batuda.
*** Grand Prix de Tennis de Lyon, torneig que es disputa anualment sobre pista dura a Montpeller, França
*** GDF SUEZ Grand Prix, competició que es disputa sobre terra batuda a Budapest, Hongria.
*** Porsche Tennis Grand Prix, competició que es disputa sobre terra batuda a Stuttgart, Alemanya
* Videojocs:
** Choro Q 64 2: Hachamecha Grand Prix Race, videojoc de curses publicat el 1999 per a Nintendo 64.
** F-1 World Grand Prix, videojoc de curses de Fórmula 1 per a Nintendo 64 publicat el 1998.
** F-1 World Grand Prix II, videojoc de curses de Fórmula 1 per a Nintendo 64.
* Àlbums de cromos:
** Grand Prix - Libro para cromos, àlbum de cromos publicat a Bilbao el 1977.
# Grup de la mckelveyïta

El grup de la mckelveyïta és un grup de minerals de la classe dels carbonats. Aquest grup està format per nou espècies: alicewilsonita-(YCe), alicewilsonita-(YLa), bainbridgeïta-(NdCe), bainbridgeïta-(YCe), donnayita-(Y), ewaldita, mckelveyïta-(Nd), mckelveyïta-(Y) i weloganita. Les espècies d'aquest grup tenen la fórmula general A₃B₃(CO₃)₆·3H₂O, on A pot ser: Na, Ca, Y + HREE o Zr; i B: Sr, Ba o LREE.
| Espècie | Fórmula |
| Alicewilsonita-(YCe) | Na₂Sr₂YCe(CO₃)₆·3H₂O |
| Alicewilsonita-(YLa) | Na₂Sr₂YLa(CO₃)₆·3H₂O |
| Bainbridgeïta-(NdCe) | Na₂Ba₂NdCe(CO₃)₆·3H₂O |
| Bainbridgeïta-(YCe) | Na₂Ba₂YCe(CO₃)₆·3H₂O |
| Donnayita-(Y) | NaCaSr₃Y(CO₃)₆·3H₂O |
| Ewaldita | Ba(Na,Ca,Y,Ce,K)(CO₃)₂·2,6H₂O |
| Mckelveyïta-(Nd) | (Ba,Sr)(Nd,Ce,La)(CO₃)₂·4-10H₂O |
| Mckelveyïta-(Y) | NaCaBa₃Y(CO₃)₆·3H₂O |
| Weloganita | Na₂Sr₃Zr(CO₃)₆·3H₂O |

## Referències

* 1 2 «Mckelveyite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 agost 2024].
# Grup de la microlita

El grup de la microlita és un grup de minerals òxids amb l'element tal·li dominant que pertanyen al supergrup del piroclor. Rep el seu nom de la microlita, terme introduït per primera vegada l'any 1835 per C.U. Shepard, del grec μικρός, petit, en al·lusió a la mida generalment petita dels cristalls de la primera localitat on va ser trobada.

## Membres del grup

El grup està format per aquestes espècies:
| Espècie | Fórmula |
| Cenoplumbomicrolita | (Pb,◻)₂Ta₂O₆(◻,OH,O) |
| Fluorcalciomicrolita | (Ca,Na)₂(Ta,Nb)₂O₆F |
| Fluornatromicrolita | (Na1,5Bi0,5)Ta₂O₆F |
| Hidrocenomicrolita | (◻,H₂O)₂Ta₂(O,OH)₆(H₂O) |
| Hidromicrolita | (H₂O,◻)₂Ta₂(O,OH)₆(H₂O) |
| Hidroxicalciomicrolita | Ca$_{1,5}$Ta₂O₆(OH) |
| Hidroxicenomicrolita | (◻,Na,Sb$^{3+}$)₂Ta₂O₆(OH) |
| Oxicalciomicrolita | Ca₂Ta₂O₆O |
| Oxistanomicrolita | Sn₂Ta₂O₆O |
| Oxistibiomicrolita | (Sb$^{3+}$,Ca)₂Ta₂O₆O |
| Itriomicrolita (de Hogarth) | (Ca,Y$^{3+}$,U,Na)$_{2-x}$(Ta,Nb,Ti,Fe$^{3+}$)₂O₇ |

## Formació i jaciments

Els minerals del grup de la microlita es troben repartits per tot el globus a excepció de l'Antàrtida. Als territoris de parla catalana s'hi poden trobar minerals del grup de la microlita al Cap de Creus, dins els límits de Cadaqués, a la província de Girona.

## Referències

* ↑ «Microlite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r novembre 2017].
* ↑ «Cap de Creus (Cabo de Creus), Cadaqués, Alt Empordà, Girona (Gerona), Catalonia, Spain» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Gregorio Fontana

Gregorio Fontana (1735 – 1803) va ser un matemàtic italià. Era catedràtic de matemàtiques a la Universitat de Pavia succeint Roger Joseph Boscovich. Va introduir les coordenades polars.
El seu germà era el físic Felice Fontana (1730–1805).

## Obres

* Analyseos sublimioris opuscula . 1763.
* Delle altezze barometriche e di alcuni insigni paradossi relativi alle medesime. Bolzani, Giuseppe. 1771.
* Dissertazione idrodinamica. 1775.
* Disquisitiones physico-mathematicae . 1780.
* Dissertazione sul computo dell'errore probabile nelle sperienze ed osservazioni.1781.
* Ricerche sopra diversi punti concernenti l'analisi infinitesimale e la sua applicazione alla fisica. Comino, Baldassare. 1793.
* Ricerche sopra diversi punti concernenti l'analisi infinitesimale e la sua applicazione alla fisica, 1793.

## Referències

* ↑ David Eugene Smith. History of mathematics. Courier Dover Publications, 1 juny 1958, p. 324–. ISBN 978-0-486-20430-7 [Consulta: 13 agost 2011].
* ↑ Marie-Nicolas Bouillet and Alexis Chassang Gregorio Fontana in Dictionnaire universel d'histoire et de géographie, 1878
* ↑ Gregorio Fontana. Analyseos sublimioris opuscula. Simon Oochi, 1763, p. 136–.
* ↑ Delle altezze barometriche: e di alcuni insigni paradossi, relativi alle medesime saggio analitico : con alcune riflessioni preliminari intorno all'applicazione delle matematiche alla fisica. Giuseppe Bolzani, 1771, p. 9–.
* ↑ Gregorio Fontana. Dissertazione idrodinamica sopra il quesito cercar la cagione (etc.). Erede di Alberto Pazzoni, 1775, p. 5–.
* ↑ Gregorio Fontana. Disquisitiones physico-mathematicae, 1780.
* ↑ George Atwood. Compendio d'un corso di lezioni di fisica sperimentale del sig. Giorgio Atwood ... tradotto dall'idioma inglese, ed accresciuto di una Dissertazione sul computo dell'errore probabile nelle sperienze ed osservazioni dal P. Gregorio Fontana .... nella stamperia del R., ed I. Monistero di S. Salvatore, 1781, p. 222–.
* ↑ Gregorio Fontana. Ricerche sopra diversi punti concernenti l'analisi infinitesimale e la sua applicazione alla fisica. Baldassare Comino, 1793, p. 189–.
# Gregorio Jiménez García Palacios

Gregorio Jiménez García Palacios fou un militar i polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Va participar en la Tercera Guerra Carlina en la zona del centre. Després es va dedicar a la política dins del Partit Liberal Conservador. Fou elegit diputat pel districte d'Albocàsser a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879. Posteriorment fou nomenat governador civil de la província de Jaén

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.288. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Habitatge de les Arenes-2 (Castellar del Vallès)

L'Habitatge de les Arenes és una obra del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, juntament amb altres dues situades en l'indret de "Les Arenes", apartat del centre del municipi.

## Descripció

Habitatge unifamiliar situat a la zona d'estiueig de Les Arenes. L'edifici es divideix en soterrani, planta, pis i golfes, presentant una organització que recorda a les cases pairals de l'entorn.
La distribució de la façana és simètrica marcant l'eix la porta d'entrada, que està concebuda com una estructura sortint, amb finestra i dues portes. S'accedeix per una doble escalinata. El cos de l'entrada està coronat per un ràfec que es constitueix en la balconada del pis superior. L'ornamentació presenta un lleuger toc modernista, sobretot pel que fa a la planta baixa, barrejat amb la utilització d'elements procedents del món gòtic. El carener de la teulada és perpendicular a la façana principal, presentant el ràfec una considerable volada amb motius ornamentals.

## Referències

* 1 2 «Habitatges de les Arenes-2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].