OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ernest Costa i Savoia

Ernest Costa i Savoia (Bescanó, 1940) és un fotògraf i escriptor naturalista català, amb un fons de més de 400.000 imatges. Nascut a Bescanó, als dotze anys la família es va traslladar a Barcelona. Amb vint anys muntava materials audiovisuals per a les escoles a fi de divulgar entre els alumnes el missatge de país i identitat.
Ha publicat i col·laborat amb els diaris i revistes catalans: Avui, on va publicar 50 reportatges sobre espais poc coneguts dels països catalans, El Periódico de Catalunya, Descobrir Catalunya, El Temps, Presència, Compartir, Muntanya, les Garrotxes, les Alberes, i també amb els mitjans audiovisuals Catalunya Ràdio, on va col·laborar a El matí de Catalunya Radio amb Antoni Bassas, i TVE 2. Ha realitzat una trentena de muntatges audiovisuals i ha publicat el llibre Viatges amb els pastors transhumants i les guies A peu per la primavera i l'estiu: 26 passejades i excursions pels Països Catalans, i A peu per la tardor i hivern. També ha publicat Arbres monumentals, Les Gavarres, Mar i Terra, El Pla de l'Estany, El temps del carbó i Fontcoberta.
El 2004, va rebre el premi Trementinaire d'Honor; el 2008 li van atorgar el VII Premi Flama de la Llengua; el 2011, el premi Appec; i, el 2014, va rebre el premi Joaquim Codina que atorga la Fundació Valvi per la seva trajectòria en la preservació del patrimoni i del paisatge.
Casat amb Anna Bricha, el 2015 vivia a Melianta, Pla de l'Estany.

## Referències

* ↑ Aragay, Ignasi. «L'home que estimava els paisatges». Ara, 31-01-2020. [Consulta: 26 octubre 2020].
* 1 2 3 Redacció. «Homenatge al fotògraf Ernest Costa i Savoia - 13 des 2015». El Punt Avui +, 13-12-2015. [Consulta: 26 octubre 2020].
* ↑ Moret, Xavier. «El caminante incansable» (en castellà). El Periódico, 06-03-2016. [Consulta: 26 octubre 2020].
# Asunción Escalada

Asunción Escalada (Asunción, 27 d'agost de 1850 - Buenos Aires, 11 de desembre de 1894) va ser una educadora paraguaiana.

## Biografia

Escalada va néixer a Asunción el 27 d'agost de 1850. Era filla de Juan Manuel Escalada i Casimira Benítez, i neta de l'educador argentí Juan Pedro Escalada.
Va començar a ensenyar durant la Guerra de la Triple Aliança treballant en una petita escola primària en Atyrá.
L'octubre de 1869 va escriure un article defensant l'educació de la dona en la primera edició del diari La Regeneración. El novembre del mateix any es va inaugurar, sota la seva direcció, l'Escola Central de Nenes a Asunción. Segons algunes fonts, va romandre a l'escola fins a 1875, però d'altres diuen que hi va estar durant un curt període abans d'obrir la seva pròpia escola privada, que va dirigir fins a 1875.
Es va casar amb el polític Jaime Sosa Escalada. Entre els seus fills hi ha Marcial Sosa Escalada i el guitarrista Gustavo Insulsa Escalada. També va ser mecenes de l'alumne del seu fill Gustavo Sosa, el guitarrista Agustín Barrios.
Exiliada amb el seu marit, va morir a Buenos Aires l'11 de desembre de 1894. El Liceu Nacional Asunción Escalada porta el seu nom.

## Referències

* 1 2 3 4 Thomas Whigham. «Escalada, Asunción (1850–1894)». A: Encyclopedia of Latin American History and Culture, 1998.
* ↑ «Un giro hacia las ciencias». ABC Color, 28-03-2011.
* 1 2 3 Harris Gaylord Warren. Paraguay and the Triple Alliance: The Postwar Decade, 1869-1878. University of Texas Press, 2014, p. 217. ISBN 978-1-4773-0699-4.
* ↑ Hispanic Society of America. Paraguayans of To-day. Hispanic society of America, 1921, p. 131.
* ↑ Pastor Urbieta Rojas. Paraguay: destino y esperanza. Ediciones Colección Paraguay, 1968, p. 149.
# Asunción Delmás Lapuente

Asunción Delmás Lapuente (Fuentes de Ebro, Zaragoza, 1867 - Fuentes de Ebro, Zaragoza, 1903) va ser una cantadora de jota aragonesa durant el segle xix.
Va ser deixebla de Santiago Lapuente i cantava amb una tesitura de mezzosoprano, fonamentalment al seu poble, Fuentes de Ebro.
Va destacar en els estils de l'«aragonesa pura» i l'«aragonesa lliure». Una de les «aragoneses» porta el nom de «jota d'Asunción Delmás». També va ser coneguda per la seva execució de l'estil «fiera de Fuentes»
En la seva família va haver més cantadores, com Carolina, Francesc i Baldomero Delmás, creador de l'estil «Baldomero».
Va morir durant un part el 1903.

## Referències

* «Asunción Delmás Lapuente» Arxivat 2021-05-15 a Wayback Machine. a la Gran Enciclopèdia Aragonesa (en línia).
# Els nois han tornat

Els nois han tornat (títol original en francès, Chacun chez soi) és una pel·lícula de comèdia francesa de 2021. És la segona pel·lícula dirigida per Michèle Laroque. Va comptar amb 157.496 espectadors. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Michèle Laroque: Catherine
* Stéphane de Groodt: Yann
* Alice de Lencquesaing: Anna
* Olivier Rosemberg: Thomas
* Lionel Abelanski: Blanchard
* Oriane Deschamps: Mathilde
* Laurence Bibot: Mylène
* Hichem Yacoubi: Abdel

## Referències

* ↑ «El Cinema de La 2 - Els nois han tornat - Veure ara» (en castellà), 06-05-2024. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ «Chacun chez soi, un film de et avec Michèle Laroque, au cinéma le 2 juin». ici, par France Bleu et France 3, 02-03-2020. [Consulta: 14 novembre 2023]..
* ↑ «Chacun chez soi (The Kids Are Back) (2021) - JPBox-Office». [Consulta: 2 setembre 2021].
* ↑ Les plus gros flops du cinéma de l’année 2021 en France, ouest-france.fr, 31 décembre 2021
* ↑ Chacun chez soi a la Base de dades de cinema en català
# Ball de la Marratxa

El ball de la Marratxa és una dansa tradicional de la parròquia andorrana de Sant Julià de Lòria. Aquesta dansa és una expressió del folklore lauredià més viu, amb un gran valor social i identitari. El ball de la Marratxa té lloc el dilluns de Festa Major i és un dels actes més solemnes de la festa. El nom de marratxa —o també morratxa o almorratxa— fa referència a un recipient d’aigua amb perfum que, en els orígens de la dansa, duien a la mà els balladors. A Catalunya hi ha diverses versions d'aquest ball, d'origen aràbic.
El ball de la Marratxa és una dansa senyorial, la qual es creu que evoca el tractat de pau del 1278 entre el comte de Foix i el bisbe d'Urgell, el primer Pariatge. El ball el protagonitzen dos dansaires, un de casat i un de solter, amb un barret de copa alta, cadascú, engalanat amb cintes que reprodueixen els colors de la bandera andorrana. Aquests dos dansaires representen els dos prínceps d’Andorra i ballen amb tres noies, les quals simbolitzen les sis antigues parròquies.
Ricard Mas, va ser un dansaire fidel del ball de la Marratxa durant més de 20 anys, preocupat per conservar els passos i la música del ball. Als anys 60, el compositor Daniel Areny, va recollir de la memòria de Ricard Mas totes les variacions de la tonada del ball i amb l’ajuda del mestre Isidre Marbà, les van harmonitzar i van crear una coreografia. Aquesta mateixa música i coreografia és el ball de la Marratxa que, des de l’any 1963, els membres de l'Esbart Laurèdia interpreten a la plaça Major de Sant Julià de Lòria.

## Referències

* ↑ «La Festa Major de Sant Julià de Lòria». Govern d'Andorra. [Consulta: 23 juny 2021].
* 1 2 3 4 5 Burgos, Rosa; Roig, Albert. «La festa major de Sant Julià de Lòria. Quan la festa retorna a la Plaça Major». Govern d'Andorra. [Consulta: 23 juny 2021].

## Enllaços externs

* «BALL DE LA MARRATXA DE SANT JULIÀ DE LÒRIA (COS DE DANSA) :: Esbart Laurèdia». [Consulta: 23 juny 2021].
# Eredivisie 2018-19

L'Eredivisie 2018-19 va ser la 63a edició de l'Eredivisie, la primera divisió de futbol neerlandesa. La temporada va començar el 10 d'agost de 2018 i va acabar el 12 de maig de 2019.

## Classificació

    A 19 abril 2019

## Golejadors

    A 14 abril 2019
| Pos | Jugador | Club | Gols |
| 1 | Luuk de Jong | PSV Eindhoven | 26 |
| 2 | Dušan Tadić | AFC Ajax | 22 |
| 3 | Hirving Lozano | PSV Eindhovein | 17 |
| 4 | Robin van Persie | Feyenoord | 15 |
| 4 | Hakim Ziyech | AFC Ajax | 15 |
| 4 | Adrià Dalmau | Héracles Almelo | 15 |
| 7 | Sam Lammers | Heerenveen | 14 |
| 7 | Abdenasser El Khayati | ADO Den Haag | 14 |
| 7 | Michel Vlap | Heerenveen | 14 |
| 7 | Klaas-Jan Huntelaar | Ajax | 14 |

## Referències

* ↑ «Eredivisie > Stats > Aanval». Arxivat de l'original el 2020-07-21. [Consulta: 19 abril 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial (neerlandès)
# Barbus neumayeri

Barbus neumayeri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als llacs Tanganyika, Victòria i Basuto, i al riu Semliki (Àfrica).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ De Vos, L. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1990. Petits Barbus (Pisces, Cyprinidae) du Rwanda. Rev. Hydrobiol. Trop. 23(2):141-159.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus musumbi

Barbus musumbi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Angola.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Escriboni

Escriboni (en llatí Scribonius) va ser príncep de Còlquida i rei del Bòsfor.
Pretenia ser descendent de Mitridates VI Eupator del Pont i a la mort d'Asandre va usurpar la corona del Regne del Bòsfor l'any 16 aC. Segons Llucià les tropes d'Asandre van desertar a favor d'Escriboni encara en vida d'Asandre que per aquest fet es va suïcidar. Va pujar al tron i el va voler legitimar casant-se amb Dinamis, l'esposa d'Asandre.
Però aviat es va descobrir la usurpació i una revolta va enderrocar al rei, l'any13 aC abans de l'arribada de Polemó I del Pont que havia estat encarregat d'enderrocar-lo per Marc Vipsani Agripa i que després es va proclamar rei i August el va confirmar en aquell lloc. Polemó es va casar també amb Dinamis.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Scribonius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 21 setembre 2022].
* ↑ Dió Cassi. Història de Roma, LIV, 24, 4-7
# Barri de Fàtima

Fàtima és un barri de Tàrrega al costat oest de la població format per habitatges protegits amb el suport de l'Instituto Nacional de la Vivienda (1946-1956). És un barri sindical, el qual està format per cases unifamiliars, de planta baixa, molt similars entre elles, construïdes entre els anys 1946 i 1956. El barri s'estructura entorn d'una avinguda principal que s'inicia a la Plaça El·líptica. Aquesta avinguda, la de Fàtima, és de gran amplada, flanquejada per dos línies horitzontals d'arbres a banda i banda i, travessada per diversos carrers perpendiculars a ella. Al mig de l'Avinguda de Fàtima es crea una petita placeta circular anomenada Plaça Espanya. Cadascuna de les cases estan a banda i banda de l'avinguda i són de similars característiques arquitectòniques. Algunes d'elles ja han estat modificades. Generalment estan formades per una planta baixa i un primer pis juntament amb un petit pati al darrere. Tenen un arrebossat pintat de blanc en tots els seus murs exteriors i coberts amb teuleria àrab.
La tipologia emprada per a la construcció d'aquestes cases és típica de la postguerra espanyola i vol imitar el model d'habitatge de gust popular centrat en el concepte de casa rural, rebutjant els models racionalistes provinents dels corrents arquitectònics europeus dels anys vint que proposaven un altre tipus d'edificació en alçada i de caràcter comunitari.

## Notes

* 1 2 3 «Barri de Fàtima». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Església de la Santíssima Trinitat (la Ràpita)

Església de la Santíssima Trinitat és un edifici religiós del municipi de la Ràpita (Montsià) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada a un extrem de la part fortificada de la plaça de Carles III, presenta un atri avençat, rematat per una balustrada, amb quatre columnes en pedra, de fust llis i capitells toscans, a doble alçada dels porxos, amb accés des d'aquests.
La part superior, amb finestral d'arc de mig punt, centrat, està rematat per un frontó sobre quatre falses pilastres amb capitells jònics. Coberta a dues aigües. Al costat esquerre presenta una torre alta, de planta quadrada, sobre una gran cornisa, acabada amb un campanar, amb frontons sobre falses columnes i capitells jònics.
A l'interior té una ampla nau central amb pilastres estriades, arquitrau corregut i cornisa de la qual parteix una volta de canó amb arcs torals decorada per cassetons quadrats i tancada amb un absis semicircular, de volta de quart d'esfera i cassetons, també. Als costats, dos petites naus laterals.
Altar d'alabastre, decorat amb columnes i frontó partit amb la imatge de la mare de Déu a sobre, dins la fornícula. Obra revocada.

## Història

Aquest edifici es troba al mateix emplaçament que l'església antiga, dins el conjunt urbanístic projectat en temps del rei Carles III, però presenta radicals diferències formals.
L'edifici actual és una reconstrucció deguda a la devastació que va provocar la guerra civil de 1936-39.
L'any 1938, el rector de la Ràpita, Ramon Millan, juntament amb el suport de J. Torné, P. Castro i altres rapitencs, encarregaren una talla policromada, d'estil romànic, a l'escultor barceloní Campanya. El 24 de juliol de 1941, la imatge de la verge de la Ràpita entrà al poble.
El 25 de juliol de 1941, fou col·locada la primera pedra de l'església, la qual fou beneïda el mateix dia, però de 1945, pel Vicari General de la Diòcesi, M. Joaquim Blanch.
Segons la Gran Geografia Comarcal de Catalunya, vol. 13 (Baix Ebre i Montsià), p.307: "L'església antiga fou enderrocada després de la guerra civil espanyola per construir aquesta, que és més gran, al mateix indret".
S'intentà fer una rèplica de l'antiga imatge que hi havia i que s'havia guardat durant molt de temps a la clausura de les Monges Santjoanistes de Tortosa i que desaparegué sota les flames, juntament amb el convent, el 1936. Ha estat restaurada l'estiu de 1990, afectada de xilòfags i despreniments.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Església de la Santíssima Trinitat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Església de la Santíssima Trinitat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Estació de Jussy

L'estació de Jussy és una estació ferroviària situada al municipi francès de Jussy (al departament de l'Aisne).
És servida pels trens del TER Picardie.
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Amiens | Flavy-le-Martel | TER Picardie | Mennessis | Saint-Quentin |
# Bassa del Prat de Llobregat

La bassa del Prat de Llobregat és una bassa en una depressió inundable dins un entorn periurbà. La regeneració ecològica de l'indret ha estat duta a terme per part de l'Ajuntament del Prat de Llobregat. Aquest espai es coneix popularment com la "bassa del Pryca", pel fet de trobar-se a tocar de l'aparcament d'un centre comercial.
Pel que fa a la vegetació, hi ha un bosc de ribera força divers (pollancres, àlbers, salze blanc, etc.) amb nombroses espècies exòtiques (desmai, robínies, etc.). A la bassa hi ha extensos bogars i canyissars, ocupant gran part de la superfície de l'aigua.
A l'espai hi ha poblacions nidificants de cabusset (Tachybaptus ruficollis), ànec coll-verd (Anas platyrhynchos), rascló (Rallus aquaticus) i teixidor (Remiz pendulinus), entre d'altres. És també lloc de repòs per a diversos ocells hivernants, entre els quals destaquen uns centenars d'anàtids. La zona compta també amb una població reintroduïda de tortuga de rierol (Mauremys leprosa). Hi ha també espècies exòtiques introduïdes (tortuga de Florida, etc.).
Es tracta d'un espai molt condicionat per a realitzar-hi visites d'educació ambiental i amb un potencial pedagògic alt. Disposa d'una pantalla d'observació de fauna i d'un itinerari perimetral, gairebé sense senyalitzar. L'expansió de l'aparcament del centre comercial ha malmès gran part de la zona inicialment inclosa a l'inventari. El principal factor que amenaça aquest espai prové del seu total aïllament, en una zona molt humanitzada. Les poblacions naturals de l'entorn van quedant cada cop més lluny, per la progressiva expansió del territori urbanitzat, fent impossible la viabilitat de les poblacions a llarg termini. El soroll intens, per la proximitat de grans vies de circulació i de l'aeroport de Barcelona, és també un factor de fort estrès per a les poblacions animals. Destaca també la presència d'una tanca perimetral no permeable per a la fauna. Una manca de regulació dels visitants, l'abocament de deixalles de tota classe i les fluctuacions en el nivell d'inundació són altres factors negatius que afecten l'espai.

## Referències

* 1 2 3 4 «Bassa del Prat de Llobregat». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 8 agost 2014].
# Bassa dels Ous

La Bassa dels Ous, localitzada al nord-est de la llacuna de la Tancada, és un petit aiguamoll de menys de 4 hectàrees. La seva superfície ha anat disminuint a mesura que la zona era reconvertida en arrossars. A data de 2006 només hi quedava una petita parcel·la ben definida de dens canyissar que alberga làmina d'aigua al seu interior, la qual és mantinguda periòdicament amb finalitats cinegètiques. L'espai acull diverses espècies d'ocells nidificants, entre ells el cames-llargues (Himantopus himantopus), la polla blava (Porphyrio porphyrio) i el cabusset (Tachybaptus ruficollis). També s'hi troben alguns passeriformes de canyissar com la boscarla de canyar (Acrocephalus scirpaceus).

## Referències

* 1 2 «Bassa dels Ous». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 13 de gener 2015. [Consulta: 13 gener 2015].
# Esteve Soler

«Esteve Soler» té aquests significats:
* Esteve Soler i Armengol (Corbera de Llobregat, 1949), pilot de motociclisme català
* Esteve Soler i Granel (Terrassa, 1967), periodista català
* Esteve Soler i Miralles (Barcelona, 1976), dramaturg català
# Ethel

«Ethel» té aquests significats:
* Ethel (Missouri), població dels Estats Units a l'estat de Missouri
* Ethel (Mississipi), població dels Estats Units a l'estat de Mississipi
* Huracà Ethel (1960), cicló tropical que sosté el rècord a l'huracà que es va intensificar més ràpid com també el d'huracà més ràpid en debilitar-se
# Batalla d'Avarayr

La batalla d'Avarayr fou una batalla lliurada el 2 de juny de 451 entre perses i armenis que va tenir lloc a la plana d'Avarayr a l'extrem nord-oest de l'actual Iran prop de la vila d'Avarayr d'Armènia al districte d'Artaz, al sud-est de la ciutat de Maku, prop de la frontera de l'Azerbaidjan.

## Antecedents

El decret del 449 de Yezdegerd II (439-457) ordenava als armenis convertir-se del cristianisme al zoroastrisme; els armenis van refusar i es van revoltar. Els perses van enviar un exèrcit que es va trobar amb el dels nobles armenis a la plana d'Avarayr a la vora del riu Timut (Rud-e Zangemar) que sembla que marcava els límit entre Persarmènia i Pèrsia.

## Batalla

Els armenis estaven dirigits per Vardan Mamikonian i disposaven de 66.000 homes, sense poder esperar ajut de l'Imperi Romà d'Orient; els perses eren tres vegades més i disposaven del cos dels immortals dirigits per Mushkin Niusalavurd; entre els perses combatien alguns nobles armenis el principal dels quals era Vasak de Siunia, que era el principat més important aleshores.
Els armenis van aguantar als perses que només es van poder imposar per la intervenció dels elefants de guerra. Vardan Mamikonian i altres vuit nobles generals van morir i les baixes dels dos bàndols foren elevades.

## Conseqüències

Tot i la victòria persa, el rei ja no tenia forces per imposar el decret a causa de les baixes i va consentir en declarar la llibertat religiosa, i Vardan és considerat un heroi nacional pels armenis.

## Vegeu també

* Revolta d'Ankl

## Referències

* ↑ (anglès) Mehrdad R. Izady, The Kurds: A Concise Handbook, (1992) Taylor & Francis, Washington, D.C., P. 76
* ↑ Dickran H. Boyajian, Armenia: The Case for a Forgotten Genocide, P.89
* ↑ The Golden Age:Minor Writers, The Heritage of Armenian Literature, Vol.1, Ed. Agop Jack Hacikyan, (Wayne State University Press, 2000), 360.
* 1 2 Varzhapetean, Sisak Hakob. The Armenians; from prehistoric times to the present: a digest of their history, religion, language, literature, arts, and culture in general (en anglès). Varjabedian, 1977, p.46.
* 1 2 Papajian, Sarkis. A brief history of Armenia. Sarkis Papajian, 1974, p.14.
* ↑ Cambridge History of Iran III/1 (anglès)
* ↑ Hovannisian, Richard G. The Armenian People From Ancient to Modern Times, Volume I: The Dynastic Periods: From Antiquity to the Fourteenth Century (en anglès). Palgrave Macmillan, 2004, p.100. ISBN 1403964211.
* ↑ Panossian, Razmik. The Armenians: From Kings And Priests to Merchants And Commissars (en anglès). Columbia University Press, 2006, p.48. ISBN 0231139268.

## Enllaços externs

* Sumari de la batalla a "A History of Armenia" de Vahan M. Kurkjian
* Battle of the Avarayr Field (anglès)
* Armenia Under Sasanid Rule and the Battle of Avarayr (430-634) (anglès)
# Eugen Langen

Eugen Langen (1833 - 1895), fou un enginyer industrial i inventor alemany. El 1876 va construir juntament amb Nikolaus Otto un motor de combustió interna de pistó a Gas, que funcionava amb una barreja de combustible a pressió.
El 1857 va desenvolupar un mètode de producció de sucre per la fàbrica del seu pare, i també va inventar una arada de reixa d'acer.

## N. A. Otto & Cie

El 1864 va fundar juntament amb l'enginyer Nikolaus Otto la primera fàbrica de motors N. A. Otto & Cie , que va ser la primera companyia a manufacturar els motors de combustió interna. El 1869, el nom de l'empresa va canviar a Gasmotoren-Fabrik Deutz AG (fàbrica de Motors de Gas Deutz AG), companyia que ara es coneix com a Deutz AG.

## Material ferroviari

En el camp d'equip ferroviari, Langen era copropietari i l'enginyer de la Cologne Waggonfabrik van der Zypen & Charlier. Va posar en marxa el monorail de Wuppertal, del sistema monorail penjat, el 1894.

## Vegeu també

* Wuppertaler Schwebebahn
* Cicle Otto

## Galeria

* Η Gaskraftmaschine 1876
* Monorail de Wuppertal

## Nota

* ↑ Wise, David Burgess. "Daimler: Founder of the Four-Wheeler", in Northey, Tom, ed. World of Automobiles (London: Orbis, 1974), Volume 5, p.483.
* NMP Encyclopedia, Volum 2, Varsòvia 1991, pàg 274

## Enllaços externs

* Dhub.org Arxivat 2012-08-04 at Archive.is(anglès)