OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abd-al-Àhad (nom)

Abd-al-Àhad és un nom masculí teòfor àrab islàmic i cristià (àrab: عبد الأحد, ʿAbd al-Aḥad) que literalment significa ‘Servidor de l'Un', essent «l'Un» un epítet de Déu. Si bé Abd-al-Àhad és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abd al-Ahad, Abd ul-Ahad, Abdul Ahad, Abdel Ahad, Abd al-Akhad... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "أحد". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "أحد". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "أحد" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Josep Maria Cases Deordal

Josep Maria Cases i Deordal (Santa Eulàlia de Riuprimer, Osona, 26 de desembre de 1919 - Figueres, Alt Empordà, 21 d'abril de 2002) fou bisbe al Bisbat de Sogorb-Castelló. Ha estat proclamat servent de Déu per l'Església catòlica.

## Biografia

Nascut a Santa Eulàlia de Riuprimer, estudià al Seminari de Vic. Fou ordenat prevere a Roma el 19 de març de 1943. Mentre era director espiritual del Seminari de Girona fou nomenat bisbe de Sogorb-Castelló per Pau VI el 1972, càrrec que tingué fins que el papa Joan Pau II va acceptar la seua reglamentada dimissió canònica com a bisbe d'aquesta diòcesi el dia 22 de febrer de 1996.
Va reestructurar el Bisbat de Sogorb-Castelló en zones pastorals el 1973, després d'un període de reflexió comunitària suscitada per les ponències del Dr. Boulard, canonge pastoralista de París i després d'escoltar el dictamen de la comissió que ell mateix va crear per a estudiar la reforma. El bisbe decidí dividir la diòcesi en quatre zones pastorals i instituir la figura del Vicari Episcopal Territorial.
Es va caracteritzar per ser un bisbe molt proper a la gent, va presidir la declaració de basílica de l'eremitori de la Mare de Déu del Lledó, patrona de Castelló. També va fundar els Grupos de Oración y Amistad (Grups d'Oració i Amistat).
Al final del seu pontificat va treballar per començar la normalització lingüística a la diòcesi, va col·laborar en l'edició de la Bíblia Valenciana Interconfessional, adaptació de la Bíblia Catalana Interconfessional. Aquesta publicació va estar envoltada en la polèmica i no va ser autoritzada pel seu successor Josep Antoni Reig Pla, la qual cosa significava deixar en res tot el treball invertit en l'edició i tornar a deixar els cristians valencians sense una versió normalitzada de la Bíblia i aprovada amb el nihil obstat .
Jubilat a Figueres (Alt Empordà), hi morí en 2002.

## Veneració i procés de beatificació

En 2010, membres dels Grups d'Oració i Amistat les diòcesis de Castelló i de Girona, ajudats pel que fou el seu secretari personal durant 40 anys, Joan Güell, han iniciat els tràmits per a la seva beatificació. El proper pas és que les diòcesis el proclamin servent de Déu i comencin a recollir la documentació per continuar el procés.

## Referències

* 1 2 «Fallece en Figueres (Girona) Mons. D. José María Cases Deordal, Obispo Emérito de Segorbe-Castellón» (en castellà). Conferencia Episcopal Española, 22-04-2002. Arxivat de l'original el 26 de maig 2011. [Consulta: 9 abril 2011].
* ↑ Boletín oficial del obispado, n. 1457, p.20-21, 31; n.1457, p. 3-14.
* ↑ «Grupos de Oración y Amistad: Comunicación diaria con Dios a través de la oración» (en castellà). Iglesia.cl. Arxivat de l'original el 10 de juliol 2009. [Consulta: 21 abril 2011].
* ↑ Badia i Margarit, Antoni Maria. Moments clau de la història de la llengua catalana. Universitat de València, 2004, p.25. ISBN 8437059380.
* ↑ Notícia periodística sobre la proposta d'incoació del procés.
# Metropolitan Police Service

El Metropolitan Police Service (MPS) - literalment servei de policia metropolitana - és la força de policia territorial responsable per la Gran Londres, excepte la «milla quadrada» de la Ciutat de Londres que és responsabilitat de la City of London Police (Policia de la Ciutat de Londres). El MPS també té importants responsabilitats nacionals, com la coordinació i el lideratge en matèria d'antiterrorisme i la protecció de la família reial britànica i alts càrrecs del Govern de Sa Majestat.
A finals de febrer de 2010, el MPS emprava 52.111 persones. Això va incloure 33.258 agents de policia, 4226 agents especials, 14.332 funcionaris civils i 4520 oficials de suport (Police Community Support Officers). Això fa del MPS la força policial més gran al Regne Unit per un marge significatiu, i una de les forces més grans al món.
El Commissioner of Police of the Metropolis (Comissari de Policia Metropolitana), conegut comunament com a «Commissioner» (Comissari), és el líder operacional global de la força, responsable davant la Metropolitan Police Authority (Autoritat de Policia Metropolitana). El càrrec de comissari va ser ocupat conjuntament per primera vegada per Sir Charles Rowan i Sir Richard Mayne. El càrrec va ser ocupat més recentment per Sir Paul Stephenson, que va anunciar la seva renúncia el 17 de juliol de 2011 enmig de l'escàndol de l'escoltes telefòniques de News International.
Existeixen una sèrie de noms i sigles informals per al Metropolitan Police Service, com «the Met», «Met Pol», «MP» i «the MPS». En el llenguatge col·loquial de Londres (o argot Cockney), es coneix com a «Old Bill». En estatuts es fa referència a la caixa baixa com la força de policia metropolitana o la policia metropolitana, sense l'apèndix servei. El MPS és també conegut com a Scotland Yard després de la ubicació de la seva seu original al voltant de la Gran Scotland Yard, Whitehall. L'actual seu del MPS és New Scotland Yard.

## Referències

* ↑ «Scotland Yard» (en anglès). Robinsonlibrary.com, 30-11-2009. Arxivat de l'original el 2017-06-26. [Consulta: 21 juliol 2011].
* ↑ «News» (en anglès). [Consulta: 21 juliol 2011].
* ↑ «Police officer, staff and PCSO numbers | MPA» (en anglès). MPA. Arxivat de l'original el 2010-03-23. [Consulta: 21 juliol 2011].
* ↑ «Metropolitan Police Authority» (en anglès). MPA. Arxivat de l'original el 2006-07-19. [Consulta: 21 juliol 2011].
* ↑ «Metropolitan Police Service – Deputy Commissioner Paul Stephenson» (en anglès). Met.police.uk. Arxivat de l'original el 2011-07-11. [Consulta: 21 juliol 2011].
* 1 2 «Metropolitan Police Service – Homepage» (en anglès). Met.police.uk, 02-04-2009. Arxivat de l'original el 2017-07-08. [Consulta: 21 juliol 2011].
* ↑ «Contacts: MPS» (en anglès). MPA. Arxivat de l'original el 2012-01-14. [Consulta: 21 juliol 2011].
* ↑ Douglas Browne (1956) The Rise of Scotland Yard: A History of the Metropolitan Police

## Enllaços externs

* Metropolitan Police Service - Lloc web oficial
# Eupetrichthys

Eupetrichthys és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Eupetrichthys angustipes (Ramsay i Ogilby, 1888)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ramsay E. P. & Ogilby J. D. 1888. On a new genus and species of labroid fish from Port Jackson. Proc. Linn. Soc. N. S. W. (Ser. 2) v. 2 (pt 4). 631-634.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eupetrichthys angustipes

Eupetrichthys angustipes és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes. Fins ara és l'única espècie delgènere.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud d'Austràlia (des d'Austràlia Occidental fins a Nova Gal·les del Sud).

## Referències

* ↑ Ramsay, E. P.; Ogilby, J. D. «On a new genus and species of labroid fish from Port Jackson» (en anglès). Proceedings of the Linnean Society of New South Wales, 2, 4, 1888, pàg. 631-634.
* 1 2 Capuli, Estelita Emily; Ortañez, Auda Kareen. «Eupetrichthys angustipes Ramsay & Ogilby, 1888 Snakeskin wrasse» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Russell, B.C. «Revision of the labrid fish genus Pseudolabrus and allied genera» (en anglès). Records of the Australian Museum, Suppl. 9, 1988, pàg. 1-72. Arxivat de l'original el 2019-08-17 [Consulta: 17 agost 2019].
# Falciot dels tepuis

El falciot dels tepuis (Streptoprocne phelpsi) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita penya-segats i barrancs al sud de Veneçuela, nord-oest de Guyana i zona limítrofa del nord del Brasil.
Tradicionalment inclòs en el gènere Cypseloides, és inclòs a Streptoprocne arran els treballs de Marín i Stiles 1992

## Referències

* ↑ «Falciot dels tepuis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
* ↑ Manuel Marín-Aspillaga i F. Gary Stiles (1992). On the biology of five species of swifts (Apodidae, Cypseloidinae) in Costa Rica. Proceedings of the Western Foundation of Vertebrate Zoology 4 (286-357).
# Fita superior

En matemàtiques, particularment en teoria de l'ordre i de conjunts, una fita superior o majorant d'un conjunt X és un element més gran o igual que qualsevol element de X. Més concretament, en un conjunt K amb una relació d'ordre ≥, una fita superior d'un subconjunt X és un element s que compleix el següent:
    $s\geq x$ $\forall x\in X.$
Entre totes aquestes fites superiors, la més petita s'anomena suprem de X. Si, a més, el suprem pertany no només al conjunt K sinó també a X, llavors s'anomena màxim de X.

## Exemples

* Per a l'interval de nombres reals (0, 10], 10 i 11 són fites superiors. 10 és el suprem de l'interval, i, com que a més hi pertany, també n'és el màxim.
* [0,+∞) no té fites superiors a $\mathbb {R}$.

## Vegeu també

* Element major i menor
* Element maximal i minimal
* Element màxim i mínim
* Minorant
* Ínfim i suprem

## Referències

* Birkhoff, Garrett. Lattice Theory (en anglès). 2a edició. Estats Units: American Matemàtiques, Colloquium Publications, 1967, p. 423. ISBN 0-8218-1025-1 [Consulta: 21 novembre 2010].
# Federació Internacional de Química Clínica i Medicina de Laboratori

La Federació Internacional de Química Clínica i Medicina de Laboratori o Federació Internacional de Química Clínica i Ciències de Laboratori Clínic (IFCC, de l'anglès International Federation of Clinical Chemistry and Laboratory Medicine) és una organització global que promou els camps de la química clínica i la medicina de laboratori. Es va establir el 1952 com a Associació Internacional de Bioquímics Clínics per organitzar les diferents societats nacionals d'aquests camps. L'organització pretén transcendir els límits del camp de la química clínica i la medicina de laboratori, construir la professionalitat dels membres a tot el món, difondre informació sobre les "millors pràctiques" a diversos nivells de tecnologia i desenvolupament econòmic, proporcionar un fòrum d'estandardització i traçabilitat, per millorar el nivell científic i la qualitat del diagnòstic i la teràpia dels pacients.
Els membres de la IFCC inclouen 88 societats nacionals i estan associades a 5 federacions regionals, 49 membres corporatius i 9 membres afiliats que representen a 45.000 especialistes en medicina de laboratori a tot el món.

## Referències

* ↑ «About - IFCC». IFCC.
* ↑ «A BRIEF HISTORY OF THE IFCC». IFCC.
# Federació Internacional de Planificació Familiar

La Federació Internacional de Planificació Familiar (International Planned Parenthood Federation o IPPF) és una organització no governamental global amb els objectius generals de promoure la salut sexual i reproductiva i defensar el dret dels individus a prendre decisions sobre la planificació familiar. Va ser formada per primera vegada el 1952 a Bombai, Índia, per Margaret Sanger i Lady Rama Rau a la Tercera Conferència Internacional sobre Planificació Familiar amb el suport d'una població en expansió amb recursos limitats. Actualment, està formada per més de 149 Associacions Membres que treballen en més de 189 països. L'IPPF està altament desenvolupada i organitzada en sis regions. L'organització està ubicada a Londres, Anglaterra.

## Referències

* ↑ Claeys, Vicky «Brave and angry--the creation and development of the International Planned Parenthood Federation (IPPF)». The European Journal of Contraception & Reproductive Health Care: The Official Journal of the European Society of Contraception, 15 Suppl 2, 01-12-2010, pàg. S67–76. DOI: 10.3109/13625187.2010.526726. ISSN: 1473-0782. PMID: 21091170.
# Flandreau Santee

La Tribu Sioux Flandreau Santee és una tribu reconeguda federalment dels Santee Dakota. Llur reserva és la reserva índia de Flandreau. Els membres de la tribu pertanyen a la subtribu mdewakantonwan, una de les quatre subtribus que formen el grup isanti (santee) dakota originàriament al centre de Minnesota.
En 1934 la tribu fou reconeguda sota la Llei de Reorganització Índia de 1934. Avui la reserva índia Flandreau Santee aplega 20 km² (5.000 acres) de terra a Dakota del Sud. El seu destacat líder tribal Little Crow participà en la Guerra Dakota de 1862.
La capital és Flandreau. Està dins el comtat de Moody (Dakota del Sud). El 2001 tenia 716 habitants, però el registre tribal el 1995 era de 696 habitants. La majoria dels habitants treballen en l'administració tribal, en el casino tribal i en fer artesania per als turistes.

## Referències

* ↑ Cens dels Estats Units, 2010

## Enllaços externs

* Flandreau Santee - Lloc web oficial
# Ferrocarril Lahore-Karachi

El ferrocarril Lahore-Karachi fou una línia fèrria de l'Índia Britànica. Unia el ferrocarril de Lahore amb el port de Karachi i fou oberta el 1872. Passava per les zones dels canals que des de feia poc irrigaven una extensa regió, però també zones de muntanya. Va servir de model per les línies fèrries de via estreta que es van obrir cap a l'Afganistan per comunicar les posicions frontereres avançades britàniques.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, IX, 624
# Font d'en Sert

La font d'en Sert és una font natural de la serra de Collserola, situada a la riera de Sant Medir, terme municipal de Sant Cugat del Vallès, prop de Can Puig.
La font raja d'un parament quadrat folrat de rajoles de ceràmica blanca i verda que componen el nom de la font, amb una pica semicircular de totxos. L'aigua brolla abundosament per un gros broc corb d'acer inoxidable. És una de les fonts que raja més de la serra de Collserola. Tot i això hi ha èpoques en que es queda seca.
L'espai davant de la font disposa d'una graderia i un mur perimetral que fan de seients per als visitants. Al centre de l'esplanada hi ha una taula metàl·lica oval.

## Referències

* 1 2 «La font d'en Sert». Tot Sant Cugat, 30-12-2011.
* ↑ «Font d'en Sert». Les fonts de Collserola.
* 1 2 «Font d'en Sert». Parc de Collserola.
# Flügel

Flügel és el nom dels següents personatges:
* Carl Gustav Flügel (Nienburg an der Saale, 1812 – Stettin, 1900), compositor alemany
* Erik Flügel (1934, Fürstenfeld - 2004, Erlangen), geòleg i paleontòleg austríac
* Ernst Flügel (Halle, 1844 – Breslau, 1912), compositor i organista alemany fill del també compositor Carl Flügel
Viccionari
# Flühli

Flühli és un municipi del cantó de Lucerna (Suïssa), situat al districte d'Entlebuch.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Font de les Monges

La Font de les Monges és una de les fonts més destacades de Sant Fost de Campsentelles (la Conreria).
El nom de la Font de les Monges popularment s'interpreta que vindria donat perquè les monges del convent de Montalegre (1247-1362) a Tiana, vindrien a aquesta font de la Conreria.
El 1250 el bisbe de Barcelona, Arnau de Gurb, consagrà l'altar de Santa Maria de Montalegre i va encarregar a les germanes agustines la parròquia de Sant Cebrià de Cabanyes, al terme de Sant Fost de Campsentelles.
El 1869 hi van ser detinguts nou persones que van morir afusellats per ordre del coronel Casalis, acusats com a organitzadors d'una partida carlina.
A principi del segle xx hi havia al costat de la font una imatge de Sant Bru (patró dels frares de la Cartoixa de Montalegre), però aquesta imatge va desaparèixer durant la Guerra Civil Espanyola. Aquesta font està en ruïnes per culpa del vandalisme.

## La llegenda

Diu la llegenda de la Font de les Monges que dues monges que eren molt amigues i vivien al convent de Montalegre van fer un pacte abans de morir. Varen quedar que la primera a morir donaria un senyal de l'existència després de la mort. Al cap d'uns anys, va haver-hi un fatal incendi al convent i el resultat va ser que una d'aquestes monges va quedar greument ferida, sobretot a la cara, que li va quedar totalment desfigurada. Al cap de poc d'aquest incident, unes quantes monges, sempre que anaven soles de camí a la font, morien apunyalades brutalment, i sempre es va trobar el seu cos en mig del claustre del convent.
Anys després, la monja malferida va morir, alguns deien que va ser un suïcidi, d'altres un assassinat. Arrel d'aquella mort, els assassinats van acabar, però són freqüents les persones que expliquen les aparicions d'un esser estrany, amb la cara blanca i sense rostre, als voltants del convent. Diu la llegenda que la monja apareix quan hi ha incrèduls que dubten de la seva existència, ganivet en mà buscant a la seva amiga monja. Diuen també que una vegada va deixar un escrit després de desaparèixer.

## Referències

* 1 2 Rovira, Amadeu; Gurri, Josep «Les fonts del Vallès Oriental: de Sant Fosc a la Roca». Lauro: revista del Museu de Granollers, Núm. 19, 2000, pàg. 18.
* ↑ Pérez i Gómez, Xavier. Notes històriques de la cartoixa de Montalegre : història, tradició i llegendes. 1. ed. Lleida: Pagès Editors, 2018, p. 111. ISBN 978-84-1303-017-3.
* ↑ Solé, Ramon. «Record d’una Font : La Font de les Monges de La Conreria a Sant Fost de Campsentelles», 28-01-2021. [Consulta: 24 desembre 2021].
* ↑ Canyameres, Ferran. Obra completa. volum 5: Vol. 5 : Josep Oller i la seva època. L'home del Moulin Rouge ; Maria Sanmartí ; Clavé, un solitari ; París en l'obra de Gaspar Miró ; Artistes i músics catalans a París ; Semblances, facècies i anècdotes ; El Vallès, vigor i bellesa.. 1. ed. Barcelona: Columna, 1992-1995, p. 432. ISBN 84-7809-429-6.
# Filosofia grega

La filosofia grega és un període de la història de la filosofia comprès, aproximadament, entre el sorgiment de la filosofia occidental en el període presocràtic (segle VI aC) i la filosofia hel·lenística, que finalitzaria, segons la data convencionalment acceptada, en l'any 30 aC. De vegades, es denomina filosofia clàssica o filosofia antiga, si bé aquest període inclou també el pensament romà. La societat grega presentava característiques peculiars: una estructura política basada en la polis, una religió politeista sense jerarquia i ortodòxia, una classe social emprenedora, dedicada al comerç i l'oci i amb amplis contactes amb altres cultures de la Mediterrània, així com una desenvolupada curiositat. La unió d'aquests elements, al costat d'un suposat geni grec, va propiciar l'aparició de noves explicacions sobre la natura i l'ésser humà, fins llavors només aclarides pels mites i les tradicions. L'expansió de la cultura grega durant l'hel·lenisme, la seva absorció per l'Imperi Romà, la posterior relació amb el cristianisme i la seva definitiva recuperació al segle xiii gràcies a traductors com Averrois, així com l'interès que durant el Renaixement es va professar a aquest conjunt de pensadors, van contribuir perquè la filosofia grega es continués estudiant, ja que es va convertir en un dels pilars de la cultura occidental.
Les etapes en què se sol dividir la filosofia grega són:
* Filosofia presocràtica
* El pensament clàssic: Sòcrates, Plató i Aristòtil
* Filosofia hel·lenística
La filosofia grega va sorgir a partir de les primeres reflexions dels presocràtics, centrades en la natura, tenint com a base el pensament racional o logos. L'objectiu dels filòsofs presocràtics era trobar l'arkhé, o element primer de totes les coses, origen, substrat i causa de la realitat o cosmos. La recerca d'una substància permanent enfront del canvi, de l'essència enfront de l'aparença, de l'universal enfront del particular, serà el que establiria les bases de les posteriors explicacions filosòfiques.

## Vegeu també

* Llista de filòsofs de la Grècia clàssica
* Escoles gregues

## Referències

* Antologia obituària dels filòsofs de la Grècia antiga. Traducció de Sergi Grau. Adesiara editorial, Martorell, 2009.
* Saviesa grega arcaica. Traducció de Jaume Pòrtulas i Sergi Grau. Adesiara editorial, Martorell, 2012.
* Capelle, Wilhelm (2009). Historia de la filosofía griega. Madrid: Editorial Gredos.
* Copleston, Frederick C. (2004). Historia de la Filosofía. Volum I: Grecia y Roma. Editorial Ariel: Barcelona.
* García Borrón, Juan Carlos (1998). Historia de la Filosofía, Volum I. Ediciones del Serbal.
* Gomperz, Theodor (2000). Pensadores griegos. Barcelona: Editorial Herder.
* Mestre, José Vicente (2011). Preguntas de Filosofía. Madrid. Ed. Bohodón
# Fonolleres

«Fonolleres» té aquests significats:
* Fonolleres (Parlavà), nucli de Parlavà al Baix Empordà
* Fonolleres (Granyanella), nucli de Granyanella a la Segarra
* Pla de Fonolleres, a Granyanella, la Segarra.
# Fonollada groga

La fonollada groga (Odontides lutea) és una planta amb flor groga de la família escrofulariàcia.

## Descripció

És una planta ramificada ampla i laxa de 10 a 50 cm d'alçada. La corol·la que és groga de 5 a 8 mm, té els llavis molt divergents i el llavi superior trucat. Fa un fruit de 3-4 mm en forma de càpsula.
El nombre de cromosomes d'aquesta espècie és 2n = 20.
És una planta semiparàsita.

## Distribució

L'Odontites luteus es distribueix per Europa (centre i sud) i el nord d'Àfrica (subsp. reboudii). Creix a les estepes, garrigues i a la vora de boscos secs, en la brolla. Prefereix sòls moderadament secs, generalment calcaris, pobres en argila, però sempre en zones assolellades. A l'Europa central, aquesta planta pertany a les classes Festuco-Brometea i Sedo-Scleranthetea.
Als Països Catalans és una planta corrent i molt abundant a la Catalunya oriental, al País Valencià només es troba a la Plana Alta mentre que no apareix a les illes Balears. Floreix des d'agost fins a octubre (especialment florida durant setembre) i es troba des del nivell de mar fins a uns 1.200 metres d'altitud.

## Subespècies

S'han descrit tres subespècies:
* Odontites luteus (L.) Clairv. subsp. luteus.
* Odontites luteus subsp. bonifaciensis (Rouy) P. Fourn. (Syn .: Euphrasia bonifaciensis Rouy): aquesta subespècies s'ha trobat a Còrsega.
* Odontites luteus subsp.reboudii (Pomel) Quézel & Santa: aquesta subespècies s'ha trobat a Algèria.

## Referències

* 1 2 3 «Fonollada groga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bolliger, Markus «Monographie der Gattung Odontites (Scrophulariaceae) sowie der verwandten Gattungen Macrosyringion, Odontitella, Bornmuellerantha und Bartsiella». Willdenowia, 26, 1-2, 01-11-1996, pàg. 37–168. DOI: 10.3372/wi.26.2603. ISSN: 0511-9618.
* ↑ Erich., Oberdorfer. Pflanzensoziologische Exkursionsflora für Deutschland und angrenzende Gebiete. Ulmer, 2001-01-01. ISBN 9783800131310. OCLC 50980051.
* ↑ Marhold, Karol. «Scrophulariaceae: Odontites luteus : Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity». ww2.bgbm.org, 2011. [Consulta: 20 desembre 2016].