OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gene Barry

Gene Barry (Nova York, 14 de juny de 1919 - Woodland Hills, Los Angeles, Califòrnia, 9 de desembre de 2009) va ser un actor estatunidenc. Va néixer com Eugene Klass en una família jueva a Nova York, destacà des de molt jove gràcies a la seva habilitat per a cantar i tocar el violí. Adoptà el seu pseudònim en honor de John Barrymore.
Va aparèixer al Teatre de Broadway a Catherine was Great el 1944 i, molts anys després, protagonitzà el musical La gàbia de les boges (basat en la pel·lícula francesa del mateix nom sobre una parella homosexual i el seu estricte fill) amb George Hearn fent de la seva parella. Per la seva contribució al teatre, Gene Barry obtingué l'estrella al Passeig de la Fama de Hollywood al 6555 del Hollywood Boulevard.
Un dels seus primers papers fou el 1953 a la producció de La guerra dels mons. Feu un cameo en la versió de Steven Spielberg el 2005 amb la nova La guerra dels mons, amb el seu coprotagonista del 1953 Ann Robinson.
Conegut per les seves suaus formes, Barry protagonitzà en televisió les sèries estatunidenques Our Miss Brooks, Bat Masterson, Audàcia és el Joc i La llei de Burke. Guanyà un Globus d'Or el 1965 per La llei de Burke. Barry va actuar al famós episodi d'Audàcia és el Joc, una història de ciència-ficció dirigida per Steven Spielberg i escrita per Philip Wylie anomenat L.A. 2017. També protagonitzà el 1973 la sèrie de televisió per a la ITV L'aventurer, amb Barry Morse i Catherine Schell.
Barry va aparèixer en nombroses pel·lícules, programes de televisió i shows. La seva esposa, Betty Clair Kalb, va morir als seixanta anys el 2003. Tingueren dos fills, Michael i Frederick, i una filla, Elizabeth.

## Filmografia

* The Atomic City (1952)
* The Girls of Pleasure Island (1953)
* La guerra dels mons (The War of the Worlds) (1953)
* Those Redheads from Seattle (1953)
* Alaska Seas (1954)
* Red Garters (1954)
* Naked Alibi (1954)
* Soldier of Fortune (1955)
* The Purple Mask (1955)
* The Houston Story (1956)
* Back from Eternity (1956)
* China Gate (1957)
* The 27th Day (1957)
* Forty Guns (1957)
* Hong Kong Confidential (1958)
* La ruta del tro (Thunder Road) (1958)
* Maroc 7 (1967)
* Subterfuge (1968)
* The Second Coming of Suzanne (1974)
* Guyana: Crime of the Century (1979)
* La guerra dels mons (War of the Worlds) (2005)

## Enllaços externs

* La seva fitxa a IMDb (anglès)
# Luther (Oklahoma)

Luther és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 612 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Luther tenia 612 habitants, 228 habitatges, i 163 famílies. La densitat de població era de 52,7 habitants per km².
Dels 228 habitatges en un 39,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,6% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 28,5% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,4% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.442 $ i la renda mediana per família de 35.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.083 $ mentre que les dones 20.208 $. La renda per capita de la població era de 13.934 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Luther». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Luther». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Cau del Dimoni

El Cau del Dimoni o la Barraca del Dimoni es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Premià de Dalt (el Maresme).>És ubicat a Premià de Dalt: Cal pujar per la ronda Santiago Rusiñol de Premià de Dalt fins al final de l'asfalt. Seguim pujant 220 m per la pista de terra, fins a trobar a la dreta una bola de granit de l'alçària d'una persona i partida per la meitat, com mitja taronja. De la part alta d'aquesta roca surt un petit corriol que aviat desapareix. El prenem i seguim bosc a través en direcció nord quan s'acaba. La pedra és a uns 70 m de la roca partida i es fa evident molt aviat. Coordenades: x=444525 y=4595231 z=292.
És un conjunt de roques que formen una mena de túnel o passadís natural. A la part interior de la gran roca que fa de coberta (en el que podríem dir-ne sostre) hi ha unes cavitats que són alvèols naturals d'erosió del granit. Però segons la llegenda popular, les va fer el dimoni en esmolar-s'hi les banyes i d'ací ve el nom d'aquest lloc. A uns quinze metres hi ha una petita roca a terra amb una cassola natural, excepcionalment fonda, que reté l'aigua de pluja. La llegenda també diu que el diable s'hi rentava la cara.
Jaume Ventura va excavar l'indret el 1950 i hi va trobar restes d'ossos però tan malmeses que no permeten precisar a quants individus pertanyen (d'un a tres). També van aparèixer fragments de sílex, de ceràmica feta a mà i un fragment de meteorit d'aproximadament mig quilo. Tot el material correspon probablement al calcolític.
Des d'aquest punt, mirant avall i un xic a l'esquerra, es veu un conjunt de roques molt semblant que també formen una mena de passadís: és el Cau del Dimoniet. Unes excavacions bastant informals, fetes per gent de Premià de Dalt, no van donar cap troballa.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012, Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Pàg. 37. Editorial Piolet, Barcelona, ISBN 9788415075615

## Enllaços externs

* El sistema defensiu del poblat ibèric de La Cadira del Bisbe (Premià de Dalt, el Maresme) i la detecció de la barrera nord (català)
# François Berge

François Berge (Cotlliure, 1779 - 1832) va ser un militar cotlliurenc que participà en bona part de les Campanyes Napoleòniques per Europa. El 1813 fou creat Baró de l'Imperi, i poc després, el 1815, participava com a cap de l'estat major d'artilleria a la batalla de Waterloo. Amb la Restauració mantingué càrrecs i honors, i el 1823 encara va participar en la invasió francesa a Espanya dels Cent Mil Fills de Sant Lluís.

## Bibliografia

* Bonet, Gérard. «Index des communes». A: Nouveau Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises. Perpinyà: Les publications de l'Olivier, 2011. ISBN 978-2-908-86641-4.

## Referències

* ↑ Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Argelers». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
# Louise de Hem

Louise de Hem (Ieper, Bèlgica, 10 de desembre de 1866 – Brussel·les, 22 de novembre de 1922) fou una pintora belga.
El seu talent va ser descobert per Théodore Ceriez (1831–1904), un pintor amb qui s'havia casat la seva germana Hélène. Com que les dones encara no eren admeses a les acadèmies, ell la va formar i ja el 1885 la seva pintura De Oesters (Les ostres) es va exposar en un saló a Spa. Jules Breton va veure la seva obra i la va animar a anar a París per continuar la seva formació.

## Carrera professional

De 1887 a 1891, de Hem va viure sobretot a París, on va tenir Alfred Stevens entre els seus professors. A l'Acadèmia privada Julian va pintar models vius i, de vegades, nus (cosa que en aquella època a Bèlgica encara era prohibida per a les dones). El 1891 va tornar a Ieper i va compartir estudi amb Ceriez. Aviat va rebre encàrrecs per a retrats i també va crear natures mortes. A París, va exposar amb freqüència al Salon de la Societé des Artistes Français.
De Hem va exhibir la seva obra al Museum of Science and Industry i al Pavelló de la Dona, a l'Exposició Universal Colombina de 1893 a Chicago, Illinois. El 1900, va ser l'única pintora belga que va exposar a la Woman's Exhibition de Londres i el 1902 es va convertir en membre del Women's International Art Club. El 1904 va guanyar una medalla d’or a París pel seu quadre De Japanse Pop / The Japanese Doll (La nina japonesa).
Després de la mort de Ceriez, el 1904, de Hem es va traslladar amb la seva mare i la seva germana a Vorst, a prop de Brussel·les, on vivien en una casa modernista dissenyada per Ernest Blerot. El 2 de maig de 1908 es va casar amb Frédéric Lebbe, un enginyer. Va exposar per última vegada el 1915 i ja no va reprendre la pintura després de la Primera Guerra Mundial. El 1922, Louise de Hem va morir als 56 anys. Hélène moriria cinc anys després després de donar 49 obres de la seva germana a la ciutat de Ieper.

## Galeria

* Una Dona Vella (1888)
* El Pollastre Perdut (1891)
* Després de la Processó (1892)
* El Gat Negre (1902)
* La Nina japonesa (1904)
* La caixa de Pandora (1910)

## Referències

* 1 2 3 4 «Hem, Louise de (1866-1922)». The Androom Archives, 01-01-2006. [Consulta: 20 octubre 2021].
* ↑ Benezit Dictionary of Artists
* ↑ «Louise De Hem» (en neerlandès). Yper Museum. [Consulta: 20 octubre 2021].
* ↑ «United States Women Painters: 1893 Exposition--page 2». [Consulta: 20 octubre 2021].

## Vegeu també

* Dewilde, Jan. Louise De Hem (1866-1922). Stedelijk Museum Ieper, 2008. ISBN 9789076991009.
# Cap de la Devesa

«Cap de la Devesa» té aquests significats:
# Glotovi

Glotovi (en rus: Глотовы) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 6. Pertany al districte d'Arbaj.

## Referències

* ↑ Plantilla:Книга
* ↑ Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. Машкина И. Радуга над храмом газета «Вятский край», № 190 (4799) от 30.10.2010
* ↑ Репортаж об Освящении Храма в пгт Арбаж на телеканале Союз 14.09.2010 Arxivat 2012-03-29 a Wayback Machine.
# Refugi de Bassiès

El refugi de Bassiès és un refugi de muntanya del departament de l'Arieja (França) a 1.650 m d'altitud i situat prop dels Estanys de Bassiès al peu del circ grànític de la Pique Rouge.

## Enllaços externs

* Web del Refugi de Bassiès
# Quino Colom

Joaquim "Quino" Colom Barrufet (Andorra la Vella, 1 de novembre de 1988) és un jugador de bàsquet andorrà. Juga en la posició de base en el Basquet GIrona. Des de l'any 2015 és internacional amb la selecció espayola. El seu germà Guillem també és jugador de bàsquet.

## Biografia

Es va formar en les categories inferiors del River Andorra i del Plus Pujol Lleida. La temporada 2006-07 fitxa pel CAI Saragossa. Després d'un any en el club aragonés, fou cedit al CB L'Hospitalet en la temporada 2007-08, i un any més tard al Plus Pujol Lleida de la lliga LEB Or. Només va jugar la meitat de la temporada amb el Plus Pujol Lleida, ja que la seua gran primera volta feu que Alberto Angulo, recentment nomenat entrenador del CAI Saragossa, el reclamara per a jugar la resta de la temporada a la lliga ACB a les seues ordres.
L'estiu del 2009 s'incorpora a les files del Baloncesto Fuenlabrada després de signar un contracte per tres temporades. Al febrer de 2012, després d'afermar-se com un jugador important en el Baloncesto Fuenlabrada, renovà per dues temporades amb l'equip madrileny. Després de quatre temporades en el Fuenlabrada, fitxa pel Club Baloncesto Estudiantes en la temporada 2013-14. L'agost de 2014 signa amb el Bilbao Basket de la Lliga ACB.
L'estiu de 2015 fitxà pel UNICS Kazan de Rússia. El 18 de maig de 2016 fou elegit millor sisé home de la VTB United League en la temporada 2015-16.
Després de tres temporades amb l'equip rus, el 14 de juliol de 2019 signà un contracte de dues temporades amb el València Basket.

## Trajectòria esportiva

* River Andorra (pedrera)
* Plus Pujol Lleida (pedrera)
* CAI Zaragoza (2006-2007)
* CB L'Hospitalet (2007-2008)
* Plus Pujol Lleida (2008-2009)
* CAI Zaragoza (2008-2009)
* Baloncesto Fuenlabrada (2009-2013)
* Estudiantes (2013-2014)
* Bilbao Basket (2014-2015)
* UNICS Kazan (2015-2018)
* Bahçeşehir Koleji S.K. (2018- 2019)
* València Basket (2019-2020)
* KK Estrella Roja de Belgrad (2020-)

## Referències

* ↑ De Lucas, Chema «Quino Colom jugará cedido en Lleida Basquet» (en castellà). Solobasket-com, 22-07-2008 [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ De Lucas, Chema «Angulo mueve ficha: Quino Colom retorna a CAI Zaragoza» (en castellà). Solobasket.com, 31-01-2009 [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ Martínez, Fran «Quino Colom llega a Fuenlabrada» (en castellà). Solobasket.com, 07-07-2009 [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «Quino Colom renueva con el Mad-Croc Fuenlabrada hasta el 2014» (en castellà). ACB.com, 13-02-2012 [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «Quino Colom, primer refuerzo del Bilbao Basket» (en castellà). ACB.com, 20-08-2014 [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «Quino Colom Wins Sixth Man Of The Year» (en anglés). VTB United League, 18-05-2016 [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «Valencia lands former All-EuroCup playmaker Colom» (en anglés). EuroLeague.net, 14-07-2019 [Consulta: 24 juny 2020].
# Louise d'Épinay

Louise-Florence-Pétronille Tardieu d'Esclavelles d'Épinay, més coneguda com a Louise d'Épinay (11 de març del 1726, Valenciennes-17 d'abril del 1783, París), va ser una escriptora francesa, una salonnière i una dona de moda, coneguda per la seva vinculació amb alguns escriptors de l'epoca i, segons Simone de Beauvoir, un exemple de l'expansió noble dels drets de les dones durant el segle xviii.
Es casà l'any 1745 amb el seu cosí Denis La Live d'Épinay. El seu fracàs amorós la va portar a buscar el consol en els amants, com Claude Dupin de Francueil i Melchior Grimm, i és aquest últim a qui li seria fidel fins a la mort. Com és propi d'algunes dones cultes de mitjans del segle xviii, mantenia tertúlies intel·lectuals amb els racionalistes: Duclos, Saint-Lambert, Diderot i Jean-Jacques Rousseau. El seu cercle d'amistats estava format per personatges com Goldoni, Piccinni i Galiani. Però, el més beneficiat de la protecció de Mme. d'Épinay va ser Jean-Jacques Rousseau, a qui oferí una caseta a l'Ermitage, restaurada per a ell, i que estava a prop del castell de Chevrette. L'any 1756, l'amistat de Jean-Jacques Rousseau i la seva protectora es trenca amb gran expectació. Entre 1757 i 1759, va a viure a Ginebra, la qual cosa li permet conèixer Voltaire, amb qui mantingué una gran amistat.
Mme. d'Épinay ens deixa testimoni d'aquesta vivesa intel·lectual de l'època en diverses obres, començant per la correspondència, en què es parla de la seva relació amb l'amant etern. També hi ha la col·lecció de cartes mantingudes amb l'abat napolità Ferdinando Galiani, que l'any 1769 es veu obligat a deixar París i tornar a Nàpols. Queda en mans de Mme. d'Épinay d'explicar-li la política, cultura i societat parisenca que tant estimava. Hi ha dues obres de recopilació de les cartes amb Galiani: Madame d'Épinay i l'Abat Galiani i Els últims anys de Mme. d'Épinay, dels anys 1929 i 1933. A més, escriu dues obres pedagògiques anomenades Lettres à mon fils del 1758, i Les conversations d'Émilie, de l'any 1774. I finalment fa una novel·la que seria les seves memòries, anomenada Histoire de Madame de Montbrillant.

## Referències

* ↑ de Beauvoir, Simone. El segon sexe, 1949.
* 1 2 3 G. Alfieri Todara Faranda.Épinay, Mme. d'(Louise-Florence-Pétronille Tardieu d'Esclavelles d'Épinay). Pàg. 815. González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol I. Montaner y Simón, S.A. 1963. Nº Registre:M 3843-63. Dipòsit Legal B 20872-63 (I). Barcelona
* 1 2 C. Cordié.Cartas a Galiani. Pàg. 50. González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario literario, vol. III. Montaner y Simón, S.A. 1959. Dipòsit Legal:B 1.352-1959. Barcelona

## Bibliografia

* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol I. Montaner y Simón, S.A. 1963. Nº Registre:M 3843-63. Dipòsit Legal:B 20872-63 (I).
* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario literario, vol. III. Montaner y Simón, S.A. 1959. Dipòsit Legal:B 1.352-1959.
# Molpàdides

Els molpàdides (Molpadida) són un ordre d'equinoderms holoturioïdeus. Tenen els tentacles simples i posseeixen arbres respiratoris. L'anell calcari no té projeccions posteriors. El cos és en general tou i flexible. La majoria de les espècies viuen en aigües poc profundes, però una família és exclusiva d'aigües profundes.

## Taxonomia

Es coneixen 104 espècies en 11 gèneres i 3 famílies:
* Família Caudinidae Heding, 1931
* Família Eupyrgidae Semper, 1867
* Família Molpadiidae J. Müller, 1850

## Referències

* ↑ Altaba, C. R., 1991. Invertebrats no artròpodes. Història Natural dels Països Catalans, 8. Fundació Enciclopèdia Catalana, Barcelona.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species». [Consulta: 5 juny 2020].
# Gens Petrònia

La gens Petrònia (llatí: gens Petronia) va ser una família romana d'origen plebeu, un avantpassat de la qual, Petroni Sabí, hauria viscut en temps de Tarquini el Superb. Se suposa que els Petronis haurien estat d'origen sabí.
Durant la República gairebé no són mencionats i en temps d'August torna a aparèixer un Petroni Turpilià triumvir. Amb l'Imperi en canvi es troben sovint citats pels escriptors i a les inscripcions amb diversos cognoms. Uns quants Petronis van obtenir la dignitat consular i un d'ells, Petroni Màxim, va ser emperador l'any 455. La figura més important dels Petroni és l'escriptor Gai Petroni.
Personatges destacats van ser:
* Gai Petroni, prefecte d'Egipte
* Gai Petroni Àrbitre, escriptor romà
* Petroni, metge romà
* Petroni Turpilià, triumvir en temps d'August

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 215.
# Gore (cràter)

Gore és un cràter d'impacte situat en la cara visible de la Lluna, prop del Pol Nord. Entre els elements destacables del seu entorn es troben els cràters Florey (diàmetre de 54.7 km) cap al sud-est, Peary (diàmetre de 73 km) cap a l'est-nord-est, i Byrd (diàmetre de 94 km) cap al sud-est.
El cràter va ser anomenat en memòria de John Ellard Gore per decisió de la UAI en 2009.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* ↑ "Gore (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

### Altres referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 19 novembre 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 19 novembre 2018].
# Glottiphyllum grandiflorum

Glottiphyllum grandiflorum és una espècie de planta suculenta que pertany a la família de les aïzoàcies (Aizoaceae).

## Descripció

Glottiphyllum difforme és una suculenta perennifòlia de fins a 20 cm. Les seves fulles són verdes, suculentes. Les seves flors són grogues i amb molts pètals.

## Distribució i hàbitat

Glottiphyllum grandiflorum és endèmica a la província sud-africana del Cap Oriental.
En el seu hàbitat creix principalment al bioma subtropical, entre els 200 i els 890 m.

## Taxonomia

Glottiphyllum grandiflorum va ser descrita per N.E.Br. i publicat a Gard. Chron., ser. 3, 70: 327, a l'sny 1921.

### Etimologia

Glottiphyllum: nom genèric que prové del grec "γλωττίς" (glotis = llengua) i "φύλλον" (phyllos =fulla).
grandiflorum: epítet llatí que significa "de grans florides".

### Sinonimia

* Glottiphyllum lombergii N.E.Br.
* Mesembryanthemum grandiflorum Haw.
* Mesembryanthemum linguiforme var. grandiflorum (Haw.) A.Berger

## Referències

* 1 2 3 «Glottiphyllum grandiflorum». Conservatori i Jardí Botànic de Ginebra: Flora africana. [Consulta: 8 gener 2024].
* 1 2 «Red List of South African Plants». South Africa National Biodiversity Institute (SANBI). [Consulta: 8 gener 2024].
* 1 2 «Glottiphyllum grandiflorum (Haw.) N.E.Br.» (en anglès). royal botanic Gardens Kew | Plants of the World Online. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ «Glottiphyllum grandiflorum» (en anglès). Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 8 gener de 2023].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets | gracilentus - gypsicola». [Consulta: 8 gener 2024].

## Enllaços externs

* Imatge de Glottiphyllum grandiflorum
# Refugi de Chioula

El refugi de Chioula és un refugi de muntanya del departament de l'Arieja (França) a 1.600 m d'altitud i situat dins l'estació d'esquí de fons del Domini de Chioula.

## Enllaços externs

* Web del Refugi de Chioula