OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ilʹin (cràter)

Ilʹin és un petit cràter d'impacte que es troba a la cara oculta de la Lluna, just més enllà del terminador occidental. Es troba en la meitat occidental de la Mare Orientale, a la conca central enmig de la mar lunar inundada de lava. A l'est es troba el cràter Hohmann, una mica més gran que Ilʹin.
* Localització d'Ilʹin (centre dreta de la imatge)
* Cràter Ilʹin (imatge del LRO)
Es tracta d'un cràter circular i amb forma de bol, amb poca aparença de desgast. L'interior té una albedo més alta que la mar lunar circumdant, però no és notablement més brillant que el típic terreny de muntanya.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Botia birdi

Botia birdi és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.
Fa 11,3 cm de llargària màxima.
És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical, el qual viu a Àsia: el Pakistan i l'Índia, incloent-hi la conca del riu Indus.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Menon, A. G. K., 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Mirza, M. R., 2002. Checklist of freshwater fishes of Pakistan. Department of Zoology, Government College University, Lahore, el Pakistan.

## Bibliografia

* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* NBFGR, 1998. Fish chromosome atlas. National Bureau of Fish Genetic Resources Special Publication, Núm. 1. Lucknow, Índia, 332 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
* Discover Life (anglès)
# Cabanes de les Escomes

Les Cabanes de les Escomes és un despoblat antic del terme de Vilaller, a l'Alta Ribagorça. És a la partida de les Escomes, al sud-oest de Vilaller.
Per arribar-hi, des de l'extrem sud de Vilaller cal seguir cap al sud-oest la pista rural asfaltada de Montanui. 500 metres després d'haver passat la Noguera Ribagorçana per aquesta pista es troba el començament d'una pista sense asfaltar que marxa cap al nord. Seguint aquesta pista uns dos quilòmetres, i després d'una pujada, hom arriba a una cruïlla, des de la qual es va a la Borda de Taüll, cap a ponent, i al Pilaret de Sant Urbà, cap al sud. La partida de les Escomes és tot a l'entorn d'aquest lloc. Des d'aquesta cruïlla cal seguir cap al sud-oest pel prat adjacent, en direcció al bosc proper.
A prop del barranc que passa pel mig de les Escomes es troba una sèrie de blocs de pedra que provenen de l'antiga morrena glacial que hi hagué en aquest lloc. Aquests blocs de pedra han quedat disposats d'una manera que s'assemblen a dòlmens (n'hi ha almenys tres de molt visibles).
Aquests falsos dòlmens serviren d'habitacle en temps endarrerits, almenys en època medieval.

## Bibliografia

* GONZÀLEZ I PÉREZ, Joan-Ramon [et al.]. "Cabanes de les Escomes", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cal Metge (Tona)

Cal Metge és una obra de Tona (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular amb la coberta a dues aigües. Consta de planta baixa, amb espai per un negoci, i dues plantes pis. Destaquen unes galeries cobertes, que donen al carrer, amb unes vidrieres delimitades per motius geomètrics de ferro forjat. És una edificació que té valor històric i arquitectònic en el context de la zona en la qual se situa.

## Referències

* ↑ «Cal Metge». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Cal Raurell (Matadepera)

Cal Raurell és una obra de Matadepera (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt format en origen per tres torres d'una mateixa família, envoltades d'un gran jardí. La torre objecte de protecció (carrer Pere Raurell, 6) és de grans dimensions i consta de semisoterrani i planta baixa. Del volum en destaca un cos de planta semicircular que estava destinat a oratori, sobre la coberta hi ha un campanar d'espadanya. Domina l'edifici una torre mirador amb un penell. És un element a destacar la tanca, mur de contenció que envolta el conjunt amb les portalades per persones i vehicles protegides per un voladís cobert amb teules. Tota la tanca té un sòcol de pedra que emmarca les entrades i es transforma en un gran mur, rematat a la part superior amb una barana calada feta de maons on sobresurt un balcó pèrgola. A la cantonada hi ha dos grans xiprers.

## Història

La primera de les torres va ser construïda l'any 1949 i la segona l'any 1950, després la família va comprar un solar annex amb el corresponent vial i l'any 1952 va fer construir la tercera torre. Totes elles varen ser aixecades pel paleta de Matadepera, Josep Duesaigües, els plànols són de l'arquitecte municipal Joan Vila Juanico. La torre de 1949 consta de planta semisoterrània i planta baixa. Del volum del conjunt en destaca un campanar d'espadanya que correspon a l'oratori, sota l'advocació de la Mare de Déu dels Desemparats. Al llarg dels anys s'han fet diverses reformes a l'interior dels habitatge, s'han construït annexes per ampliar-lo. Actualment cada una de les torres pertany a un propietari diferent i els respectius jardins no es comuniquen entre ells.

## Referències

* 1 2 «Cal Raurell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2021].
# Cal Ratat (Bot)

Cal Ratat és una obra de Bot (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'element més destacat d'aquest edifici, situat a la plaça de l'Església de Bot, és l'escut de pedra situat a la llinda que hi ha damunt la porta d'accés. És possible que s'hagi reutilitzat, al mateix lloc, al llarg del temps.
Està dividit en tres parts: a la meitat superior hi ha la figura d'un cap amb cabells llargs però no es pot assegurar que sigui una figura humana; a la part inferior esquerra hi ha un lleó i a la dreta una torre amb lletres a sota que són impossibles de llegir.

## Referències

* 1 2 «Cal Ratat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Ratat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Calcostibita

La calcostibita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany i dona nom al grup de la calcostibita. És una sulfosal que va ser descoberta l'any 1835 a Harz, Alemanya. Rep el nom del grec khalkos, coure, i stibi, negre d'antimoni. A Espanya també va ser coneguda amb el nom de güejarita, rebent el nom del municipi granadí de Güéjar Sierra.

## Característiques

El seu aspecte cristal·lí és variat: són comuns els cristalls prismàtics més o menys allargats i ben desenvolupats. També pot formar masses granulars i agregats lamel·lars. És un mineral molt pesant, dur, de fractura subconcoide i perfecta exfoliació. És opaca, de lluentor metàl·lica i color gris plom que sovint apareix recobert per una pàtina d'alteració de color verd-blavós. En l'estructura de la calcostibita, poden entrar altres elements com el plom (Pb), el ferro (Fe), el zinc (Zn) o el bismut (Bi).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la calcostibita pertany a «02.HA: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb Cu, Ag, Fe (sense Pb)» juntament amb els següents minerals: emplectita, miargirita, berthierita, garavel·lita, clerita, aramayoïta i baumstarkita.

## Formació i jaciments

Es tracta d'un mineral hidrotermal associat a altres sulfurs i sulfosals d'antimoni i coure. Acostuma a trobar-se associada a: jamesonita, calcopirita, pirita, tetraedrita, estibina, andorita, estannita, dadsonita, siderita, barita i quars. Als territoris de parla catalana només ha estat descrita a la mina Serrana (El Molar, Priorat).

## Referències

* ↑ «Calcostibita» (en castellà). Granada natural. [Consulta: 16 abril 2014].
* ↑ «Chalcostibite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 abril 2014].
* ↑ Abella, Joan. Minerals i Mines de la Conca de Bellmunt Del Priorat, 2008. ISBN 978-84-612-1312-2 [Consulta: 20 novembre 2023].
# Calígula (desambiguació)

«Calígula» té aquests significats:
* Calígula, nom amb què es coneixia Gai Juli Cèsar August Germànic (12 dC - 41 dC), tercer emperador romà
* Calígula (obra de teatre), del dramaturg Albert Camus, publicada el 1944
* Calígula (pel·lícula), dirigida per Tinto Brass, estrenada el 1979
# Campionat de Clubs de l'Àfrica Occidental

El Campionat de Clubs de l'Àfrica Occidental, també anomenada Copa UFOA, Copa WAFU o Copa General Eyadéma, fou una competició futbolística organitzada per la Unió de Futbol de l'Àfrica Occidental, que es disputà entre 1977 i 1999.

## Historial

Font:
* 1977: Stade Abidjan
* 1978: ASFA Dakar
* 1979: ASF Police
* 1980: ASF Police
* 1981: Stella Abidjan
* 1982: Sekondi Hasaacas FC
* 1983: NNB
* 1984: NNB
* 1985: Africa Sports
* 1986: Africa Sports
* 1987: Cornerstones FC
* 1988: ASFAG
* 1989: Ranchers Bees
* 1990: ASEC Mimosas
* 1991: Africa Sports
* 1992: Stade Malien
* 1993: Bendel Insurance
* 1994: Bendel Insurance
* 1995: Bendel Insurance
* 1996: ASFAN
* 1997: GHAPOHA
* 1998: Shooting Stars
* 1999: ASFA Yennenga
* 2009: Horoya AC
* 2010: Sharks FC
* 2011: Dynamic Togolais

## Referències

* ↑ «UFOA Cup». rsssf. [Consulta: 9 abril 2019].
# Brunettia squamipennis

Brunettia squamipennis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Psychodidae (Diptera) at the Zoological Survey of India Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Moth Flies and Sand Flies (Diptera: Psychodidae) of India (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Campellolebias chrysolineatus

Campellolebias chrysolineatus és una espècie de peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Sud-amèrica atlàntica.

## Referències

* ↑ «Campellolebias chrysolineatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Buena Vista (Colorado)

Buena Vista és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 2.195 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Buena Vista tenia 2.195 habitants, 978 habitatges, i 622 famílies. La densitat de població era de 246,4 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 27,8% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.800 $ i la renda mediana per família de 40.455 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.841 $ mentre que les dones 25.486 $. La renda per capita de la població era de 16.920 $. Entorn del 9,4% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Buena Vista». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buena Vista». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Buellton

Buellton és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 3.828 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Buellton tenia 3.828 habitants, 1.433 habitatges, i 1.000 famílies. La densitat de població era de 947,4 habitants per km².
Dels 1.433 habitatges en un 34,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,2% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.490 $ i la renda mediana per família de 54.839 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.379 $ mentre que les dones 28.542 $. La renda per capita de la població era de 20.907 $. Entorn del 6,6% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Buellton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buellton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Cal Font (Sant Boi de Llobregat)

Cal Font, o Cal Sanç (Sans en ortografia prefabriana), és un edifici del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció agrícola de planta rectangular amb el cos central de 6 crugies, i dos cossos laterals amb galeries a la planta pis. consta de planta baixa i dos pisos, llevat dels còssos laterals que són de planta baixa i pis.
Edifici cobert a dues aigües amb el carenatge paral·lel a la façana principal. La composició arquitectònica es reforça per la regularitat de la disposició de les obertures. La façana principal té quatre portals d'arc escarser, i es diferencia de la posterior que és més austera. Aquesta masía destaca per la seva gran quantitat de finestres.

## Referències

* 1 2 «Cal Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Campichthys tryoni

Campichthys tryoni és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,2 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

És un endemisme d'Austràlia.

## Referències

* 1 2 3 «Campichthys tryoni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Johnson, J.W., 1999. Annotated checklist of the fishes of Moreton Bay, Queensland, Australia. Memoirs of the Queensland Museum 43(2):709-762.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Caixó

El caixó (també anomenat caixó flamenc o caixó afroperuà), és un instrument de percussió d'origen afroperuà, creat pels esclaus africans a finals del segle xviii. En els anys 70 Paco de Lucía i el seu grup el van incorporar al flamenc. Consisteix en una caixa de fusta amb un panell frontal que es toca habitualment amb les mans o els dits, seient-hi a sobre, i s'adapta molt bé al flamenc perquè té una afinació determinada i proporciona un so sense harmònics i molt sec. El caixó té un forat per augmentar la ressonància i pot tenir algun objecte metàl·lic a l'interior per millorar la sonoritat.

## Vegeu també

* Rafael Santa Cruz Castillo
* Nicomedes Santa Cruz

## Enllaços externs

* Vídeo El Cajón Afroperuano a Tve de Rafael Santa Cruz (castellà)

## Referències

* ↑ El TERMCAT el designa simplement "caixó", sense adjectius.
Viccionari
# Caión

Santa María do Socorro de Caión, o senzillament Caión, és una parròquia situada al nord del municipi d'A Laracha a la comarca de Bergantiños. Segons l'INE, l'any 2023 tenia 809 habitants (409 dones i 400 homes).

## Geografia

La parròquia limita amb Arteixo a l'est i amb Carballo a l'oest. Es troba aïllada de la resta del terme municipal de Laracha però no constitueix un exclavament, a causa d'un estret corredor de 900 metres de llargada i 6 metres d'amplada que el comunica amb la parròquia de Lendo i per on passava un camí.

## Patrimoni

Caión tenia un port balener, que s'esmenta a la Descripción del Reyno de Galicia del Llicenciat Molina el segle XVI.
Arquitectònicament, destaquen la recentment rehabilitada Casa dos Condes de Graxal i, a la mateixa plaça Major, l'església parroquial de Nostra Senyora del Socors. Anexa al temple hi ha l'antic convent de l'orde de Sant Agustí, fundat l'any 1548 per Fernando Bermúdez de Castro i que funciona com a rectoria des del segle XVIII. Actualment acull un centre de dia per a la gent gran i una oficina d'informació i turisme.
Fora de la població, al llogaret d'Outeiro, on antigament hi havia una primitiva capella romànica, hi ha el santuari de Milagres, construït durant el primer terç del segle XIX i que va funcionar com a església parroquial fins al 1955.

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estadística. (Spanish Statistical Institute)». [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ «A Laracha tiene mar por un camino de un kilómetro y 6 metros de ancho» (en castellà).
* ↑ «Pazo dos Condes de Graxal | Ezcurra e Ouzande arquitectura» (en gallec).
* ↑ «Turismo de Galicia. Reitoral de Caión» (en castellà).
* ↑ «CAION (La Coruña)» (en castellà).
# Cali

* Per a altres significats, vegeu «Cali (cantant)».
* No s'ha de confondre amb Kali.
Santiago de Cali o simplement Cali és la capital del departament del Valle del Cauca a Colòmbia. És la tercera ciutat més poblada del país, es troba entre les 150 majors conurbacions del planeta. Com a capital departamental, alberga edificis de la Governació del Valle del Cauca, l'Assemblea Departamental, el Tribunal Departamental, la Fiscalia General, Institucions i Organismes de l'Estat, també és la seu d'empreses oficials com la municipal EMCALI. Santiago de Cali va ser fundada el 1536 però, encara que és una de les ciutats més antigues d'Amèrica, no va ser fins a la dècada del 1930 que es va accelerar el seu desenvolupament fins a esdevenir un dels principals centres econòmics i industrials de Colòmbia i el principal centre urbà, cultural, econòmic, industrial i agrari de la part sud-occidental del país.

## Personatges notables

* Andrés Caicedo (1951-1977), escriptor
* Lupe Fuentes (n. 1987), productora musical
* César Mora (n. 1961), músic
* Ever Palacios (n. 1969), futbolista
* Carlos Valdés (n. 1985), futbolista

## Vegeu també

* Cali & El Dandee

## Enllaços externs

* Alcaldía de Santiago de Cali
* Sistema de Información Local