OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Eulàlia de Palau

Santa Eulàlia de Palau és una església romànica de Palau de Santa Eulàlia (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església situada al centre del poble, envoltada en l'actualitat per altres construccions. És un temple d'una sola nau amb volta apuntada i un arc toral, capçalera plana amb dues finestres de mig punt d'una esqueixada, i coberta de teula a dues vessants. La porta d'accés és a la façana principal, a la qual s'accedeix a través de tres graons, és d'arc de mig punt, amb grans dovelles de pedra i un guardapols molt erosionat a la part exterior. Un òcul situat al centre del parament substitueix la primitiva finestra. Al mur lateral de migdia hi ha un contrafort i una part atalussada. El mur nord té afegides altres construccions posteriors. El parament de l'església és de carreus ben escairats i disposat en filades horitzontals, llevat de la part a l'angle nord-oest de l'edifici.
El campanar és de base quadrada i té arcs de mig punt i coberta de pavelló.
A l'interior hi ha una pica baptismal romànica que té un fris d'arcs cecs a la part superior.

## Història

L'església de Santa Eulàlia és la parròquia de tot el terme municipal de Palau de Santa Eulàlia. Figura com a parroquial en diferents nomenclàtors diocesans des del segle xiv. És una construcció de finals de l'etapa romànica, bastida aproximadament durant els segles XIII-XIV, seguint la tipologia cistercenca. L'obra de fortificació que es va fer al damunt del temple data dels segles XVII-XVIII, i la sagristia i el campanar són del segle xviii (en una finestra de la sagristia apareix la data del 1746, i el campanar la del 1757).

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Eulàlia de Palau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Sean Spicer

Sean Michael Spicer (Barrington, Rhode Island, 23 de setembre de 1971) va ser Secretari de Premsa i Director de Comunicació de la Casa Blanca, durant l'administració de Donald Trump, des del 20 de gener de 2017 fins al 21 de juliol del mateix any. Anteriorment Spicer va ser director de comunicacions del Comitè Nacional Republicà entre 2011 i 2017 i cap d'estratègia entre 2015 i 2017.

## Referències

* ↑ «Fashion Weddings : Rebecca Miller & Sean Spicer». The New York Times, 14-11-2004 [Consulta: 11 novembre 2016]. «Mr. Spicer, also 33...»
* ↑ «Who is Sean Spicer? White House Press Secretary and Communications Director for President Donald Trump - all you need to know» (en anglès). , 23-01-2017 [Consulta: 14 febrer 2017].
# Saint-Germain-de-Montgommery

Saint-Germain-de-Montgommery és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2020 tenia 164 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 161 habitants. Hi havia 88 habitatges, 62 eren habitatges principals , 23 segones residències i 3 desocupats. Tots eren cases.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 101 persones, 69 eren actives i 32 eren inactives. De les 69 persones actives 62 estaven ocupades (30 homes i 32 dones) i 7 estaven aturades (2 homes i 5 dones). De les 32 persones inactives 14 estaven jubilades, 12 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».
Hi havia tres establiments el 2007, una empresa extractiva i dues empreses de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Saint-Germain-de-Montgommery hi havia 12 explotacions agrícoles que conreaven un total de 474 hectàrees.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Sara Camps i Mora

Sara Camps i Mora (Cervià de les Garrigues) és llicenciada en ciències polítiques i de l'administració, afiliada a Convergència Democràtica de Catalunya i ex-membre de la Joventut Nacionalista de Catalunya, ha estat assessora política de CiU, i va col·laborar en la campanya electoral de l'alcalde de la Seu d'Urgell Albert Batalla. És l'actual gerent del Consell Comarcal de l'Alt Urgell, càrrec al qual accedí en substitució de Pere Porta, que passà a dirigir l'Institut per al Desenvolupament i la Promoció de l'Alt Pirineu i Aran (IDAPA).
Fou una de les catalanes retingudes a Cuba, després de participar en una manifestació de suport a les Damas de Blanco que van realitzar les JNC.

## Referències

* ↑ «Sara Camps, Ciències Polítiques i de l'Administració, del 2004». Universitat Pompeu Fabra, 26-04-2010. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2014. [Consulta: 16 octubre 2012].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Convergència Democràtica de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2012].
* ↑ «El Consell Comarcal de l'Alt Urgell passa de 4 a 3 vicepresidències». El Periódic Andorrà, 02-08-2011. [Consulta: 16 octubre 2012].
* ↑ «El Consell Comarcal de l'Alt Urgell redueix de quatre a tres les vicepresidències». Nació Digital, 28-07-2011. [Consulta: 16 octubre 2012].
* ↑ «Sara Camps, de tornada a Barcelona» (pdf). Radio Seu. [Consulta: 16 octubre 2012].
* ↑ «Sara Camps explica que el suport de les JNC a les Damas de Blanco es va gestar fa sis mesos». 324.cat. [Consulta: 16 octubre 2012].

## Enllaços externs

* «Consell Comarcal de l'Alt Urgell».
| Precedit per: Pere Porta | Gerent del Consell Comarcal de l'Alt Urgell Des del 2011 | Succeït per: - |
# Seiken

El seika (cap de vedell) és un cop simple de karate.
És un cop de karate considerat un puny normal o fonamental. S'arma tancant els dits entre si i replegant amb força el dit polze sobre les falanges dels dits índex i cor. Altres escoles repleguen el polze recolzant fermament sobre el dit índex, permetent així una major relaxació de la mà.
Sigui quina sigui la manera de situar el polze, quan es colpeja cal tractar de fer-ho amb els kento, és a dir les articulacions dels dits índex i cor. Les altres articulacions són més fràgils i no poden suportar impactes forts i repetits, encara que això no sigui excusa per descuidar, ja que en el transcurs de les baralles s'enganxa amb els quatre artells.
El puny, el canell i l'avantbraç han de formar un sòlida línia recta amb la finalitat de proporcionar solidesa al canell i aconseguir al mateix temps que el cop no sigui absorbit exclusivament amb el puny.

## Bibliografia

* Sam Lee, LIBRO DE ORO KARATE, ISBN 84-8403-061-X (castellà)
# Sant Martí Sacosta

Sant Martí Sacosta és una església d'estil barroc al Barri Vell de Girona. Hi ha constància d'un temple dedicat a Sant Martí des del segle ix, tanmateix l'edifici original fou probablement remodelat al s. XI i pràcticament substituït per l'actual al s. XVI promoguda per l'establiment d'un col·legi jesuïta. Val a dir que, avui dia, abandonada la casa pels jesuïtes les seves dependències annexes són usades per a allotjar les activitats i dependències pròpies del Seminari de Girona i l'Arxiu Diocesà de Girona.

## Arquitectura

Sobre l'antiga església romànica del segle xi, de tres naus, i aprofitant les parets mestres, s'aixeca l'actual d'una nau i amb capelles a cada costat. Van fer-hi un pòrtic amb una escalinata a dintre. El cal ressaltar és la façana principal, al capdamunt de les escales de Sant Martí, potenciant la imatge de la façana. Ella és d'un joc clarobscur de motllures i frontons corbats, de columnes cilíndriques, amb la imatge de Sant Martí i l'escut dels Àustries dalt del tot. La façana s'uneix a l'entrada al Seminari Major amb un encoixinat de pedra. L'església té el campanar actual aixecat sobre la base romànica del segle xi (presenta arquets llombards).

## Història

Inscripcions al Museu Diocesà de Girona d'origen romà (tombes romanes). Primer escrit l'any 846 en donació de terres a l'església de Sant Martí. Del 1010: consta a Sant Martí un canonge de la seu aixeca el temple romànic (Ponç) el 1032 (inici). El 1164 el paborde Guillem Ramon demana que s'estableixi una mena de convent agustinià. El nucli era el cementiri, església, claustre, campaner i dependències. El 9 de desembre de 1581 s'hi estableixen els jesuïtes, creant-hi un col·legi. Protegits per la família Agullana, s'edificà el nou temple als s. XVI i XVII.

## Referències

* ↑ Església i Col·legi de Sant Martí Sacosta (Seminari) {Registre: 46} COAC Delegació de Girona
* 1 2 «Sant Martí Sacosta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Seixanta-set

El seixanta-set és un nombre natural que segueix el seixanta-sis i precedeix el seixanta-vuit. És un nombre primer, que s'escriu 67 o LXVII segons el sistema de numeració emprat.
Ocurrències del seixanta-set:
* Designa l'any 67 i el 67 aC.
* És la suma de cinc nombres primers consecutius: 7 + 11 + 13 + 17 + 19 = 67.

## Referències

* 1 2 «Matemàtiques (nivell ESO)/Llista de nombres primers de l'1 al 100000». Viquillibres. [Consulta: 16 abril 2022].
# Seixanta-tres

El seixanta-tres és un nombre natural que segueix el seixanta-dos i precedeix el seixanta-quatre. S'escriu 63 o LXIII segons el sistema de numeració emprat.
Ocurrències del seixanta-tres:
* Designa l'any 63 i el 63 aC.
* És el prefix telefònic internacional de les Filipines.

## Referències

* ↑ «Prefijos internacionales» (en castellà). Simyo. [Consulta: 16 abril 2022].
# Seixos

«Seixos, Els Seixos o Los Seixos» té aquests significats:
* Seixos (Guàrdia de Noguera), partida rural del municipi de Castell de Mur (Pallars Jussà)
* Camí dels Seixos (Guàrdia de Noguera), camí del municipi de Castell de Mur (Pallars Jussà)
* Els Seixos (Abella de la Conca), indret i partida del municipi d'Abella de la Conca (Pallars Jussà)
* Paratges i camps de conreu:
** Los Seixos (Salàs de Pallars), paratge del municipi de Salàs de Pallars (Pallars Jussà)
** Los Seixos (Sant Martí de Canals), paratge del poble de Sant Martí de Canals (Conca de Dalt, Pallars Jussà)
** Los Seixos (Talarn), paratge del municipi de Talarn (Pallars Jussà)
** Los Seixos (Torallola), paratge del poble de Torallola (Conca de Dalt, Pallars Jussà)
** Los Seixos (Vilamolat de Mur), paratge del poble de Vilamolat de Mur (Castell de Mur, Pallars Jussà)
# Sant Salvador de Comabella

Sant Salvador de Comabella (també anomenat erròniament com Sant Esteve de Comabella) és un edifici religiós situat al llogaret de Comabella, pertanyent al municipi de Sant Guim de la Plana, comarca de la Segarra. S'inclou en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església parroquial que es troba sota l'advocació de Sant Esteve. Les dimensions d'aquesta són reduïdes i la coberta exterior és a dos aigües.
A la façana principal presenciem la portada d'accés amb un arc de mig punt amb motllura de pedra llisa i una mènsula a la clau de volta amb la data «1818». Quatre escales salven el desnivell entre el carrer i aquesta portada d'accés. Per damunt d'aquesta portada sobren dos òculs amb motllura de pedra llisa, un a l'altura de mitja façana i l'altre al capdamunt d'aquesta.
La torre de campanar es troba integrada a l'extrem SO d'aquesta façana; la planta d'aquesta és quadrangular i en cadascuna de les seves cares s'obra una finestra amb arc de mig punt.
El parament de l'edifici està format per petits carreus de pedra irregulars molt debastats, a excepció de les arestes on trobem carreus de dimensions més grans i més ben escairats.

## Història

El lloc de Comabella és conegut des de 1064; el 1069 ja apareix documentada una església, dita de Sant Just. L'església de Sant Esteve és esmentada des de l'any 1162, quan apareix en una butlla papal entre les esglésies pertanyents a Sant Pere d'Àger, relació que es confirma l'any 1179. Era per tant independent del Bisbat d'Urgell. En llistes d'esglésies del segle IV ja no hi consta perquè en aquests moments ja havia esdevingut sufragània de Sant Esteve de Vicfred.
Quan la jurisdicció exempta de l'arxiprestat d'Ager fou suprimida el 1874, Sant Esteve de Comabella passà a formar part del bisbat de Lleida. L'any 1957, però, juntament amb Sant Esteve de Vicfred, Sant Jaume de la Manresana i Sant Pere de Castellnou d'Oluges, fou agregada al bisbat de Solsona.
Una llinda de l'edifici actual du la data de 1818.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Esteve de Comabella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Senise

Senise és un municipi italià, situat a la regió de Basilicata i a la província de Potenza. Ocupa una superfície de 97,31 quilòmetre quadrat i tenia 6,529 habitants a l'1 gener 2023.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 7.049 | 6.995 | 6.529 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ Error: Unable to display the reference properly. See the documentation for details.
# Semiónovskoie (Kirjatx)

* Per a altres significats, vegeu «Semiónovskoie».
Semiónovskoie (en rus: Семёновское) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 13 habitants. Pertany al districte de Kirjatx.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Semmelrock International

Semmelrock International GmbH és un proveïdor austríac de llambordes, lloses i sistemes de tanques. Els orígens de la companyia es remunten al 1958, quan el fundador, Wolfgang Semmelrock, va establir la seva pròpia fàbrica de paviment a Klagenfurt.
L'empresa va iniciar la seva activitat amb la producció de llambordes, la seva oferta també inclou rajoles per a terrasses i façanes, rajoles de porcellana AirPave, així com elements d’arquitectura de jardins petits i elements d’acabat com a tires i esglaons.
El 1996, el grup Wienerberger va adquirir una participació del 75% a la companyia, al mateix temps que va iniciar la seva expansió al mercat sud-est europeu. Actualment Semmelrock és 100% propietat del grup Wienerberger i opera a 7 països, amb 14 plantes de producció (a Hongria, Eslovàquia, República Txeca, Polònia, Romania, Croàcia i Bulgària) i 5 oficines de venda als mercats d’exportació (a Eslovènia, Sèrbia, Bòsnia i Hercegovina, Montenegro i Macedònia). Dona feina a unes 900 persones.

## Referències

* 1 2 3 «Corporate History» (en anglès). [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «AirPave w ofercie Semmelrock! Dostępne warianty płyt porcelanowych» (en polonès). [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «Semmelrock – znajdź zakłady produkcyjne ne terenie całej Polski» (en polonès). [Consulta: 14 maig 2021].

## Enllaços externs

* Semmelrock International - Lloc web oficial
# Sant Pasqual

«Sant Pasqual» té aquests significats:
* Sant Pasqual I (Roma ? - 824), papa de l'església catòlica (817-824)
* Sant Pasqual Bailón, frare franciscà al segle XVII
* Sant Pasqual de Tormellas, eremita del segle XII
* Basílica de Sant Pasqual, convent i santuari franciscà de Vila-real
# Sergent d'espatlles grogues

El sergent d'espatlles grogues (Agelaius xanthomus) és una espècie d'ocell de la família dels ictèrids (Icteridae) que habita aiguamolls i zones obertes de Puerto Rico.

## Referències

* ↑ «Sergent d'espatlles grogues». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Sergestoïdeus

Els sergestoïdeus (Sergestoidea) són una superfamília de crustacis decàpodes del subordre dels dendrobranquiats. Les espècies de sergestoïdeus més comunes en el Mediterrani occidental i d'un important interès comercial són Sergestes arctius i Sergia robusta.
Totes les espècies són planctòniques i es troben en molts mars del món. Fan migracions verticals importants; de dia estan a prop del fons i de nit pugen a zones menys profundes. Són l'aliment de peixos i cefalòpodes.
Uns dels trets més característics és el rostre molt curt, el primer parell de pereiopodis acabat en pinça, i el quart i cinquè parell de pereiopodis són molt petits.

## Taxonomia

La superfamília dels sergestoïdeus compren 21 gèneres en dues famílies:

### Família Luciferidae de Haan, 1849

* Belzebub Vereshchaka, Olesen & Lunina, 2016
* Lucifer Thompson, 1829

### Família Sergestidae Dana, 1852

* Acetes H. Milne Edwards, 1830
* Allosergestes Judkins & Kensley, 2008
* Challengerosergia Vereshchaka, Olesen & Lunina, 2014
* Cornutosergestes Vereshchaka, Olesen & Lunina, 2014
* Deosergestes Judkins & Kensley, 2008
* Eusergestes Judkins & Kensley, 2008
* Gardinerosergia Vereshchaka, Olesen & Lunina, 2014
* Lucensosergia Vereshchaka, Olesen & Lunina, 2014
* Neosergestes Judkins & Kensley, 2008
* Parasergestes Judkins & Kensley, 2008
* Peisos Burkenroad, 1945
* Petalidium Spence Bate, 1881
* Phorcosergia Vereshchaka, Olesen & Lunina, 2014
* Prehensilosergia Vereshchaka, Olesen & Lunina, 2014
* Robustosergia Vereshchaka, Olesen & Lunina, 2014
* Scintillosergia Vereshchaka, Olesen & Lunina, 2014
* Sergestes H. Milne Edwards, 1830
* Sergia Stimpson, 1860
* Sicyonella Borradaile, 1910

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 345.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Sergestoidea Dana, 1852». [Consulta: 10 setembre 2021].
# Sergent d'espatlles lleonades

El sergent d'espatlles lleonades (Agelaius humeralis) és una espècie d'ocell de la família dels ictèrids (Icteridae) que habita clars del bosc i terres de conreu de Cuba i l'oest de La Hispaniola.

## Referències

* ↑ «Sergent d'espatlles lleonades». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Sant Vicenç de Bóixols

Sant Vicenç de Bóixols és l'església parroquial romànica del municipi d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Ha estat des d'antic, i encara ho és, l'església parroquial del poble de Bóixols, dedicada a sant Vicenç, però és menada pel rector d'Isona, ja que fa anys que no té rector propi.

## L'edifici

És un edifici d'una sola nau coberta amb volta de canó apuntada. Té dos arcs torals, a més del presbiteral, i a llevant, com és preceptiu en el romànic, hi ha l'absis semicircular, exteriorment molt afectat pels afegits que s'han anat fent en el temple.
La porta és a ponent, però s'observen restes de l'antiga porta al mur meridional. Una finestra de doble esqueixada centra l'absis, que a l'exterior s'obre a través d'una pedra tosca rectangular.
L'aparell és fet amb carreus de pedra calcària del lloc, ben tallats i disposats de forma molt regular. Tot plegat evidencia una construcció del segle xii, però amb afectacions molt importants dels segles posteriors, que l'han desfigurada una mica.

## Història

La primera notícia històrica que se'n té és del 1076, i consta com a apendicio Sancti Vicenti, possiblement pel seu caràcter d'avançadeta del Comtat d'Urgell cap al Pallars, com ha quedat explicat a l'article d'Abella de la Conca.
Moltes vegades apareix aquesta església lligada amb el deganat d'Urgell (1391) o l'oficialat d'Organyà (1526), però el 1758 ja roman lligat a la resta del terme d'Abella de la Conca, com a sufragània de Sant Esteve, dins de l'oficialat de Tremp. Tanmateix, el 1904 obtingué la independència parroquial, i tornà a ser lligada a Organyà, fins que en les remodelacions de la segona meitat del segle xx tornà a relligar-se amb Abella de la Conca i després amb Isona.

## Etimologia

L'església parroquial del poble de Bóixols està dedicada a sant Vicenç.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert. "Sant Vicenç de Bóixols", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BERTRAN I CUDERS, J. Història d'Isona i la Conca Dellà. Tremp: Garsineu Edicions, 2007 (Estudis, 21). ISBN 978-84-96779-17-4
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Abella de la Conca", a El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Vicenç de Bóixols en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra dels Obacs (Gavet de la Conca)

La Serra dels Obacs és una serra situada als límits del municipi de Llimiana, en el seu enclavament dels Obacs de Llimiana i de Gavet de la Conca, a l'antic terme d'Aransís.
La serra, que s'estén de nord-oest a sud-est, s'inicia al nord mateix del poble d'Aransís, i va guanyant alçada fins al Capolat d'Aransís, situat al sud-est d'Aransís i al nord-est de Sant Miquel de la Vall, i continua, ara davallant, en la mateixa direcció fins als Tossalets, al nord de Mata-solana i al sud-est de Sant Martí de Barcedana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Maria de Lliors

Santa Maria de Lliors és una església romànica d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Santa Maria de Lliors es troba sota el coll de Sant Marçal, prop de la confluència de la riera de Lliors amb la riera d'Arbúcies. Va ser totalment refeta els segles XVII i XVIII tal com indica una de les dovelles de l'entrada principal (1709). Està situada a tocar la gran masoveria del Crous.
L'església actual és d'una nau rectangular amb absis carrat, coberta a dues vessants amb cornisa catalana i ràfec de dues filades. Presenta l'entrada d'arc de mig punt adovellat a la façana sud i per damunt es conserven les restes d'un rellotge de sol en força mal estat.
Té un campanar d'espadanya de dos ulls, sense campanes.
A ponent tenia adossat un petit cementiri, avui desaparegut, i on fins fa poc encara es conservava l'antic portal de ferro i la tanca de mur de pedra.

## Història

Santa Maria de Lliors és una antiga església parroquial sufragània de la de Sant Quirze d'Arbúcies. Al 923 s'esmenta l'església de Santa Maria. L'any 1074 apareix aquesta parròquia en una donació a favor de l'església de Vic. La Pabordia del Gener de la Seu de Vic fou l'administradora de les possessions d'aquest alou. L'església fou cedida al 1162 al monestir de Breda, amb les confirmacions posteriors per butlles papals de 1185 i 1246.
Al segle xiii el nucli de Lliors era format pel mas Crous, el mas Aulet, el mas Església, el mas Riera i la casa d'Andreu Vilar.
El 1383 no tenia culte diari, només els diumenges, i l'any 1420 s'hi celebrava cada quinze dies. Lliors deixà de tenir un rector propi el 1606.
Els senyors del castell de Les Agudes - Miravalls administraven bona part de la parròquia de Lliors, en extingir-se la família aquest petit territori passà a mans dels Cabrera que en tenien la jurisdicció. Els feudataris foren la família de Santa Eugènia.
Els delmes de la parròquia eren posseïts, la meitat pels Cabrera i l'altre meitat pels Palau (després Dosrius- Cartellà).
Se celebra la seva festa el dia 8 de setembre, Nativitat de la Mare de Déu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Santa Maria de Lliors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Santa Maria de Madrencs

Santa Maria de Madrens, Madrencs o Madrenys és una capella del terme de Vilablareix (Gironès).

## Etimologia de Madrens

El nom ve de Maderns (del llatí MATERNUS, matern), canviat en Madrens (per metàtesi de la r), amb un desenvolupament parallel amb Cabrenç d'aquest punt: és a dir, canviant -ns en -ncs o -nys. El Diccionari Aguiló documenta com a cognom Madrens el 1469 i Madrenchs el 1449 a Barcelona, i Madrenys a Barcelona i Girona. La capella de la parròquia de Vilablareix apareix grafiada Santa Maria de Madrenchs en un escrit del s. XVIII (ib.); Miret i Sans també es refereix a aquesta església com Santa Maria dels Madrencs mentre la GEC ho fa com Santa Maria de Madrenys (vegeu l'article Madern, Maderns a l'Onomaticon Cataloniae de Joan Coromines). El DCVB dona Madrencs com a nom d'un torrent al terme de Vilablareix.