OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edifici a la plaça Víctor Català, 2 (l'Escala)

La Plaça Víctor Català, 2 és una casa dins del nucli antic de la població de l'Escala, al sector nord-oest, formant cantonada amb la Plaça Víctor Català i el Carrer de la Riera.
Edifici de planta rectangular, format per dues crugies, amb la coberta plana. Està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta totes les obertures rectangulars, amb l'emmarcament d'obra. A la planta baixa hi ha un gran portal, al primer pis dos finestrals, amb sortida a un balcó corregut amb barana d'obra decorada, i a la segona planta, dues finestres balconeres amb la mateixa barana. La façana està emmarcada per dues motllures verticals, a mode de pilastres, i està coronada amb cornisa motllurada damunt la qual hi ha una ampla barana d'obra igual que les anteriors, amb la data de construcció del 1933, situada en el plafó central.
La façana al Carrer de la Riera és força més senzilla. Presenta dos balcons, un exempt i l'altre corregut, al primer pis i una terrassa descoberta a la segona planta. Dues motllures corregudes marquen les línies divisòries dels pisos.
El parament és arrebossat i pintat de color groc.

## Referències

* 1 2 3 4 «Plaça Víctor Català, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Edifici a la plaça Major, 4 (Guissona)

Edifici a la plaça Major, 4 és una obra de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de pedra arrebossat amb tres plantes i golfes, enfront de l'església parroquial. A la planta baixa presenta tres arcs escarsers sustentats per pilars quadrangulars, seguint el model de la resta de galeries de la porxada de la plaça. En el primer pis trobem tres portes balconeres coronades per una llinda corbada, amb el seu respectiu balcó de forja, emmarcades per una motllura de pedra. El segon pis repeteix el model de la primera. La zona de les golfes l'ocupen tres òculs, a través dels quals entra la llum. Presenta una cornisa.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 «Edifici a la plaça Major, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2021].
# Egipà

Ègipan o Egipà (grec antic: Αἰγίπαν, 'Pan-cabra') és un sobrenom del déu Pan que, segons la tradició, pot aparèixer també com a personatge independent i amb llegenda pròpia.
Higí el presenta com el fill de Zeus, el Déu suprem, que, juntament amb Hermes recuperaren els tendons del seu pare, separats i amagats, pel monstre Tifó. Seguidament per poder escapar de Tifó, va haver de convertir-se en una barreja de cabra i peix. En aquest sentit, doncs, hom el pot identificar com la constel·lació de Capricorn.

## Referències

* ↑ Diccionario de mitología clásica (C. Falcón, E. Fernández-Galiano y R. López Melero), Alianza editorial.
# Egipte durant l'edat mitjana

Després de la conquesta musulmana d'Egipte el 639, el Baix Egipte fou dirigit primer per governadors que actuaven en nom dels califes raixiduns i després pels califes omeies de Damasc. Tanmateix, els omeies foren derrocats el 747. Al-Askar fou la capital del país i seu de l'administració durant aquest període. La conquesta donà peu a dues províncies diferents sota un mateix sobirà: l'Alt Egipte i el Baix Egipte. L'exèrcit governava aquestes regions tan diferents amb mà de ferro, acatant les exigències del governador d'Egipte i les imposicions dels caps de les comunitats.
Egipte fou governat per moltes dinasties entre la conquesta musulmana el 639 i la (breu) fi del període islàmic a principis del segle xvi. El període omeia durà des del 658 fins al 750. Després vingué el període dels abbàssides, que es dedicaren a recaptar impostos i centralitzar el poder. El 868, els tulúnides, encapçalats per Àhmad ibn Tulun, ampliaren les fronteres d'Egipte al Llevant. Àhmad es mantingué en el poder fins a la seva mort el 884. Els anys turbulents sota el successor d'Àhmad ibn Tulun convenceren molts ciutadans de tornar a donar suport als abbàssides, que el 904 recuperaren el control. El 969, Egipte caigué en mans del califat occidental i els fatimites. Aquesta dinastia entrà en declivi després de la mort del seu últim sobirà el 1171.
El 1174, Egipte passà sota el domini dels aiúbides, que no governaven des del Caire, sinó des de Damasc. Aquesta dinastia combaté els estats croats durant la Cinquena Croada. El soldà aiúbida Najm ad-Din reprengué Jerusalem el 1244. Reclutà mamelucs per mantenir a ratlla els croats. Tanmateix, fou una decisió funesta, car el 1252, els mamelucs arrabassaren el poder als aiúbides.
Els mamelucs governaren sota la suzerania dels «califes del Caire» fins al 1517, quan Egipte fou annexat a l'Imperi Otomà com a eyalet d'Egipte.

## Referències

* 1 2 War and society in the eastern Mediterranean, 7th-15th centuries, 1997. ISBN 9004100326. OCLC 34515063.
* ↑ N., Kennedy, Hugh. The Prophet and the age of the Caliphates: the Islamic Near East from the sixth to the eleventh century (en anglès). 2a edició. Pearson/Longman, 2004. ISBN 0582405254. OCLC 55792252.
# Andi Lila

Andi Lila (Kavajë, Comtat de Tirana, Albània, 12 de febrer de 1986) és un futbolista d'Albània. Juga de defensa i el seu equip actual és el PAS Giannina de Grècia.

## Clubs

| Club | País | Temporades |
| PAS Giannina | Grècia | 2011- |
| KF Tirana | Albània | 2008-2010 |
| KS Besa Kavajë | Albània | 2007-2008 |
| Iraklis FC | Grècia | 2006-2007 |
| KS Besa Kavajë | Albània | 2003-2006 |
| PAS Giannina | Grècia | 2011-Present |
| Parma FC (Cedit) | Itàlia | 2015 |

## Referències

* ↑ «UEFA EURO - Andi Lila». UEFA.com. Arxivat de l'original el 2015-10-17. [Consulta: 29 juny 2012].
# Andhra Ikshvaku

Els Andhra Ikshvakus (Sànscrit इक्ष्वाकु, Telugu ఇక్ష్వాకులు) foren una de les primeres dinasties governants enregistrades a la regió del Guntur-Krishna-Nalgonda a Andhra Pradesh i Telangana. Van governar el país Telugu país al llarg dels rius Godavari i Krishna durant la primera meitat del segle ii. La seva capital fou Vijayapuri (Nagarjunakonda). És una creença comuna general que els Andhra Ikshvakus estaven relacionats als mitològic ikshvakus.
L'evidència arqueologica suggereix que els Andhra Ikshvakus van seguir immediatament als Satavahanes en el govern de la vall del riu Krishna. Els Ikshvakus van deixar inscripcions a Nagarjunakonda, Jaggayyapeta, Amaravati i Bhattiprolu.

## Evidència literària

Els Puranes els esmenten com Sriparvatiyas (Guardaboscos), Governants de Sriparvata (Els Boscos) i Andhrabhrtyas (Servidors dels Andhres). Els Satavahanes foren també coneguts com a andhres però varis dels reis de la dinastia es descriuen a si mateixos com satavahanes i mai com andhres o dinastia Andhra.

## Vegeu també

* Ikshvaku
* Dinastia Ikshvaku
* Satavahana

## Referències

* The Andhras Through the Ages per Kandavalli Balendu Sekharam

## Notes

* ↑ Andhra Ikshvaku inscriptions
* ↑ Consell Nacional de Formació i Recerca Educativa
* ↑ (PDF).
# Edith Wilson

Edith White Bolling Galt Wilson (Wytheville, Virgínia, 1872 - Washington DC, 1961) va ser la segona esposa del 28è president dels Estats Units d'Amèrica, Thomas Woodrow Wilson, i també la "primera dama" dels EUA del 18 de desembre del 1915 al 4 de març del 1921. Se l'acostuma a anomenar com "la presidenta amagada" per haver-se ocupat de les funcions del seu marit quan aquest va patir una llarga malaltia incapacitant, seguida d'una crisi cardíaca. Per aquest motiu se sol dir que fou la primera dona a governar (a l'ombra) els EUA. L'Edith Wilson era la setena d'una família d'onze germans, amb un caràcter més aviat reservat. Va estudiar al Martha Washington College música, estudis arrels dels quals es casa el 1896. Durant 12 anys viu com a gran dama a la capital americana, amb els conforts que això comporta. Però el 1908 mor el seu primer marit i coneix mentrestant en Thomas Wilson amb qui es casa el 1915, després que aconseguís guanyar les eleccions amb el 41,9% del sufragi a favor. A causa de la malaltia del seu marit, té un paper important en la negociació del Tractat de Versalles que posa fi a la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ http://www.atlantico.fr/decryptage/sorry-hillary-histoire-oubliee-premiere-femme-avoir-ete-president-fait-etats-unis-2326221.html
# Arthur Robinson

Arthur Napoleón Raymond Robinson (n. el 16 de desembre de 1926, en Calder Hall, Trinidad i Tobago - 9 d'abril de 2014) va ser un advocat i polític trinitenc, va ser el tercer president de Trinitat i Tobago.
El 1989, durant la 44a reunió de l'Assemblea General de les Nacions Unides, el president Robinson va proposar la creació d'un Tribunal Internacional Permanent per fer front al tràfic internacional de drogues, un assot del mar Carib.
Per 1990 va haver-hi un intent de cop d'estat en contra seu, perpetrat per la Jamaat al Muslimeen en els quals gran part del seu gabinet de govern van ser retinguts com a ostatges a la seu del parlament, el President Arthur Robinson, va ordenar a l'exèrcit capturar aquest edifici per la força, en aquest acte el mateix Robinson va rebre una bala en la cama.

## Referències

* A.N.R. Robinson's government biography
# Eduardo Hernández

Eduardo Hernández (Santiago de María, 31 de gener de 1958) és un exfutbolista salvadorenc de la dècada de 1980.
Pel que fa a clubs, destacà a Santiagueño. Fou internacional amb la selecció del Salvador.

## Referències

* ↑ "Lloré cinco días porque no jugué un partido" - El Diario de Hoy (castellà)
* ↑ 1982 FIFA World Cup: El Salvador Squad Arxivat 2013-12-19 a Wayback Machine. FIFA. Retrieved 2 February 2010.
* ↑ RSSSF - El Salvador - Record International Players
* ↑ Eduardo Hernández Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Eduardo González Valiño

Eduardo González Valiño, més conegut com a Chacho (La Corunya, 14 d'abril de 1911 - 21 d'octubre de 1979) fou un futbolista gallec. Durant la seva carrera va jugar amb l'Atlètic de Madrid (1934–1936) i el Deportivo de La Coruña (1927–1934, 1936–1946), i va disputar tres partits i marcar 6 gols amb la selecció espanyola, amb la qual va participar en el Campionat del Món de futbol de 1934.
Més tard va fer d'entrenador del Deportivo, i hi ha una estàtua en honor seu a l'estadi de Riazor.

## Referències

* ↑ http://www.bdfutbol.com/en/l/l9117.html

## Enllaços externs

* Fitxa a futbol.sportec.es Arxivat 2007-03-08 at Archive.is
* Fitxa del jugador a national football teams (anglès)
* Fitxa del jugador a footballdatabase
* Fitxa del jugador a BDFutbol
# Eduardo Gutiérrez

Eduardo Gutiérrez Valdivia (17 de gener de 1925) és un exfutbolista bolivià.

## Selecció de Bolívia

Va formar part de l'equip bolivià a la Copa del Món de 1950. Participà en el campionat sud-americà de 1949. Fou 20 cops internacional entre 1947 i 1953.

## Referències

* ↑ Eduardo Gutiérrez a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2014-04-11. [Consulta: 18 abril 2018].
* ↑ 1950 FIFA World Cup Brazil Arxivat 18-9-2011 a Wayback Machine.
* ↑ Southamerican Championship 1949 Arxivat 27-3-2009 a Wayback Machine. - RSSSF
* ↑ Appearances for Bolivia National Team Arxivat 2018-04-23 a Wayback Machine. - RSSSF
# Andreu Paleòleg

Andreu Paleòleg (grec medieval: Ἀνδρέας Παλαιολόγος, Andreas Paleologos; 17 de gener del 1453 - juny del 1502) fou el fill gran de Tomàs Paleòleg, dèspota de Morea, i nebot de Constantí XI Paleòleg, l'últim emperador romà d'Orient. En morir el seu pare el 1465, Andreu fou reconegut com a dèspota titular de Morea i, a partir del 1483, fou un pretendent al títol d'emperador de Constantinoble (en llatí: Imperator Constantinopolitanus).
El 1502, llegà els seus «drets» a Ferran II d'Aragó i Isabel I de Castella. Tanmateix, els Reis Catòlics no intentaren fer-los valdre en cap moment i fins i tot s'aliaren amb el soldà otomà Baiazet II contra Venècia.

## Notes

* ↑ A la pràctica, el càrrec d'emperador romà sovint era hereditari, però legalment era electiu. El simple fet de ser nebot de l'anterior emperador no li atorgava cap dret especial a Andreu, així que en realitat no podia transmetre uns drets que jurídicament no posseïa.

## Referències

* ↑ Láscaris Comneno, 1956, p. 261.

## Bibliografia

* Láscaris Comneno, C. «Participación catalana en la defensa de Constantinopla durante su último asedio» (en castellà). Argensola, 27, 1956, pàg. 259-266.
# Dorotea de Dinamarca

Dorotea de Dinamarca (en alemany Dorothea von Dänemark) va néixer a Kolding (Dinamarca) el 29 de juny de 1546 i va morir a Winsen el 6 de gener de 1617. Era una princesa de la casa d'Oldenburg, filla del rei Cristià III de Dinamarca (1503-1559) i de Dorotea de Saxònia-Lauenburg (1511-1571).
A causa dels atacs de bogeria del seu marit, a partir de 1582, ella va separar-se'n per seguretat. Quan el seu marit va morir, el 1592, es va convertir en regent del seu fill Jordi. Durant el seu regnat, va tenir en diverses ocasions enfrontaments amb els administradors del seu marit, a qui acusava de mala gestió durant el període d'incapacitat mental de Guillem.

## Matrimoni i fills

El 12 d'octubre de 1561 es va casar amb Guillem de Brunsvic-Lüneburg (1535-1592), fill del duc Ernest I (1497-1546) i de Sofia de Mecklenburg-Schwerin (1508-1541). El matrimoni va tenir els següents fills:
* Sofia (1563-1639), casada amb Jordi Frederic de Brandenburg-Ansbach
* Ernst (1564-1611).
* Elisabet (1565-1621), casada amb Frederic de Hohenlohe-Langenburg
* Cristià (1566-1633).
* August (1568-1636).
* Dorotea (1570-1649), casada amb Carles I del Palatinat de Zweibrücken-Birkenfeld
* Clara (1571-1658), casada amb Guillem de Schwarzburg-Blankenburg
* Anna Úrsula (1572-1601)
* Margarida (1573-1643), casada amb Joan Casimir de Saxònia-Coburg
* Frederic (1574-1648).
* Maria (1575-1610)
* Magnus (1577-1632)
* Jordi (1582-1641), casat amb Anna Elionor de Hessen-Darmstadt (1601-1659).
* Joan (1583-1628)
* Sibil·la (1584-1652), casada amb Juli Ernest de Brunsvic-Lüneburg

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz
* http://www.findagrave.com
* https://runeberg.org/dbl/4/0308.html
* http://thepeerage.com
# Antonio Betancort Barrera

Antonio Betancort Barrera (Las Palmas de Gran Canaria, 13 de març de 1937 - Las Palmas de Gran Canaria, 15 de març de 2015) fou un futbolista canari. Va jugar de porter i va desenvolupar la seva carrera a la UD Las Palmas i el Reial Madrid CF.
Va formar part de la selecció espanyola a la Copa del Món de 1966.

## Clubs

* Unión Deportiva Las Palmas: 1956-1961
* Reial Madrid CF: 1961-1962
* Deportivo de la Coruña: 1962-1963
* Reial Madrid CF: 1963-1971
* Unión Deportiva Las Palmas: 1971-1973

## Palmarès
### Campionats estatals

* 6 Lligues espanyoles: 1961/62, 1963/64, 1964/65, 1966/67, 1967/68 i 1968/69 (Reial Madrid CF)
* 2 Copes del Generalíssim: 192 i 1970 (Reial Madrid CF)

### Campionats internacionals

* 1 Copa d'Europa: 1965/66 (Reial Madrid CF)

### Títols individuals

* 2 trofeus Zamora: 1964/65 i 1966/67
* Récord de la lliga espanyola (compartit amb José Manuel Pesudo del FC Barcelona) al porter menys golejat en un sola temporada: 15 gols

## Referències

* ↑ «Fallece a los 78 años Antonio Betancort, exguardameta del Real Madrid». Mundo Deportivo, 15-03-2015. [Consulta: 15 març 2015].

## Enllaços externs

* «Betancort, una lesión le arrebató la gloria» (en castellà). Jugadors de Llegenda. Web oficial del Reial Madrid CF. [Consulta: 9 març 2011].
* «Estadístiques de Betancort» (en castellà). sportec.es. Arxivat de l'original el 2010-10-03. [Consulta: 5 febrer 2021].
* Biografia del jugador (castellà)
# Anthony Geslin

Anthony Geslin (Alençon, 9 de juny de 1980) és un ciclista francès, professional des del 2002 al 2015. Les principals victòries han estat la París-Camembert de 2006 i la Fletxa Brabançona de 2009.
El 2005 guanyà la medalla de bronze al Campionat del Món de Madrid, per darrere de Tom Boonen i Alejandro Valverde.

## Palmarès

* 1998
** 1r al Trofeu Karlsberg
* 2003
** 1r al Critèrium des Espoirs
* 2004
** 1r a la Ruta Adélie
* 2005
** Vencedor d'una etapa el Circuit de Lorena
** 3r al Campionat del Món de ciclisme en ruta
* 2006
** 1r a la París-Camembert
* 2007
** 1r al Trofeu dels Escaladors
* 2008
** 1r al Tour de Doubs
* 2009
** 1r a la Fletxa Brabançona

### Resultats al Tour de França

* 2005. 97è de la classificació general
* 2006. 88è de la classificació general
* 2007. 98è de la classificació general
* 2009. 119è de la classificació general
* 2010. 146è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. Abandona (18a etapa)
* 2006. Abandona (16a etapa)
* 2008. Abandona (10a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa d'Anthony Geslin a sitiodeciclismo.net
# Anthony Harvey

Anthony Harvey (Londres, 3 de juny de 1931 - Water Mill, 23 de novembre de 2017) fou un muntador i director de cinema anglès.

## Biografia

Harvey surt als crèdits de quinze pel·lícules com a muntador, destacant I'm All Right, Jack de John Boulting, The L-Shaped Room i The Whisperers de Bryan Forbes, Lolita i Dr. Strangelove de Stanley Kubrick, i The Spy Who Came in from the Cold de Martin Ritt, i n'ha dirigit tretze. També va sortir a la pel·lícula de 1945 Caesar i Cleopatra. La segona pel·lícula que Harvey va dirigir, The Lion in Winter (1968), va guanyar un Directors Guild of America Award i una nominació per l'Oscar al millor director.

## Filmografia
### Com a director

* 1967: Dutchman
* 1968: The Lion in Winter
* 1971: El detectiu i la doctora (They Might Be Giants)
* 1973: The Glass Menagerie (TV)
* 1974: L'abdicació (The Abdication))
* 1976: The Disappearance of Aimee (TV)
* 1979: Players
* 1979: Eagle's Wing
* 1980: Richard's Things
* 1983: Svengali (TV)
* 1985: Grace Quigley
* 1994: This Can't Be Love (TV)

### Com a muntador

* 1956: Private's Progress
* 1956: On Such a Night
* 1957: Brothers in Law
* 1958: Happy Is the Bride
* 1958: Tread Softly Stranger
* 1959: Carlton-Browne of the F.O.
* 1959: I'm All Right Jack
* 1960: The Angry Silence
* 1960: The Millionairess
* 1962: Lolita
* 1962: L'habitació en forma d'ela (The L-Shaped Room)
* 1964: Doctor Strangelove (Dr. Strangelove or: How I Learned to Stop Worrying and Love the Bomb)
* 1965: The Spy Who Came in from the Cold
* 1967: Dutchman
* 1967: The Whisperers

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1967: Lleó d'Or per Dutchman
* 1969: Oscar al millor director per The Lion in Winter
* 1969: Globus d'Or al millor director per The Lion in Winter
* 1980: Lleó d'Or per Richard's Things

## Referències

* ↑ «biografia d' Anthony Harvey». The New York Times.
* 1 2 «Anthony Harvey, premis». The New York Times.
# Anorrhinus

Anorrhinus és un gènere d'ocells de la família dels buceròtids (Bucerotidae). Aquests calaus habiten als boscos del sud-est asiàtic i les zones adjacents de l'Índia i la Xina. Són observats en grups socials.

## Llistat d'espècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) aquest gènere conté tres espècies:
* calau crestafosc (Anorrhinus galeritus).
* calau d'Austen (Anorrhinus austeni).
* calau de Tickell (Anorrhinus tickelli).

## Referències

* 1 2 «Mousebirds, Cuckoo Roller, trogons, hoopoes, hornbills» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 294. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Apogonichthys

Apogonichthys és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apogònids.

## Taxonomia

* Apogonichthys landoni (Herre, 1934)
* Apogonichthys ocellatus (Weber, 1913)
* Apogonichthys perdix (Bleeker, 1854)
* Apogonichthys waikiki (Jordan & Evermann, 1903)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1934. Notes on fishes in the Zoological Museum of Stanford University. 1. The fishes of the Herre Philippine expedition of 1931. The fishes of the Herre 1931 Philippine expedition with descriptions of 17 new species. Newspaper Enterprise Litd., Hong Kong. Herre Philipp. Exped.: 1-106.
* ↑ Weber, M., 1913. Die Fische der Siboga-Expedition. E. J. Brill, Leiden. Fische Siboga Exped.: i-xii + 1-710, Pls. 1-12.
* ↑ Bleeker, P., 1854. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van het eiland Floris. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 6: 311-338.
* ↑ Jordan, D. S. & B. W. Evermann, 1903. Descriptions of new genera and species of fishes from the Hawaiian Islands. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 (1902): 161-208.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Randall, J.E., 1998: Review of the Cardinalfishes (Apogonidae) of the Hawaiian Islands, with descriptions of two new species. Aqua, International Journal of Ichthyology 3 (1): 25-38.
# El cel pot esperar

El cel pot esperar (original: Heaven Can Wait) és una pel·lícula dels Estats Units de Warren Beatty i Buck Henry estrenada el 1978. Nominada nou vegades als Oscars, el film es va emportar una estatueta per la direcció artística. Als Globus d'Or, la pel·lícula va rebre tres premis. És un remake del film Here Comes Mr. Jordan (1941). Va ser doblada al català

## Argument

Joe Pendleton és el quarterback dels St. Louis Rams que està preparant la superBowl. Mor en un accident de circulació, però després d'una comprovació per part de Sant Pere, la seva defunció s'espera fins al cap de diversos anys. El seu cos ha estat incinerat, i cal trobar un cos d'esportista a Joe Pendleton.

## Repartiment

* Warren Beatty: Joe Pendleton
* Julie Christie: Betty Logan
* Jack Warden: Max Corkle
* James Mason: M. Jordan
* Charles Grodin: Tony Abbott
* Dyan Cannon: Julia Farnsworth
* Buck Henry: L'escolta
* Vincent Gardenia: Tinent Krim
* Joseph Maher: Sisk
* Hamilton Camp: Bentley
* Arthur Malet: Everett
* Stephanie Faracy: Corinne
* Jeannie Linero: Lavinia
* Harry D.K. Wong: Gardener
* R.G. Armstrong: Director general
* Elliott Reid (no surt als crèdits): Un cambrer

## Premis i nominacions
### Premis

* 1979. Oscar a la millor direcció artística per Paul Sylbert, Edwin O'Donovan i George Gaines
* 1979. Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* 1979. Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Warren Beatty
* 1979. Globus d'Or a la millor actriu secundària per Dyan Cannon

### Nominacions

* 1979. Oscar a la millor pel·lícula
* 1979. Oscar al millor actor per Warren Beatty
* 1979. Oscar al millor actor secundari per Jack Warden
* 1979. Oscar a la millor actriu secundària per Dyan Cannon
* 1979. Oscar a la millor fotografia per William A. Fraker
* 1979. Oscar al millor director per Warren Beatty i Buck Henry
* 1979. Oscar a la millor banda sonora per Dave Grusin
* 1979. Oscar al millor guió adaptat per Elaine May i Warren Beatty

## Referències

* ↑ El cel pot esperar
* ↑ «Heaven can wait». The New York Times.
# El celoso extremeño

El celoso extremeño, és una de les dotze novel·les curtes publicades per Miguel de Cervantes el 1613 al recull Novelas ejemplares.
Conta la història d'un marit gelós que tanca dins la casa la seva esposa Leonora i només la deixa sortir de matinada per anar a missa. Malgrat totes les prevencions del marit, Leonora aconsegueix fer entrar el seu amant a casa seva. El marit excessivament gelós és incapaç de mantenir tancada la seva jove esposa.
Per a molts cervantistes, la novel·la és clarament d'inspiració italiana, tant des del punt de vista genèric com temàtic, ja que recorda, sobretot, les obres de Boccaccio, Bandello i Straparola. La novel·la té dues versions completament diferents. La del Manuscrito de Porras de la Cámara és més directa i menys ambigua, però la de Cervantes és molt més polida i admet diverses interpretacions.

## Enllaços externs

* Text complet en línia: El celoso extremeño a la Biblioteca Virtual Cervantes, editat per Florencio Sevilla Arroyo