OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Canobus

Canop, Canobus o Canopus (Canobos o Canopos, Κάνωβος o Κάνωπος), va ser el timoner de Menelau, i l'heroi que donà nom a la ciutat de Canop (Canobus o Canopus) a Egipte i a un braç de la desembocadura del Nil, prop d'Alexandria. Era un espartà originari d'Amicles.
Quan Menelau, després de la caiguda de Troia, anà a Egipte amb Helena, Teònoe filla del rei d'Egipte s'enamorà de Canop, que era jove i d'una gran bellesa. Però el seu amor no va ser correspost. Un dia, Canop va desembarcar en ser picat per una serp va morir. Menelau i Helena el van enterrar i li van construir una tomba a l'illa de Canop. Helena va plorar la mort de Canop, i de les seves llàgrimes en va néixer una planta anomenada helenion.
Una altra tradició diu que Canop era el pilot d'Osiris, el déu egipci. Hauria pilotat la nau Argo i ell i la nau haurien estat transformats en constel·lacions

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 86. ISBN 9788496061972.
# Can Carreter (Amer)

Can Carreter és un edifici medieval d'Amer (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situada a la part esquerra de la plaça del monestir entrant per Can Terme. La casa és arrebossada i pintada de color rosat a excepció dels emmarcaments de pedra de les obertures de la planta baixa. Actualment està enganxada a Can Terme per una volta de rajola que fa d'entrada oriental a la plaça (Veure la fitxa referent a Can Terme, Amer).
A principis del segle XXI és un edifici reformat tant a l'exterior com a l'interior i només resta de l'anterior edificació l'estructura i els marcs d'algunes obertures de la planta baixa.
La planta de la casa és rectangular. La planta baixa té tres portes, dues d'elles emmarcades parcialment de blocs de pedra i una columna de formigó entre elles i l'altra del tot emmarcada de pedra, amb una llinda de pedra datada del segle xviii. Les finestres del primer i segon pis són metàl·liques i unides per una estructura també metàl·lica. La cornisa està formada per un ràfec d'una filera de teula.

## Història

Casa d'origen medieval reformada en època moderna i contemporània. L'última gran reforma ha estat després de 1991.
L'any 1989-1990, davant de Can Carreter, van tenir lloc les excavacions arqueològiques per estudiar l'antic claustre del monestir, destruït al segle XV.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Carreter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Cal Dorda

Cal Dorda, Casa de la Pia Almoina, Casa Pelegrí o Casa Mestre, és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres d'origen gòtic, de planta baixa, un pis i golfes, amb barbacana i coberta de teula àrab. Hi ha un pati interior reformat i unes arcades apuntades en una de les entrades. Els elements més remarcables de la façana són el finestral gòtic i la imatge d'un pelegrí.
La finestra mereix una menció especial: decorada amb guardapols i llinda motllurada, acabada amb unes mènsules esculpides amb fesomies humanes. Inclou en el seu interior un arc conopial lobulat i, entre els caps, uns relleus amb la representació d'una cara grotesca de la boca de la qual surten branques i fullatges que s'escampen al seu voltant. L'ampit és de contorn arrodonit i els brancals motllurats amb basa. Possible iconografia de l'home-verd, tema típic de la decoració profana gòtica.

## Història

Cal Dorda, també conegut com a Cal Pelegrí o Cal Mestre, està situada sobre el recorregut històric del carrer de la Font, ja existent al segle xiii.
La casa és d'origen gòtic. El 1918 es va fer una reforma de la façana quan n'era propietària Josefa Mestre i Carbonell. El projecte, signat per Jeroni Granell i Manresa i datat el juliol de 1918, es conserva a l'arxiu de l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès. Va ser aprovat el 24 de juliol del mateix any.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Dorda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].

## Enllaços externs

* Casa de la Pia Almoina, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cantons dels Alts Alps

Fins al 2015 els cantons dels Alts Alps eren 30 i s'agrupaven en 2 districtes:
De resultes de la redistribució cantonal del 2015, actualment són els següents 15 cantons:
* L'Argentière-la-Bessée
* Briançon-1
* Briançon-2
* Chorges
* Embrun
* Gap-1
* Gap-2
* Gap-3
* Gap-4
* Guillestre
* Laragne-Montéglin
* Saint-Bonnet-en-Champsaur
* Serres
* Tallard
* Veynes

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-193 du 20 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Hautes-Alpes (francès)
# Canal de Bashi

El canal de Bashi (en xinès: 巴士海峡) és un estret de l'oceà Pacífic entre l'illa d'I'Ami, de les Filipines, i l'illa de les Orquídies, de Taiwan. Es caracteritza per les tempestes de vent durant el període de pluges, de juny a desembre.
El canal de Bashi és un pas important tant des del punt de vista militar com per a la comunicació. Molts dels cables submarins que transporten dades i trànsit telefònic entre els països asiàtics passen pel canal de Bashi, per la qual cosa és un important punt de connexió per a Internet. Al desembre de 2006, un terratrèmol submarí de magnitud 6,7 va tallar diversos cables submarins, al mateix temps, causant un coll d'ampolla important de les comunicacions, que va durar diverses setmanes.

## Referències

* ↑ «Bashi Channel, Philippines - Geographical Names, map, geographic coordinates». [Consulta: 3 agost 2022].
* ↑ «Bashi Channel (Bashichannel) - Map, Weather and Photos - Philippines: marine channel - Lat:21.4167 and Long:121.5». [Consulta: 3 agost 2022].
* ↑ «PC World - Earthquakes Disrupt Internet Access in Asia», 03-03-2008. Arxivat de l'original el 2008-03-03. [Consulta: 3 agost 2022].
# Cantó de Vauvillers

El cantó de Vauvillers és un cantó francès del departament de l'Alt Saona, situat al districte de Lure. Té 23 municipis i el cap és Vauvillers.

## Municipis

* Alaincourt
* Ambiévillers
* Anjeux
* Bassigney
* Betoncourt-Saint-Pancras
* Bouligney
* Bourguignon-lès-Conflans
* Cubry-lès-Faverney
* Cuve
* Dampierre-lès-Conflans
* Dampvalley-Saint-Pancras
* Fontenois-la-Ville
* Girefontaine
* Hurecourt
* Jasney
* Mailleroncourt-Saint-Pancras
* Melincourt
* Montdoré
* La Pisseure
* Plainemont
* Pont-du-Bois
* Selles
* Vauvillers

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Grandhaye | radical |
| 19..-1976 | André Giberton | radical, després MRG |
| 1976-2001 | Jean Reyboz | Divers droite, després UDF-CDS, després divers droite |
| 2001- | Frédéric Laurent | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 3.762 | 4.081 | 3.861 | 3.823 | 3.935 | 3.874 | 3.841 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Canto spianato

El canto spianato (en italià) és un cant pla, exempt de floritures, coloratures i altres ornamentacions. Va directe a la nota que vol assolir. Aquest cant és típic del verisme. Gilbert-Louis Duprez fou un dels primers tenors romàntics a introduir-lo a França.

## Referències

* ↑ «Gilbert -Louis Duprez». Gran enciclopèdia de la música.
# Capella de Manyaques

La Capella de Manyaques, ara per ara d'advocació desconeguda, és la capella del mas Manyaques, situat a l'actual terme de la comuna del Tec, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada al costat sud-occidental del mas Manyaques, a prop a l'esquerra del Tec, a l'extrem nord-est del terme, prop del límit amb Montferrer.
La capella, exteriorment intacta, ha estat interiorment transformada en un apartament, com la resta de dependències del mas Manyaques.

## Característiques

Es tracta d'una capella probablement del segle xix, d'una sola nau, amb l'absis orientat al nord-oest. En el frontis sud-est hi ha un petit cloquer d'espadanya obrat amb maons, com la resta l'església.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «170 - El Tec». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «El Tec». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La capella de Manyaques en els ortofotomapes de l'IGN
# Capella de Mas Carreras

La Capella de Mas Carreras és una petita capella de Roda de Berà (Tarragonès) que es trobava originàriament al costat d'una casa d'estiueig avui en dia desapareguda. Construïda a inicis del segle xx, va ser ampliada i decorada per l'arquitecte Josep Maria Jujol i Gibert durant els anys 40 del segle passat. Es troba a la urbanitzada zona costanera del terme, envoltada de blocs d'apartaments. S'hi pot accedir des de l'Avinguda Reina Fabiola, mitjançant un pas per a vianants, i des del carrer Josep Maria Jujol.

## La intervenció jujoliana

El Mas Carreras (anteriorment Mas Guinovart) havia estat propietat de Pere Pascual i Bonaventura Carreras, els quals coneixien personalment a Josep Maria Jujol. Aquesta amistat va fer que l'arquitecte tarragoní passés diverses temporades al mas fent reformes, primer a la casa de camp i posteriorment a la seva capella adjacent.
Jujol va començar la seva intervenció a la capella ampliant-la amb un petit absis sostingut per columnes de pedra de Santa Tecla. Posteriorment va col·locar una nova mesa d'altar dissenyada per ell mateix i exempta, de manera que es podia dur a terme la celebració litúrgica de cara als fidels.
Un cop acabada la feina de paleta, el mateix Jujol va començar la tasca decorativa, duta a terme de manera intermitent al llarg dels següents anys, la qual va incloure tant la decoració pictòrica de les parets com l'elaboració d'objectes litúrgics i làmpades. Tot plegat és un clar exemple de la concepció d'art total que tenia Jujol.
En l'Espai Jujol del Centre Cívic la Roca Foradada del Roc de Sant Gaietà estan exposats alguns dels objectes litúrgics que hi havia a la capella de Mas Carreras. En el referit centre cultural municipal es poden concertar visites guiades al petit oratori.

## Referències

* ↑ Jujol jr. 2012, p.2-10

## Bibliografia

* Jujol jr., Josep M.; CER. “L'empremta de Josep M. Jujol a Roda de Berà”, “Boi”: 2012, 28.
# Cap de Ferrutx

El Cap de Ferrutx és un cap de l'illa de Mallorca situat dins el terme d'Artà. Constitueix el punt més septentrional de la Península de Llevant i tanca pel sud-est la Badia d'Alcúdia.
Pren el nom de l'antiga alqueria islàmica de Beniferrutx o Ferrutx, actualment anomenada Devesa de Ferrutx, que també dona nom al Bec de Ferrutx (520 m). El topònim de Ferrutx podria provenir de l'àrab, idioma en què significa 'pollastre', en referència a un personatge conegut a la zona o a un propietari de l'alqueria.

## Referències

* ↑ «Cap de Ferrutx». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Escrit també Farrutx: Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Farrutx». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 5. Palma: Promomallorca, p. 295. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Pastor Tous, Miquel. «Les alqueries del juz de Yartan». Conèixer Artà. [Consulta: 22 febrer 2023].
* ↑ Coromines, Joan. «Ferrutx». A: Onomasticon Cataloniae, p. 141.
* ↑ Escanelles, Miquel Àngel. «Faraig, Ferrutx». ToponímiaMallorca. [Consulta: 22 febrer 2023].
# Cantó de Montdidier

El cantó de Montdidier és un cantó francès del departament del Somme, situat al districte de Montdidier. Té 34 municipis i el cap és Montdidier.

## Municipis

* Andechy
* Assainvillers
* Ayencourt
* Becquigny
* Bouillancourt-la-Bataille
* Boussicourt
* Bus-la-Mésière
* Cantigny
* Le Cardonnois
* Courtemanche
* Davenescourt
* Erches
* Ételfay
* Faverolles
* Fescamps
* Fignières
* Fontaine-sous-Montdidier
* Gratibus
* Grivillers
* Guerbigny
* Hargicourt
* Laboissière-en-Santerre
* Lignières
* Malpart
* Marestmontiers
* Marquivillers
* Mesnil-Saint-Georges
* Montdidier
* Piennes-Onvillers
* Remaugies
* Rollot
* Rubescourt
* Villers-Tournelle
* Warsy

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Georges Marcel | |
| 1949-1967 | Jean Doublet | Divers droite |
| 1967-1979 | Jean-Louis Massoubre | UDR, després RPR |
| 1979-1998 | Gérard Flamand | RPR, després Divers droite |
| 1998-2011 | Catherine Le Tyrant | PS |
| 2011- | Catherine Quignon | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 10.304 | 11.215 | 11.051 | 11.043 | 11.414 | 11.969 | 12.359 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cap d'operacions

Un cap d'operacions, o director (general) d'operacions, sovint conegut amb les sigles COO per influència del terme anglès chief operating officer, és un membre de la direcció d'una empresa. Es tracta d'un dels càrrecs executius de més alt nivell de l'empresa. S'ocupa de gestionar-ne les operacions del dia a dia i sovint ret comptes directament a l'executiu més alt, generalment l'executiu en cap. Així doncs, el cap d'operacions sol ser el primer càrrec en importància per sota del president i l'executiu en cap, especialment si aquests dos càrrecs estan ocupats per la mateixa persona.

## Referències

* ↑ Levinson, Harry «Between CEO and COO» (en anglès). Academy of Management Executive, 7, 2, 1993, p. 71–83.
# Cardelhac

Cardelhac (francès Cardeilhac) és un municipi occità de Comenge a Gascunya, del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.
# Casa Wabi

Fundació Casa Wabi és una organització sense ànim de lucre que fomenta la col·laboració i el compromís social a través de les arts i l'intercanvi cultural entre artistes residents i la comunitat local. La seu principal, la Casa Wabi, s'ubica la costa d'Oaxaca, a Puerto Escondido. Actualment la fundació opera dos projectes de residències, a la Casa Wabi i a Casa Na-No a Tokyo, i dos espais expositius, un també a Casa Wabi i l'altre a Santa María, la seu a la Ciutat de Mèxic.

## Història

Creada el 2014 per iniciativa de l'artista mexicà Bosco Sodi, la fundació pren el nom del concepte "Wabi-Sabi" el qual representa una visió del món centrada en l'acceptació d'allò efímer i la imperfecció. Sota aquest concepte, l'arquitecte Tadao Ando, guanyador d'un premi Pritzker el 1995, va dissenyar la seu principal.
Originalment, el projecte es va plantejar com un programa de residències artístiques, però s'han anat sumant altres activitats com un taller de fang, un taller de projecció de cinema, un programa d'exhibicions per un any, una biblioteca mòbil i el vincle directe amb institucions educatives i la població local.

## Arquitectura

La Casa Wabi, són 130 hectàrees de laboratori artístic, situat al davant de l'oceà Pacífic a pocs metres de la muntanya. El recinte va ser dissenyat per l'arquitecte Tadao Ando i un dels pavellons per Álvaro Siza. És una arquitectura minimalista, de gran simbolisme i camuflada entre la naturalesa que reuneix dormitoris, estudis, una sala d'exposicions, un altre de projeccions, zones de trobada i espais per a la meditació. A l'interior, 300 metres de mur recorren l'espai i són la columna vertebral de la casa. L'arquitectura fomenta la introspecció profunda en un mateix. Aquest caràcter monàstic també el determina el contrast amb la comunitat, l'staff i la marginalitat de la zona.

## Referències

* ↑ «Acerca de..About» (en anglès americà). [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ País, El «Fotos: Casa Wabi, una residencia para artistas paradisiaca» (en castellà). El País [Madrid], 25-10-2017. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Hotbook, Redacción. «Fundación Casa Wabi» (en espanyol de Mèxic), 12-05-2018. [Consulta: 1r març 2022].
# Casa Salgot

Casa Salgot és un habitatge del municipi de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada a la urbanització "Vista Alegre", al costat del mar, és formada per dos volums de planta trapezoïdal, piscina i terrassa-mirador a la banda de migdia, delimitada per una pèrgola. Un dels cossos allotja els dormitoris i serveis complementaris, i l'altre la sala d'estar, la cuina i serveis annexos. L'organització interna de l'edifici queda manifestada exteriorment per la distribució d'obertures de la façana: els paraments posteriors presenten murs opacs, amb obertures mínimes, per aïllar la casa de les inclemències climàtiques i del soroll de l'entorn; la resta de paraments té obertures regulars que, en el cas de la façana sud, són de grans dimensions i relacionen els espais interns i externs de l'habitatge.

## Història

La casa Salgot va ser construïda l'any 1989 pels arquitectes Jordi Garcés i Enric Sòria per a Josep Anton Salgot.

## Referències

* 1 2 «Casa Salgot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2013].
# Casa dels Mestres (Alella)

La Casa dels Mestres o Casa de les Escoles és una obra racionalista d'Alella (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Està situada al costat de les Escoles Fabra.

## Descripció

Habitatge de planta baixa i pis, situat entre mitgeres amb pati-jardí al davant i pati al darrere. La coberta és amb teulada a dues vessants. L'estructura: tres crugies perpendiculars a la façana principal, la central molt més estreta correspon a l'entrada i l'escala, les laterals comprenen cadascuna un habitatge per planta, resultant un total de quatre habitatges. La façana principal està orientada a sud. És un edifici adossat a les escoles, al pati davanter.

## Referències

* ↑ «Casa dels Mestres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Cantó de Saint-Benoît-1

El cantó de Saint-Benoît-1 és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a una fracció de la comuna de Saint-Benoît.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001 -2008 | Jean-Claude Fruteau | PS |
| 2008 - | Daniel Huet | PS |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Cantó de Saint-Berthevin

El cantó de Saint-Berthevin és un cantó francès del departament del Mayenne, situat al districte de Laval. Té 7 municipis i el cap és Saint-Berthevin.

## Municipis

* Ahuillé
* Astillé
* Courbeveille
* L'Huisserie
* Montigné-le-Brillant
* Nuillé-sur-Vicoin
* Saint-Berthevin

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1998 | Clément Trocherie | RPR |
| 1998-2011 | Marcel Rousseau | UDF, després AC |
| 2011- | Yannick Borde | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 5.910 | 6.378 | 9.860 | 12.230 | 13.694 | 15.017 | 16.758 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sant Pau (Apostolat d'Almadrones)

Sant Pau és una obra d'El Greco i el seu taller, realitzada entre 1608 i 1614. Es conserva i exhibeix en una de les sales del Museo del Prado.
Aquest oli sobre tela forma part d'un apostolat provinent de l'església d'Almadrones, a Guadalajara. De fet, al Museo del Prado es conserven tres teles més d'aquest mateix apostolat: Sant Jaume el Major, Sant Tomàs i Salvator Mundi, que revelen com El Greco i el seu taller van optar per repetir el model dels apostolats de la Catedral de Toledo i del Museu del Greco, situat a la mateixa ciutat, optant així per elaborar els seus propis models d'apostolats en lloc d'inspirar-se en els gravats que en aquella època circulaven arreu d'Europa i que van ajudar a consolidar una determinada iconografia de sants i figures bíbliques.
Signada amb les inicials de l'artista en lletra minúscula grega (delta i theta), l'obra és d'un qualitat remarcable, per bé que la resolució del fons, força opaca i amb pocs matisos, impedeix que la imatge assoleixi l'elevada expressivitat que caracteritza les obres de El Greco. La imatge de Sant Pau respon a la tipologia clàssica de El Greco per a la representació d'aquest sant: el cap és allargat, el front és ample i el nas aguilenc en són característiques habituals (sovint identificades com a característiques facials del propi pintor), així com la vestimenta, una túnica blava i un mantell de color roig. El sant està lleugerament girat cap a la seva dreta i sosté l'espasa amb la que fou decapitat a Roma, així com un manuscrit escrit en lletra cursiva grega dirigit a Titus, que va ajudar a l'apòstol en l'evangelització de Creta. El rostre del sant, vigorós, és executat amb una pinzellada solta i tremolosa, característica de les obres de l'etapa final de El Greco, i la construcció dels plecs de la roba, especialment les del mantell vermell, reflecteix una qualitat extraordinària, tant pel que fa al traç com a la resolució del color.

## Bibliografia

* José., Álvarez Lopera,. El Greco. Madrid: Arlanza, D.L. 2005. ISBN 8495503441.
* Michael., Scholz-Hänsel,. El Greco: Domenikos Theotokopoulos, 1541-1614. Köln: Taschen, 2004. ISBN 9783822831731.

## Referències

* 1 2 3 «San Pablo - Colección - Museo Nacional del Prado». [Consulta: 16 desembre 2017].
* 1 2 3 «San Pablo Apóstol - Europeana» (en castellà). [Consulta: 16 desembre 2017].
# Cargolet de Sharpe

El cargolet de Sharpe (Cinnycerthia olivascens) és una espècie d'ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Viu al sotabosc de la selva humida i altres formacions boscoses de les muntanyes de Colòmbia, Equador i nord del Perú.

## Referències

* ↑ «Cargolet de Sharpe». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)