OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 7z

7z és un format de dades comprimides que suporta diferents filtres de compressió de dades, encriptació i preprocessament. El format 7z aparegué inicialment implementat per l'arxivador 7-Zip. Tant el programa com la biblioteca 7-Zip són públicament disponibles sota els termes de la LGPL.
El tipus MIME de 7z és application/x-7z-compressed.

## Característiques

El format 7z ofereix les següents característiques principals:
* Arquitectura oberta i modular que permet afegir qualsevol mètode de compressió, conversió o encriptació.
* Altes relacions de compressió (depenent del mètode de compressió emprat)
* Forta encriptació Rijndael/AES-256.
* Suport de fitxers grans (fins a 16 exabytes).
* Noms d'arxiu unicode
* Suport per a compressió sòlida, on múltiples fitxers de tipus similar són comprimits en una sola trama, per a aprofitar la redundància combinada inherent en fitxers similars.
* Compressió de capçaleres.
L'arquitectura oberta del format permet que mètodes de compressió futurs addicionals siguin afegits a l'estàndard.

## Suport actual de 7z

A continuació es mostra una llista de com el programari de compressió disponible actualment suporta el format d'arxiu 7z:
Suport complet (compressió i descompressió):
* 7-Zip i p7zip
* 7zX
* Ark
* BetterZip
* ExtractNow
* EZ 7z
* File Roller
* IZArc (encara que sense suport per a Ultra compressió o format Sòlid).
* PowerArchiver
* QuickZip
* ShellZip
* SimplyZip
* Squeez
* TUGZip
* ZipGenius
Només descompressió:
* ALZip
* WinRAR
Sense suport (les següents aplicacions no suporten actualment el format 7z):
* WinZip
* Filzip

## Vegeu també

* Format de fitxer
* Estàndard obert

## Referències

* ↑ History of 7-zip changes
# Abdul-Rahim Hamed

Abdul-Rahim Hamed (àrab: رحيم حميد) (Iraq, 23 de maig de 1963) és un exfutbolista iraquià de la dècada de 1980 i posteriorment entrenador de futbol.
Fou internacional amb la selecció de futbol de l'Iraq amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 1986.
Pel que fa a clubs, destacà a Al-Jaish.

## Referències

* ↑ «1986 FIFA World Cup Mexico». Arxivat de l'original el 2011-10-03. [Consulta: 13 setembre 2021].
* ↑ Hassanin Mubarak. «Player Database». iraqsport.com. Arxivat de l'original el 18 juny 2001.
* ↑ Abdul-Rahim Hamed a National-Football-Teams.com (anglès)
# Àgave (nereida)

Àgave (en grec antic Ἀγαυή) va ser segons la mitologia grega, una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis. Tenia un únic germà, Nèrites.
És una de les dotze nereides que apareixen simultàniament a les quatre llistes dels autors que en donen els noms: Apol·lodor, Hesíode, Homer i Gai Juli Higí
Homer diu que ella i trenta-dues nereides més van pujar des del fons de l'oceà per arribar a les platges de Troia i plorar, juntament amb Tetis la futura mort d'Aquil·les

## Referències

* ↑ Pseudo-Apol·lodor. Βιβλιοθήκη, I, 2, 7
* ↑ Hesíode. Teogonia, 249
* ↑ Homer. Ilíada, VIII, 38
* ↑ Higí. Fabularum, prol. 8
* ↑ Homer. Ilíada, VIII, 38 i seg.
# Àgios Geórgios

Àgios Geórgios (en grec, Άγιος Γεώργιος) és un poblet de Grècia a l'illa de Creta. Pertany a la unitat perifèrica de Lassithi i al municipi i a la unitat municipal de Sitia. L'any 2011 tenia una població de 74 habitants.
En un turó proper anomenat Profeta Elies s'ha excavat una vila minoica d'uns 700 m², que fou construïda en quatre nivells o terrasses, de les quals la terrassa superior presenta una major qualitat de construcció. En la segona terrassa es fabricaven teixits. En la terrassa inferior es produïa vi. És possible que la funció principal de l'edifici fos l'explotació agrícola de la zona circumdant. Es creu que fou destruïda en el període minoic tardà IA. Les excavacions les dirigí Nikolaos Platon.

## Referències

* ↑ Detall del cens de 2011 (en grec).
* ↑ Agia Triada, Agios Georgios, Jamezi, Cidonia en www.hellinon.net Arxivat 2017-08-08 a Wayback Machine. (en grec).
* ↑ Agios Georgios en la pàgina www.minoancrete.com (anglès)
# The Bigs

The Bigs és un videojoc de beisbol amb un estil arcade que va ser llançat per la Wii, Xbox 360, PlayStation 2, PlayStation 3 i PlayStation Portable. El videojoc té un bon mode en línia de fins a 4 jugadors per partit, però aquesta opció no està disponible per la Wii. Va ser llançat el 26 de juny del 2007. També hi ha en el mode Carrera, "Create-a-Rookie", que el jugador ha de crear un jugador de beisbol de la categoria Rookie per a ser al capdamunt del Hall of Famer.
El primer base del St. Louis Cardinals, l'Albert Pujols, és el jugador de la portada. Es va llançar una versió limitada a les botigues de Future Shop i Best Buy, que hi ha el primer base dels Minnesota Twins, en Justin Morneau, a la coberta.
La ràdio és feta per Damon Bruce a play-by-play.

## Banda sonora

La banda sonora inclou els següents artistes i cançons:
* "The Memory Will Never Die" - Default
* "Famous" - Puddle of Mudd
* "Hit Me Up" - Gia Farrell
* "Plush" - Stone Temple Pilots
* "Nearly Lost You" - Screaming Trees
* "Oceans Size" - Jane's Addiction
* "Millennium" - Killing Joke
* "Tearing" - Rollins Band
* "More Human than Human" - White Zombie
* "Dreamworld" - Midnight Oil
* "Hung Out to Dry" - Fu Manchu
* "Ace of Spades" - Motörhead
* "Down on the Street" - The Stooges
* "Jerry Was a Racecar Driver" - Primus
* "Somebody" - Blue October
* "Insanity Rains" - Satellite Party
* "Satisfied" - Highbench

## Enllaços externs

* (anglès) Lloc web oficial Arxivat 2008-09-13 a Wayback Machine.
* (anglès) Consecucions de l'Xbox 360
* (anglès) Actualitzacions dels Roster per la versió de The Bigs per la Wii Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «A la web de IGN (en anglès)». Arxivat de l'original el 2007-07-06. [Consulta: 8 juliol 2007].
* ↑ A la web de Gamasutra (en anglès)
* ↑ A la web de Future Shop (en anglès)
* ↑ A la web de Best Buy (en anglès)
# Willy Bocklant

Willy Bocklant (Bellegem, Kortrijk, 26 de gener de 1941 - Mouscron, 6 de juny de 1985) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1962 i 1969. Durant la seva carrera esportiva destaquen les victòries al Tour de Romandia de 1963 i a la Lieja-Bastogne-Lieja de 1964.

## Palmarès

* 1960
** 1r del Circuit Francobelga
** 1r al Tríptic de les Ardenes i vencedor de 2 etapes
* 1962
** 1r del Tour de Pircardia i vencedor d'una etapa
* 1963
** 1r del Tour de Romandia
** 1r al Stadsprijs Geraardsbergen
* 1964
** 1r del Giro del Piemont
** 1r de la Lieja-Bastogne-Lieja
* 1965
** 1r a la Fletxa Brabançona
** 1r a la Brussel·les-Ingooigem
** 1r del Circuit de les regions frontereres
** 1r del Gran Premi d'Isbergues
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
* 1967
** 1r del Gran Premi E3
* 1968
** Vencedor d'una etapa al Tour del Nord

### Resultats al Tour de França

* 1963. Abandona (16a etapa)
* 1964. Abandona (10a etapa)
* 1965. Abandona (10a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa de Willy Bocklant a sitiodeciclismo.net
# Namco Bandai Holdings

Namco Bandai Holdings, Incorporated (NBHD) (株式会社 バンダイナムコホールディングス, Kabushiki-gaisha Bandai Namuko Hōrudingusu) és una companyia matriu de negocis japonesa especialitzada en diferents camps, la qual pertany a Namco Bandai Group, formada de la fusió de Namco i Bandai. Aquesta maneja aspectes com ara joguines, videojocs, jocs d'arcade i construccions de parcs temàtics. Aquesta nova entitat va ser fundada el 29 de setembre de 2005. Oficialment, Bandai va comprar a Namco, però independentment d'això, les dues companyies tenen igual poder de decisió. Les companyies de Namco Bandai Group estan organitzades en cinc Unitats estratègiques de negoci (sbus) i el grup de negocis afiliat.
Bandai és actualment la tercera companyia més gran de joguines en el món. Després de la fusió, Bandai va comprar a Sunrise, una companyia dedicada a l'animació japonesa, que es va convertir en subsidiària del grup posterior a la fusió.
NBHD també va adquirir a la desenvolupadora Banpresto (la qual va ser absorbida i forma part de Namco Bandai Games l'1 d'abril de 2008) juntament amb Namco Tales Studio. Anteriorment, tots dos eren propietats parcialment de Bandai i Namco.
El 31 de març de 2006, les operacions de videojocs de Namco i Bandai es van fusionar per formar Namco Bandai Games Inc (NBGI). El mateix dia una subsidiària de NBHD va ser creada sota el nom corporatiu de Namco Ltd, la seva divisió de negocis de construccions, mentre que les divisions d'incubadores van ser transferides a una nova subsidiària.

## Referències

* ↑ «IGN.com UK: Sayonara, Banpresto». Arxivat de l'original el 2012-02-06. [Consulta: 26 juny 2010].
# Mont Lemmon

El Mont Lemmon en anglès: Mount Lemmon, és un cim dels Estats Units, i és la culminació de la Serra de Santa Catalina a Arizona, amb 2.791 metres. Rep al voltant d'1,4 m de neu a l'any. Aquesta muntanya va rebre aquest nom en honor de la botànica nord-americana del segle xix, Sarah Plummer Lemmon, qui va fer una caminada al cim de la muntanya amb guies nadius americans, concretament de la tribu Pàpago, en mula i a peu el 1881.
A prop del cim de Mont Lemmon està el poble de Summerhaven i és una de les zones turístiques més privilegiades de Tucson. Al cim de la muntanya hi ha un observatori. És possible anar a peu o en cotxe per la carretera de Catalina. Al Mont Lemmon és coneguda per albergar el complex de pistes d'esquí més meridional dels Estats Units.

## Referències

* ↑ http://www.peakbagger.com/peak.aspx?pid=4191
* ↑ http://www.wrcc.dri.edu/cgi-bin/cliMAIN.pl?az5733
* ↑ "California Beat Hero: Sara Plummer Lemmon", May 27, 2009.
# Helene Marie Stromeyer

Helene Marie Stromeyer (Hannover, 26 d'agost de 1834 - Karlsruhe, 13 de març de 1924) va ser una pintora alemanya coneguda per les seves pintures florals i de paisatge.

## Biografia

Nascuda a Hannover, el cirurgià Louis Stromeyer era el seu pare. A la dècada de 1880 va assistir a la Großherzoglich Badische Kunstschule (Acadèmia de Belles Arts, Karlsruhe) on va tenir per professors a Hans Gude i Gustav Schönleber.
Stromeyer va exposar el seu treball a l'Edifici de la Dona a l'Exposició Mundial de Columbia de 1893 a Chicago, Illinois.
Va ser membre de l'Escola de Pintura de Düsseldorf i de l'Associació d'Artistes de Karlsruhe. Al final de la seva vida, Stromeyer era considerada una de les pintores de bodegons més importants de la seva època.
Stromeyer va morir el 13 de març de 1924 a Karlsruhe.

## Galeria d'imatges

* Natura morta amb roselles
* Bouquet de flors a la tanca del jardí
* Natura morta amb flors a la terrassa del llac
* Nena pagesa descansant
* El mirador
* Riviera - Roses - Galeria Estatal d'Art Karlsruhe

## Referències

* ↑ "Hélène Marie Stromeyer". ArtNet. Consultat el 4 desembre 2018.
* ↑ "Helene Marie Stromeyer". AskArt. Consultat 4 Desembre 2018.
* 1 2 3 Gilbert, René. "Helene Marie Stromeyer". Stadtlexikon. Consultat 4 Desembre 2018.
* ↑ Nichols, K. L. "Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893". Consultat 4 Desembre 2018

## Enllaços externs

* http://www.artnet.com/artists/h%C3%A9l%C3%A8ne-marie-stromeyer/
# El Pinar dels Frares

* Per a altres significats, vegeu «El Realenc (Crevillent)».
El Pinar dels Frares (també conegut com el Realenc) és un enclavament de 4,87 km² del terme municipal de Xàtiva (La Costera) en la Ribera Alta, reminiscència de l'antic terme medieval. Està situat entre els termes de Carcaixent (N), Simat de la Valldigna (E), Sant Joan de l'Énova (O) i Rafelguaraf (S). Té el seu origen en una donació de Jaume I als dominics.
Actualment hi viuen una trentena de persones i està dedicat a l'agricultura. Inclou també al seu interior una caseria despoblada anomenada el Realenc o Casa dels Frares. Tot i el seu xicotet terme, el Realenc dona nom a una finca de 30.000 fanecades situada entre els termes dels municipis colindants, i que és la major finca agrícola del País Valencià.

## Referències

* 1 2 «El Pinar dels Frares». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Rafelguaraf i el Realenc
* ↑ «El Pinar dels Frares». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ La mayor finca agrícola El enclave del Realenc, la mayor finca agrícola de la Comunitat Valenciana, ha recobrado todo su esplendor. La familia Oriol y Urquijo, que gestionó la finca hasta 1995, la dejó en estado de semiabandono. Hoy, los hermanos Cañamás la han recuperado - notícia a Levante-EMV del 5 de desembre de 2010 (castellà)
# El Portal del Pardo

El Portal del Pardo és una obra del Vendrell inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de dos cossos: un d'horitzontal i una torre vertical. La torre vertical és construïda sobre l'arc de mig punt (antiga portalada de les muralles) a partir d'una volta d'aresta amb clau on veiem l'escut dels Nin. El primer pis comprèn un balcó amb porta balconera, pilastres adossades, capitells, fris amb representacions d'animals, i a sobre un mig relleu amb el símbol de Crist, amb més volutes i altres elements. El segon pis té una porta balconera amb ampit i trenca-aigües. També hi ha una golfa amb tres finestres i una teulada arquitrabada. El cos horitzontal ocupa també part del Carrer Major, allà es troba l'entrada. En aquesta façana principal ressalten uns balcons col·locats posteriorment, ja que són adossats sobre algunes de les mènsules de l'antic arc de la portalada, que avui presenta una llinda,... Cal fer especial esment de les meravelloses finestres gòtiques de la part superior de la casa, les quals són compostes per arcs de carpanell, i dels dibuixos molt erosionats que hi ha a la façana que dona al pont de França.

## Història

Al segle xvi la vila era encara emmurallada i tenia cinc portals que donaven a l'exterior, dels quals se n'ha conservat un, el dit Portal del Pardo, al capdavall del carrer Major, que donava accés al camí de Sant Vicenç. L'edifici que hostatja aquest portal data del 1623, evidentment posterior a la primera fortificació. És un exemple de gòtic civil. Amb l'arribada dels francesos, a la darreria del segle xvi, s'inicià l'augment demogràfic del Vendrell i la vila s'expansionà cap a extramurs, amb la formació del raval de "La França", a la riba dreta de la riera de Bisbal. Als segles xvii i xviii el recinte urbà ultrapassà per arreu el petit cos emmurallat dels temps passats. El Carrer Major es va allargar més enllà del portal del Pardo fins a la vora de la riera. A principis del segle XXI S'hi va instal·lar la Fundació Apel·les Fenosa

## Referències

* 1 2 «El Portal del Pardo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «El Portal del Pardo». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# El hotel de las mil y una estrellas

El hotel de las mil y una estrellas va ser un programa de televisió emès per TVE en la nit dels divendres durant la temporada 1978-1979.

## Format

L'espai - que havia estat programat en substitució del reeixit Cantares - combinava ficció, música i espectacle. El conductor del programa, el cantant Luis Aguilé, es convertia, en el primer programa, en director d'un hotel - propietat de la seva tia - d'estil caduc i ranci de principis del segle xx, que no obstant això conservava àdhuc part del seu encant. Al costat de la resta de personal es proposa lluitar contra l'Agència Thomsom, l'ambiciosa immobiliària multinacional, que pretén fer-se amb el solar per a aixecar una promoció de pisos de luxe.
Cada setmana arribava com a convidat a l'hotel una estrella de la cançó o l'espectacle, de manera que el programa es componia de la trama còmica combinada amb números musicals de Luis Aguilé i el seu convidat.
La música va ser a càrrec del compositor Adolfo Waitzman, mentre que els números musicals estaven acompanyats per 16 ballarins coreografiados per Ricardo Ferrante. El programa va ser retirat de la pantalla amb motiu d'un strip-tease realitzat per l'actriu Eva León al febrer de 1979.

## Repartiment

* Luis Aguilé
* Maria Elías…María
* María Elena Flores…Virtudes
* Tito García…Teddy
* Eva León…Miss Julie
* Inés Morales…La Señorita Oh
* Emiliano Redondo…El Conde
* Luisa Rodrigo…Doña Estrella
* Francisco Casares...Feli
* Jesús Sastre...Manolo
* Andrea Del Boca…Cristina

## Equip Tècnic

* Direcció: Jesús Yagüe.
* Música: Adolfo Waitzman.
* Guions: Carlos Pumares, Joaquín Parejo.

## Artistes convidats

Entre els artistes que passaren pel programa figuren:
* Bibi Andersen (8 de desembre de 1978).
* Ángela Carrasco (15 de desembre de 1978).
* Junior (29 de desembre de 1978).
* Yolanda Farr (5 de gener de 1979).
* Manolo Gómez Bur (12 de gener de 1979).
* Rocío Dúrcal (19 de gener de 1979).
* Esperanza Roy (26 de gener de 1979).
* Micky i Pepe Ruiz (2 de febrer de 1979).
* Mayra Gómez Kemp i José Sancho (9 de febrer de 1979).

## Referències

* Revista Teleprograma. Número 670. 5 de febrer de 1979.
* ↑ El estriptís de Eva León en TVE... que hizo que cancelaran el programa de Luis Aguilé, Libertad Digital, 23 de febrer de 2019
* ↑ El País. 18 de novembre de 1978. Vist el 27 d'octubre de 2008.
* ↑ El País. 8 de desembre de 1978. Consultat el 27 d'octubre de 2008.
* ↑ El hotel, El país, 18 de febrer de 1979

## Enllaços externs

* El hotel de las mil y una estrellas a RTVE a la carta
# Eladio López Poveda

Eladio López Poveda (c. 1906-1941) va ser un polític espanyol.

## Biografia

Membre del PCE, després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les forces republicanes. Posteriorment va passar formar part de comissari polític de l'Exèrcit Popular de la República, exercint com a comissari de la 36a Brigada Mixta i de la 4a Divisió. Al final de la contesa, al març de 1939, va ser detingut per les forces casadistes i empresonat. Capturat posteriorment pels franquistes, seria condemnat a mort i afusellat el 3 de juliol de 1941 en les tàpies del madrileny Cementiri de l'Est.

## Referències

* ↑ Álvarez, 1989, p. 182, 187.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 182.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 187.
* ↑ Álvarez, 1980, p. 146.
* ↑ Núñez i Rojas, 1997, p. 150, 204.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. La retirada, la lucha guerrillera y el cambio de táctica. Fundación de Investigaciones Marxistas, 1980.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Núñez, Mirta. Consejo de guerra: los fusilamientos en el Madrid de la posguerra (1939-1945). Madrid: Compañía Literaria, 1997.
# Eleccions legislatives daneses de 1990

Les eleccions legislatives daneses de 1990 se celebraren el 12 de desembre de 1990. El partit més votat foren els socialdemòcrates, però formaren un govern de coalició del Partit Popular Conservador amb Venstre, dirigit per Poul Schlüter.
| Partit | Líder | Vots | % | Escons | +/- |
| Socialdemokratiet | Svend Auken | 1,221,121 | 37.4 | 69 | +14 |
| Det Konservative Folkeparti | Poul Schlüter | 517,293 | 16.0 | 30 | -5 |
| Venstre | Uffe Ellemann-Jensen | 511,643 | 15.8 | 29 | +7 |
| Socialistisk Folkeparti | Gert Petersen | 268,759 | 8.3 | 15 | -9 |
| Fremskridtspartiet | Pia Kjærsgaard | 208,484 | 6.4 | 12 | -4 |
| Centrum-Demokraterne | Mimi Jakobsen | 165,556 | 5,1 | 9 | - |
| Det Radikale Venstre | Niels Helveg Petersen | 114,888 | 3.5 | 7 | -3 |
| Kristeligt Folkeparti | Flemming Kofoed-Svendsen | 74,174 | 2.3 | 4 | - |
| Fælles Kurs (P) | | 57,896 | 1.8 | 0 | - |
| Enhedslisten | | 54,038 | 1.7 | 0 | Nou |
| De Grønne (G) | | 27,642 | 0.9 | 0 | - |
| Danmarks Retsforbund (E) | Ib Christensen | 17,181 | 0.5 | 0 | - |
| Det Humanistiske Parti (H) | | 763 | 0 | 0 | - |
| Participació | Participació | 82,8% | 82,8% | 82,8% | 82,8% | 82,8% |
| Font | Font | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk |
# El temible burleta

El temible burleta (títol original en anglès: The Crimson Pirate) és una pel·lícula dels Estats Units de Robert Siodmak, estrenada el 1952. Ha estat doblada al català.

## Argument

Segle XVIII. Enfrontaments marítims i rivalitats de cor a les Antilles, entre un representant del rei d'Espanya i un pirata intrèpid. Tot un clàssic del cinema de pirates que narra les aventures de Burt Lancaster i el seu acrobàtic i inseparable company Cravat, uns temibles pirates que terroritzen les tripulacions dels vaixells.

## Repartiment

* Burt Lancaster: Capità Vallo anomenat El Pirata roig
* Nick Cravat: Ojo
* Eva Bartok: Consuelo
* Torin Thatcher: Humble Bellows
* James Hayter: Professor Elie Prudence
* Leslie Bradley: El baró Don José Gruda
* Margot Grahame: Bianca
* Noel Purcell: Pablo Murphy
* Frederick Leicester: El Libre
* Christopher Lee: Joseph
* Dana Wynter: La Signorita
* Eliot Makehan: Governador
* Charles Farrell:Poison paul

## Al voltant de la pel·lícula

* El guió va ser inicialment escrit per Waldo Salt però va ser denunciat per comunista i el seu guió va ser doncs esquinçat.
* Es tracta de la tercera pel·lícula produïda per la societat de Burt Lancaster.
* Burt Lancaster troba per tercera vegada el realitzador Robert Siodmak amb qui havia debutat a The Killers el 1946.
* L'escena on Burt Lancaster fa una acrobàcia al començament de la pel·lícula ha estat dirigida sense doblar.
* Burt Lancaster retroba aquí Nick Cravat que va ser company seu al circ. El paper de Cravat a la pel·lícula és mut, ja que la seva veu va ser jutjada inutilitzable a la pantalla.

## Referències

* ↑ Ésadir.cat. El temible burleta. Ésadir.cat.
* ↑ «The Crimson Pirate». The New York Times.
* 1 2 3 4 Pierre Tchernia, Jean-Claude Romer; 80 grans èxits del cinema d'aventures , Edició Casterman,1988, ISBN 2-203-29804-9
# El Prat (Lladurs)

El Prat és una masia situada al municipi de Lladurs, a la comarca catalana del Solsonès. Es troba a la vora de la rasa de Marell.
# El Pozo del Tío Raimundo

El Pozo del Tío Raimundo és un barri del districte de Puente de Vallecas (Madrid), situat entre el barri de Palomeras i la línia del ferrocarril a Barcelona d'una banda i d'Entrevías-San Diego per l'altre.
El Pozo era un barri de barraques sense cap mena de servei. No obstant això, els habitants que eren en la seva majoria paletes van començar a crear connexions sense autoritzacions als serveis d'"aigües negres".
A partir de 1955, es produeix un punt d'inflexió en aquest barri, ja que es produeix l'arribada d'uns jesuïtes (el màxim exponent de les quals va ser el pare Llanos), que van començar a aglutinar als habitants per a la creació de dispensari, cooperativa, fundacions i escoles.
En aquest barri hi ha l'estació "El Pozo", que pertany a les línies C-2, C-7 i C-8 de Rodalies Madrid. La seva obertura és posterior a la creació de les línies de rodalia del Corredor del Henares, igual que la Santa Eugenia, ja que es va construir en créixer i desenvolupar-se el barri. L'11 de març de 2004 al matí, van explotar dues bombes al tren 21435 quan circulava per aquesta estació, en l'Atemptat de Madrid de l'11 de març de 2004.

## Cinema

Sobre el barri hi ha un documental estrenat per Juan Vicente Córdoba el 2008 titulat Flores de luna.

## Referències

* ↑ Masacre terrorista en Madrid. Las primeras 24 horas, minuto a minuto. El Mundo. Publicat el 13-03-2004.