OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Meningoencefalitis amèbica primària

La meningoencefalitis amèbica primària és un tipus de meningoencefalitis produïda per les amebes Naegleria fowleri, Hartmannella rhysodes, Hartmannela culberstoni i diverses espècies d'Acanthamoeba, que s'acostumen a trobar en aigua dolça per sobre d'uns 25 °C i en la pols del sòl i els aires condicionats. La infecció afecta el sistema nerviós central i es caracteritza per alteracions en la percepció olfactòria, seguides de febre de presentació sobtada, cefalea, vòmits, signes d'irritació de les meninges, confusió i coma.
El pronòstic és molt dolent. Pocs malalts han sobreviscut, tractats amb una combinació d'antibiòtics (principalment, amfotericina B i rifampicina).

## Referències

* ↑ Grace, E; Asbill, S; Virga, K «Naegleria fowleri: pathogenesis, diagnosis, and treatment options» (en anglès). Antimicrob Agents Chemother, 2015 Nov; 59 (11), pp. 6677-81. DOI: 10.1128/AAC.01293-15. PMID: 26259797 [Consulta: 11 juliol 2016].
* ↑ Shrestha, GS; Parajuli, NP; Shrestha, PS; Acharya, SP; et al «Primary amoebic meningoencephalitis» (en anglès). J Neurosci Rural Pract, 2015 Apr-Jun; 6 (2), pp. 284-286. DOI: 10.4103/0976-3147.153244. PMID: 25883507 [Consulta: 11 juliol 2016].
# Mariana Alcázar

Mariana Alcázar (València, 1739 - Madrid, 17 de novembre de 1797) va ser una actriu valenciana de diversos gèneres. Actuà principalment a Madrid on gaudí d'una gran popularitat, especialment arran de les seves actuacions còmiques. Va tenir certa rivalitat amb l'actriu María Ladvenant.
Va escriure una peça teatral en un acte, acompanyada per música, que es conserva a l'Institut del Teatre. Va retirar-se dels escenaris el 1787.

## Referències

* ↑ «Mariana Alcázar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 TheBiography.us; TheBiography.us. «Biography of Mariana Alcázar (1739-1797)» (en anglès). [Consulta: 26 novembre 2019].
# Mariana Costa Checa

Mariana Costa Checa (Lima, 20 de març de 1986) és una empresària peruana coneguda per ser la creadora de Laboratoria, una organització sense ànim de lucre que forma dones joves de baixos recursos com a programadores i expertes en desenvolupament web. Va ser premiada per l'Institut Tecnològic de Massachusetts com una de les persones més innovadores amb menys de 35 anys, a causa de la seva col·laboració en l'acostament a la tecnologia per a dones d'escassos recursos. Va ser directora independent d'Engie Energía Perú. És una de les 20 dones triades per Mattel per crear una Barbie inspirada en persones reals. El 2016, va ser triada per la BBC com una de les dones més influents de l'any.

## Referències

* ↑ PERÚ, NOTICIAS EL COMERCIO. «Mariana Costa: Obama elogió emprendimiento peruano Laboratoria | ECONOMIA» (en castellà), 25-06-2016. [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «Innovadores Menores De 35: Mariana Costa, 29 - MIT Technology Review», 03-03-2017. Arxivat de l'original el 2017-03-03. [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «Mariana Costa Checa es nueva directora independiente de Engie Energía Perú» (en castellà). [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «Mariana Costa Checa: A Woman Technologist» (en anglès americà). [Consulta: 2 febrer 2023].
# Torre de la Casota

La Torre de la Casota, és una torre de vigilància, situada en el municipi de la Vall d'Uixó, en el camí que porta al castell, al nord de la ciutat, una vegada passat el barri Carbonaire, just en l'encreuament dels camins que van a la font del Nogueret (o Anoueret) i el de l'Horteta. Està catalogat com Bé d'Interès Cultural, de manera genèrica, amb anotació ministerial R-I-51-0012325, i data d'anotació 2 de març de 2009.

## Descripció històric artística

La zona que conforma l'actual Vall d'Uixó, estava formada per diverses poblacions, algunes d'elles totalment desaparegudes, i que tenien un sistema de protecció davant atacs de diverses faccions, segons el moment polític. Entre aquestes construccions es trobava la, pràcticament gairebé desapareguda, Torre de la Casota.
La torre està data del segle xii, i se situava enmig d'una sèrie de alquerías de reduïdes dimensions, com Benadalmech o Haraturle.
La planta de la torre és rectangular i de fàbrica de maçoneria. Actualment pot observar-se tan sols una de les seves parets.
No s'ha dut a terme a la zona cap campanya d'excavacions arqueològiques, però s'han recuperat molts fragments de ceràmica datada entorn del segle xii, i amb característiques típiques de la ceràmica medieval islàmica, entorn a les restes d'una alquería.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=340.
* 1 2 3 4 5 «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 25 agost 2018].
* 1 2 turismodecastellon@dipcas.es, Patronato Provincial de Turismo de Castellón. «Torre de la Casota. Bien de interés cultural» (en castellà). [Consulta: 25 agost 2018].
* ↑ VV.AA (1995). «XXIII». Castillos, Torres y Fortalezas de la Comunidad Valenciana. Valencia: Editorial Prensa Valenciana SA. p. 566
* ↑ «La Vall D'uixó: Monumentos Civiles.» (en castellà). Turismo por la comunidad Valenciana, 03-05-2014.
# Jakob Rosanes

Jakob Rosanes, també Jacob, (1842-1922) va ser un matemàtic alemany especialitzat en geometria.

## Vida i obra

Rosanes, fill d'un comerciant i net, per via materna, del reconegut rabí Akiva Eger, va néixer en una família jueva d'origen sefardí. Malgrat que el seu pare volia que seguís les seves passes, Rosanes es va matricular a la universitat de Breslau, primer per estudiar química però graduant-se finalment en matemàtiques sota la influència del seu professor Heinrich Schröter. En aquest període va establir una forta amistat amb Moritz Pasch que també estudiava matemàtiques com ell. Va obtenir el seu doctorat el 1865 i, després de prosseguir estudis a la universitat de Berlín, va aconseguir l'habilitació a la universitat de Breslau en la qual va fer tota la seva carrera docent, essent professor adjunt (des de 1870), professor extraordinari (des de 1873) i professor titular (des de 1876). Va arribar a ser rector de la universitat en el bienni 1903-1904. Es va retirar el 1911, i es va quedar a viure a Breslau.
Malgrat tenir la fama de ser un gran mestre, sembla que era un pèssim conferenciant: gargotejava les equacions a la pissarra amb la mà dreta mentre les tapava amb el seu cos i les anava esborrant amb una esponja a la mà esquerra mentre avançava.
Rosanes va ser un expert en geometria algebraica i en teoria dels invariants. Però és recordat sobre tot per haver estat l'inspirador, a través dels seus deixebles Max Born i Otto Toeplitz, de la introducció del càlcul matricial en la teoria quàntica.
També va ser un bon jugador d'escacs, tema sobre el qual va escriure un llibre. De fet, a Breslau era un dels oponents habituals de Samuel Mieses i de Johannes Zukertort.

## Referències

* ↑ O'Connor & Robertson, MacTutor History of Mathematics .
* ↑ Mehra, 2001, p. 437.
* ↑ Reid, 1996, p. 13.
* ↑ Mehra i Rechenberg, 1982, p. 38.
* ↑ Schulz, 2016, p. 5.
* ↑ «Nota biogràfica de Samuel Mieses» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 14 febrer 2018].

## Bibliografia

* Bernstein, Jeremy «Max Born and the quantum theory» (en (anglès)). American Journal of Physics, Vol. 73, Num. 11, 2005, pàg. 999-1008. DOI: 10.1119/1.2060717.
* Mehra, Jagdish. The Golden Age of Theoretical Physics (en (anglès)). World Scientific, 2001. ISBN 978-981-4492-85-0.
* Mehra, Jagdish; Rechenberg, Helmut. The Historical Development of Quantum Theory, Volum 3 (en (anglès)). Springer, 1982. ISBN 0-387-95177-6.
* Reid, Constance. Courant (en (anglès)). Springer, 1996. ISBN 978-0-387-94670-2.
* Schulz, Andre. The Big Book of World Chess Championships (en (anglès)). New in Chess, 2016. ISBN 978-90-5691-635-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Jakob Rosanes» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Burau, Werner. «Rosanes, Jakob». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 5 octubre 2017].
# Brunettia spinistoma

Brunettia spinistoma és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: el Japó.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rating Japan Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (japonès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Gustav Rose

Gustav Rose (18 de març de 1798 – 15 de juliol de 1873) va ser un mineralòleg alemany. Va néixer a Berlín. Era germà del també mineralòleg Heinrich Rose (1795–1864), el fill del farmacòleg Valentin Rose (1762–1807) i el pare de l'eminent cirurgià Edmund Rose (1836–1914).
Rose es va gradura a la Universitat de Berlin, on va tenir com a mestre de mineralogia a Christian Samuel Weiss (1780–1856). També va ser alumne del químic Jöns Jakob Berzelius (1779–1848) a Estocolm on va entrar en contacte amb el químic Eilhard Mitscherlich (1794–1863). Rose va ajudar Mitscherlich per tal de desenvolupar la teoria de l'isomorfisme en cristal·lografia. Des de 1863 fins a la seva mort va presidir la Societat de geologia d'Alemanya.
Gustav Rose va fer importants contribucions en la petrologia i la cristal·lografia, a més de ser un pioner en l'ís del goniòmetre de reflexió. Va desenvolupar un sistema mineral que combinava la química l'isomorfisme i la morfologia.
Rose va fer estudis sobre el quars, feldespats, granits, meteorits i els còndrules (grans d'alguns meteorits). Va desenvolupar el sistema de classificació de meteorits "Rose-Tschermak-Brezina" junt amb Gustav Tschermak von Seysenegg (1836–1927) i Aristides Brezina (1848–1909).
El 1829 amb Alexander von Humboldt (1769–1859) i Christian Gottfried Ehrenberg (1795–1876), Rose va prendre part en l'expedició a la Rússia Imperial. A Rússia va fer estudis de minearalogia a les Muntanyes Altai i a les regions de la mar Càspia. Va identificar minerals com la perovskita, que va rebre el nom de Lev Aleksevich von Perovski (1792–1856). Un mineral de color rosa, la roselita rep aquest nom en honor de Rose, a més ell va encunyar els termes de howardita i eucrita.

## Algunes publicacions

* Elemente der Krystallographie (1830)
* Mineralogischgeognostische Reise nach dem Ural, dem Altai and dem Kaspische Meere (1837) Vol. 1; (1842) Vol. 2.
* Das Krystallo-chemische Mineralsystem (1852)
* Rose, Gustav. Beschreibung und Eintheilung der Meteoriten auf Grund der Sammlung im mineralogischen Museum zu Berlin (en alemany). Berlín: Königlichen Akademie der Wissenschaften: in Commission bei F. Dümmler's Verlags-Buchhandlung Harrwitz und Gossmann, 1864, p. 161.

## Referències

* Parts of this article are based on a translation of an article from the German Wikipedia.
* Proceedings of the Royal Society of Edinburgh by Royal Society of Edinburgh
* Roselite at mindat.org
* Geological Society, London Special Publications Chondrules
* 1 2 «Rose, Gustav». deutsche-biographie.de. [Consulta: 18 desembre 2012].
* 1 2 McSween, Harry Y. Meteorites and Their Parent Planets. 2. ed.. Cambridge [u.a.]: Cambridge University Press, 1999. ISBN 0-521-58303-9.
* ↑ Norman Lockyer Nature, August 7, 1873
* ↑ «COMMISSION ON CLASSIFICATION OF MINERALS (CCM)». Arxivat de l'original el 2010-02-11. [Consulta: 18 gener 2014].
* ↑ Meteorites by Bob Hutchinson
# Convergència condicional

En matemàtiques, d'una sèrie o d'una integral es diu que és condicionalment convergent si convergeix, però no ho fa absolutament.

## Definició

Més precisament, una sèrie $\scriptstyle \sum \limits _{n=0}^{\infty }a_{n}$ convergeix condicionalment si el límit $\scriptstyle \lim \limits _{m\rightarrow \infty }\,\sum \limits _{n=0}^{m}\,a_{n}$ exiteix i és un nombre finit (és a dir, si no és ni ∞ ni −∞) però $\scriptstyle \sum \limits _{n=0}^{\infty }\left|a_{n}\right|=\infty .$
Un exemple típic és la sèrie alternada següent:
    $1-{1 \over 2}+{1 \over 3}-{1 \over 4}+{1 \over 5}-\cdots =\sum \limits _{n=1}^{\infty }{(-1)^{n+1} \over n}$
que convergeix a $\ln(2)\,\!$, però que no és absolutament convergent (vegeu sèrie harmònica).
Bernhard Riemann va demostrar que si una sèrie convergeix condicionalment, es poden reordenar els termes de la sèrie talment que la sèrie acabi convergint a qualsevol valor, o fins i tot que acabi divergint (vegeu teorema de sèries de Riemann).
Una integral condicionalment convergent típica és la de l'eix real positiu de la funció $\sin(x^{2})$ (l'anomenada integral de Fresnel).

## Vegeu també

* Convergència absoluta

## Bibliografia

* Walter Rudin, Principles of Mathematical Analysis (McGraw-Hill: New York, 1964).
# Neuropol X

Neuropol X és una font tipogràfica creada l'any 2003 pel dissenyador de fonts TrueType i OpenType Ray Larabie. Segons el web de Typodermic Fonts, Neuropol X és una font futurista, que recorda la ciència-ficció, jocs virtuals, rajos vectorials i traçats de superfície plana. També crea un pont entre l'estil de les fonts geomètriques de pal sec de finals del segle XX i les fonts futuristes i superel·líptiques.

## Característiques

La tipografia Neuropol X és, en primera instància, una lletra de pal sec. Composta pràcticament només amb traços verticals i horitzontals, amb alguna excepció de traç oblic, a més de no tenir serifes, aquests acaben la seva longitud en forma arrodonida, tot assolint una profunda harmonia amb la resta dels traços de la font. Això es deu al fet que, Neuropol X només compren dins seu triangles i quadrats, únicament, és a dir, només hi ha angles rectes i tancats. En el cas de lletres que poguessin requerir angles oberts, aquests es substitueixen per una composició de dos angles rectes.
Tenint en compte les astes ascendents i descendents, hem de puntualitzar que les astes ascendents són lleugerament més altes que les descendents, i, aproximadament, les astes tenen una longitud d'un terç de l'altura de la x. També cal remarcar que l'alçària de les majúscules és igual a la de les astes ascendents.
Com en moltes altres fonts, i per tradició i millor visualització, els acabats rodons de la font, tant per la part superior com per la part inferior de l'altura de la x, són lleugerament més grans que dita altura. Això deriva en que totes les lletres que contenen traçats rectes amb terminals oberts, com el cas dels dos traçats de la U que finalitzen a l'extrem superior, siguin lleugerament més alts que si estiguessin units, com seria el cas de la O.
Dins els caràcters que pot contenir la font, trobem que els angles rectes es poden dividir en dos grups. Un primer grup seria els angles rectes formats per dos traços que s'uneixen pels extrems, i l'altre cas seria el d'un traç que toca un altre traç perpendicular a ell, en una part intermèdia de la longitud d'aquest segon. En el primer cas, trobem que els traços s'uneixen, seguint una línia d'una hipotètica circumferència de diàmetre igual a la meitat de l'altura de la x. En el segon cas, simplement obtenim angles de noranta graus tradicionals.
Totes aquestes característiques apareixen explicades gràficament al següent esquema:

## Referències

* 1 2 Typodermic Fonts, Empresa de fonts tipogràfiques.
* ↑ Torí 2006 - Jocs Olímpics d'hivern a Torí
# Mariana Efstratiou

Maria-Anastasia Efstratiou (en grec: Μαρία-Αναστασία Ευστρατίου), més coneguda com a Marianna Efstratiou (Μαριάννα Ευστρατίου; Atenas, 17 d'abril de 1955), és una cantant grega, coneguda per haver participat en el Festival de Eurovisió dues vegades: 1989 i 1996.

## Carrera

Nascuda a la ciutat d'Atenes, Efstratiou va començar la seva carrera al 1987 quan va participar com a corista per a la delegació del seu país en el Festival de la Cançó d'Eurovisió, del grup Bang amb la cançó "Stop".
Al 1989, Marianna va formar part del procés de selecció del representant de Grècia en el Festival d'Eurovisió, dut a terme el 31 de març. En aquest concurs, transmès per la cadena televisiva ERT van participar també Anna Vissi, Mando i Michalis Rakintzis, els quals acabarien participant en Eurovisió en diferents ocasions. La seva cançó, "To diko sou asteri" (en grec: "Το δικό σου αστέρι" i traduït com: "La teva pròpia estrella"), s'alçaria amb la victòria. A Lausana la cançó va aconseguir reunir 56 punts i quedar en el 9è lloc d'entre 22 participants.
Al 1996, es repetiria la història, la radiodifusora pública de Grècia, ERT, va triar internament a Efstratiou com la següent representant del país hel·lènic en el Festival d'Eurovisió. La cançó triada, "Emis Forame To Himona Anixiatika" (en grec: "Εμείς φοράμε το χειμώνα ανοιξιάτικα" i traduïda com "Usem roba de primavera en temps d'hivern") va superar una preselecció no televisada i organitzada per la UER per reduir el nombre de països al festival. A Oslo la cançó va aconseguir 36 punts i la 14a plaça.
Posteriorment, va continuar participant en les finals nacionals del seu país però sense obtenir resultats favorables.
Ha treballat també amb el compositor grec Mimis Plessas i ha publicat dos àlbums d'estudi. D'altra banda, ha participat en obres teatrals com ara Pornography de l'artista Mános Hatzidákis.
En l'actualitat, s'exerceix com la veu principal del conjunt de jazz Nova Mood.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Kathe telos einai mia arhi (Κάθε τέλος είναι μια αρχή) (1989)
* Gir apo esena (Γύρω από εσένα) (1993)

### Senzills

* "I Miss You" (1984)
* "Talk About Love" (1985)
* "To diko sou asteri" ("Το δικό σου αστέρι") (1989)
* "Emis Forame To Himona Anixiatika" ("Εμείς φοράμε το χειμώνα ανοιξιάτικα") (1996)

## Referències

* ↑ «Eurovision Song Contest: Greece 1989: Mariana Efstratiou / Μαριάνα Ευστρατίου, "To Diko Sou Asteri" / "Το δικό σου αστέρι"». Arxivat de l'original el 2012-10-03. [Consulta: 29 maig 2010].
* ↑ Pardo, José Ramón. El libro de los grandes éxitos del Festival de Eurovisión (en castellà). Cyanuro, p. 82-83. ISBN 84-607-4162-1.
* ↑ «Eurovision Song Contest: Greece 1996: Mariana Efstratiou / Μαριάνα Ευστρατίου, "Emis Forame Ton Himona Anixatika" / "Εμείς φοράμε το χειμώνα ανοιξιάτικα"». Arxivat de l'original el 2018-07-27. [Consulta: 29 maig 2010].
# Trofeu Catalunya Internacional 2010

El Trofeu Catalunya Internacional 2010 va enfrontar el dia 28 de desembre del 2010 la selecció catalana de futbol amb la selecció de futbol d'Hondures. El partit es va disputar a l'Estadi Olímpic Lluís Companys.
La Federació Catalana de Futbol va dur a terme una campanya anomenada "Tu decideixes" amb la qual es demanava als aficionats que escollissin quina samarreta lluiria la selecció catalana durant el partit: se'n presentaven dues, una de blanca amb la Creu de Sant Jordi i una de negra amb la senyera; va guanyar aquesta última. A més a més, la FCF, juntament amb Òmnium Cultural, va dur a terme una protesta contra el nou sistema d'immersió lingüística a les escoles catalanes del Tribunal Suprem.
Els clubs Getafe CF, Almeria CF, Sevilla FC, València CF, Vila-real CF i Olimpiakos FC van declinar la sol·licitud de cedir els seus jugadors per disputar el trofeu.
Catalunya va batre Hondures per 4-0; van marcar Ferran Corominas "Coro" (26'), Sergio Garcia (50'), Bojan (60') i de nou Bojan (71').

## Detalls del partit

28 de desembre de 201019 h
Catalunya
4-0
Hondures
Coro  26' Sergio García  50' Bojan  60' Bojan  71'
Crònica
Estadi Olímpic Lluís Companys, Barcelona 28.150 espectadors Estrada Fernández :
| Catalunya | Hondures |

## Galeria

* Estelades a les grades.
* Els jugadors de Catalunya celebrant el quart gol.
* Les dues aficions.

## Referències

* ↑ «CATALUNYA-HONDURES». Federació Catalana de Futbol, 24-12-2010. [Consulta: 24 desembre 2010].
* ↑ «Catalunya jugarà contra Hondures el 28 de desembre que ve a Montjuïc». 3/24, 30-11-2010.
* 1 2 «La FCF engega la campanya "Tu decideixes" per escollir la samarreta que Catalunya lluirà contra Hondures». 3/24, 24-12-2010.
* ↑ «Catalunya jugarà amb la samarreta negra». Plataforma ProSeleccions Esportives Catalanes, 28-12-2010 [Consulta: 28 desembre 2010]. Arxivat 2010-12-31 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-12-31. [Consulta: 28 desembre 2010].
* ↑ «Getafe, Almeria, Sevilla, València, Vila-real i Olimpiakòs no cedeixen els seus jugadors a la selecció catalana». Diari Ara, 20-12-2010.
* ↑ «Catalunya guanya amb comoditat Hondures (4-0)». Diari Ara, 28-12-2010.

## Vegeu també

* Trofeu Catalunya Internacional

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del torneig Arxivat 2010-12-23 a Wayback Machine.
# Willughbeieae

Willughbeieae és una tribu de la subfamília de les Rauvolfioideae que pertany a la família de les Apocynaceae. Comprèn 18 gèneres.

## Gèneres

| Ancylobotrys Bousigonia Chamaeclitandra Clitandra Couma Cyclocotyla | Cylindropsis Dictyophleba Hancornia Lacmellea Landolphia Leuconotis | Orthopichonia Pacouria Parahancornia Saba Vahadenia Willughbeia |

## Referències

* USDA: GRIN Taxonomy for Plants (21 March 2006)
# Grup de teoria de la matèria condensada

El grup de teoria de la matèria condensada (en anglès theory of condensed matter group, TCM) és el principal grup teòric del Cavendish Laboratory (departament de física) de la Universitat de Cambridge. El grup està a la segona planta de l'edifici Mott del nou Cavendish Laboratory (1973), al costat de la JJ Thomson Avenue a l'àrea de West Cambridge.
Se centra en tres categories àmplies de recerca: matèria tova, estructura electrònica, i fenòmens quàntics col·lectius. Està format per uns 50 investigadors, dels quals sis són catedràtics de la universitat, un dels quals és el guanyador del premi Nobel Brian David Josephson. Altres guanyadors del premi Nobel que han estat membres del grup són Nevill Francis Mott i Philip Warren Anderson. Membres del grup han dirigit el desenvolupament de tres paquets de software anomenats CASTEP (un codi que implementa la teoria del funcional de la densitat usant ones planes), ONETEP (un codi que implementa la teoria del funcional de la densitat i que escala de forma lineal), i CASINO (un codi que implementa Monte Carlo quàntic).
El TCM grup va ser creat com al grup de Solid State Theory (SST) o Teoria de l'Estat Sòlid l'any 1955, amb Nevill Francis Mott com a membre fundador. El grup va ser encapçalat per Volker Heine, després per Peter Littlewood, i després per Michael Payne, que n'és l'actual líder. En 2011 uns 29 investigadors seus havien guanyat el Premi Nobel.

## Membres destacats

* Philip Anderson
* Michael Cross
* Brian Josephson
* Nevill Mott
* David Sherrington
* Volker Heine

## Referències

* ↑ «West Cambridge Site Location of the Cavendish Laboratory on the University map».
* ↑ Rigden, John S.; Stuewer, Roger H. The Physical Tourist: A Science Guide for the Traveler. Springer Science & Business Media, 29 maig 2009, p. 1. ISBN 9783764389338 [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ "James Clerk Maxwell" Arxivat 2015-02-24 a Wayback Machine., Cambridge University
* ↑ «Austin Wing of the Cavendish Laboratory». Arxivat de l'original el 2012-11-21. [Consulta: 29 abril 2017].
* ↑ «Nobel Prize Winners who have worked for considerable periods of time at the Cavendish Laboratory». Arxivat de l'original el 2006-01-12. [Consulta: 29 abril 2017].

## Enllaços externs

* Grup de teoria de la matèria condensada - Lloc web oficial
* Austin Memories—History of Austin and Longbridge Cavendish Article