OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cleòmenes II

Cleòmenes II (en llatí Cleomenes, en grec antic Κλεομένης "Kleoménes"), fou el 25è rei agida d'Esparta.
Era fill de Cleombrot I i germà d'Agesípolis II a qui va succeir l'any 370 aC. Va regnar més de 60 anys i va morir el 309 aC. Tot i el llarg regnat gairebé no es coneix res d'aquest període.
Va deixar dos fills: Acròtat, que va morir en vida del pare, i Cleònim. El va succeir Àreu I, fill d'Acròtat, segons diuen Plutarc, Diodor de Sicília i Pausànias.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Cleomenes II a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 793
# Assassins

«Assassins» té aquests significats:
* Secta dels assassins, moviment politicoreligiós de musulmans de la secta nizarita (segles VIII i XIV).
* Assassins, musical amb música i lletres de Stephen Sondheim i llibret de John Weidman, basat en una idea de Charles Gilbert, Jr.
* Assassins, pel·lícula dirigida per Richard Donner i estrenada el 1995.
* Assassins, pel·lícula dirigida per Choi Dong-hoon i estrenada el 2015.
Viccionari
# Filòcares

Filòcares (en llatí Philochares, en grec antic Φιλόχαρες) fou un destacat pintor grec, que menciona Plini el Vell i diu que va ser l'autor d'una de les dues pintures que August va posar a les muralles de la Cúria. Una era una pintura encàustica de Nícies), i la de Filòcrates representava a un pare i el seu jove fill d'una manera admirable i la semblança familiar estava perfectament aconseguida, tot i que la diferència d'edat es veia clarament. A sobre dels caps de les figures hi havia una àguila portant una serp entre les urpes. El quadre portava una inscripció del propi artista que deia: Philochares hoc suum opus esse testatus est.
Alguns autors pensen que Filòcrates era germà d'Èsquines, que Ulpià d'Emesa situa entre els pintors més distingits en temps de Demòstenes. Si així fos, Filòcares hauria viscut a la meitat del segle IV aC.

## Referències

* ↑ Philochares a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 299
# Margarida de Saxònia (arxiduquessa d'Àustria)

Margarida de Saxònia, arxiduquessa d'Àustria (Dresden, 24 de maig de 1840 - Monza, 15 de setembre de 1858) va ser una princesa de Saxònia amb el tractament d'altesa reial que esdevingué arxiduquessa d'Àustria en una nova connexió entre Àustria i Saxònia.
Nascuda a Dresden, capital del Regne de Saxònia, essent filla del rei Joan I de Saxònia i de la princesa Amàlia de Baviera. Margarida era neta per línia paterna del príncep Maximilià de Saxònia i de la princesa Carolina de Borbó-Parma i per línia materna ho era del rei Maximilià I Josep de Baviera i de la princesa Carolina de Baden.
A l'edat de 16 anys contragué matrimoni amb l'arxiduc Carles Lluís d'Àustria, el dia 4 de novembre de 1856 a Dresden. Carles Lluís era germà de l'emperador Francesc Josep I d'Àustria i era fill de l'arxiduc Francesc Carles d'Àustria i de la princesa Sofia de Baviera.
Instal·lats a la ciutat de Monza, en aquell moment dominada pels austríacs, la princesa Margarida morí el dia 1858 a l'edat de 18 anys, sense haver tingut descendència.
# Morro del Xai

El Morro del Xai és un serrat del terme municipal de Sant Quirze Safaja, de la comarca del Moianès.
Està situat en el sector central-nord-occidental del terme de Sant Quirze Safaja, al sud-oest de la masia del Serrà. És el contrafort sud-occidental del serrat on es troba aquesta masia, a l'esquerra del torrent del Barbot i també a l'esquerra del Tenes. S'hi troba el degotall del mateix nom.

## Referències

* ↑ «El Morro del Xai en el seu entorn». Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ «Degotall Morro del Xai». 1000 Punts d'Aigua - L'inventari. Paisatges vius. [Consulta: 23 març 2022].
# Temporada 1867-1868 del Liceu

| Temporada 1867-1868 del Liceu |||||||
| Òpera | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| Rigoletto | Giuseppe Verdi | Emanuele Muzio | | Roberto Stagno, Enrico Storti, Marie Saint-Urbain, Agustí Rodas, Matilde Ortoneda, Caterina Mas-Porcell | | 9 novembre i 10 gener |
| La favorita | Gaetano Donizetti | Emanuele Muzio | | Agnès Rey-Balla, Roberto Stagno, Enrico Storti, Agustí Rodas, Matilde Ortoneda | | 21, 23, 26 gener / 14 febrer |
| Il trovatore | Giuseppe Verdi | Emanuele Muzio | | Enrico Storti, Agnès Rey-Balla, Azelina Bianco, Francesco Steger, Agustí Rodas, Celestina Verdaguer | | 29 febrer |
| Il profeta | Giacomo Meyerbeer | | | Steger, Vialetti, Negre, Zangui, Agustí Rodas, Wertheimber, Saint-Urbain | | |
| Dinorah | Giacomo Meyerbeer | | | | | |

## Referències

* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 17 d’abril 2017. [Consulta: 16 abril 2017].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 19 de febrer 2019. [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 13 de novembre 2017. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ Llibret de la representació al Liceu
* ↑ El principado, 21-02-1868.
# Chienti

El Chienti és un riu d'Itàlia de les províncies de Macerata i Ascoli Piceno. El seu nom antic era Flusor.
Els afluents per l'esquerra són el torrent Cesolone, el riu Chienti di Gelagna, el Pozzuolo, el San Luca, el rierol Sdregaro, i el torrent Trodica. I per la dreta els rierols de la Conce i Ceronaro, els torrents Fiastrella, Fiastrone i Fornace, i els rius Fossaccio i Sgamorato. Està format per dos branques: el Chienti di Tortorina i el Chienti di Gelagna, que s'uneixen, i desemboca a la mar Adriàtica entre Civitanova Marche i Porto Sant'Elpidio.

## Referències

* ↑ The Times Comprehensive Atlas of the World. Londres: Times Books, 2011, p. 76. ISBN 9780007419135.
* ↑ «Chienti». Enciclopèdia Treccani. [Consulta: 26 abril 2023].
# Vicente Torregrosa Manrique

Vicente Torregrosa Manrique (Alacant, 13 de juliol de 1933 - Barcelona, octubre 1985) Va ser un autor de còmics i en menor mesura publicista, signava amb el seu primer cognom, Torregrosa, Va treballar principal-ment per l'Editorial Bruguera, alguns dels seus treballs foren a la revista El Capitán Trueno Extra, El Sheriff King i en el còmic d'humor Polvorilla y Castorín. Va treballar pel mercat exterior a través de l'agència de còmics de Bruguera, Creaciones Editoriales. Per Anglaterra va dibuixar còmic bèl·lic, per França còmic femení i per Alemanya còmic infantil, terror i d'aventures. La més emblemàtica de les col·laboracions va ser a la sèrie Joyas Literarias Juveniles, dibuixant les adaptacions de 20.000 leguas de viaje submarino, Los hijos del capitán Grant, La isla del tesoro, La vuelta al mundo en ochenta días, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Torregrosa». humoristan. [Consulta: 29 setembre 2019].
* ↑ «Vicente Torregrosa Manrique» (en (castellà)). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 29 setembre 2019].
# Francisco Rodríguez Martínez

Francisco Rodríguez Martínez (Madrid, 1897 - setembre de 1972) va ser un militar espanyol.

## Biografia

Nascut a Madrid en 1897, va ser militar de carrera, pertanyent al cos d'Estat Major.
Durant la Guerra civil es va unir a les forces revoltades, estant destinat en la caserna general del «Generalísimo». Després del final de la guerra va ser nomenat fiscal superior de taxes, encarregat de la persecució del mercat negre.
En 1942 va ser nomenat director general de Seguretat, en substitució del coronel Gerardo Caballero. Per a aquesta data ostentava el rang de tinent coronel. Durant aquests anys també va ser procurador en les Corts franquistes i membre del Consell Nacional de FET y de las JONS. Durant el seu mandat va fundar del montepío del Cos General de Policia, del qual seria el seu president d'honor. Va seguir al capdavant de la Direcció general de Seguretat fins a 1951, sent succeït pel general Rafael Hierro.
Aficionat a la música, va arribar a ser president de l'Orquestra Simfònica de Madrid.
Va morir a Madrid al setembre de 1972.

## Referències

* ↑ Clarà, 2001, p. 104.
* ↑ García Galindo i et al., 2002, p. 134.
* ↑ Calvet, 2010, p. 99.
* ↑ Bowen, 2006, p. 232.
* 1 2 3 4 «Necrológicas. Don Francisco Rodríguez Martínez», ABC (28 de setembre de 1972), pàg. 50
* ↑ RODRIGUEZ MARTINEZ, FRANCISCO, Índex Històric del Congrés dels Diputats

## Bibliografia

* Bowen, Wayne H. Spain During World War II. University of Missouri Press, 2006.
* Calvet, Josep. Las montañas de la libertad. Madrid: Alianza Editorial, 2010.
* Clarà, Josep. Girona, 1939: quatre sentències de mort. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2001.
* García Galindo, Juan Antonio. La comunicación social durante el franquismo. Diputación Provincial de Málaga, 2002.
# Mairena del Aljarafe

Mairena del Aljarafe és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 38.770 habitants. La seva extensió superficial és de 17 km² i té una densitat de 2.280,6 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 20′ N, 6° 04′ O. Està situada a una altitud de 85 metres i a 9 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 1.793 | 3.005 | 3.914 | 5.429 | 6.232 | 7.464 | 7.941 | 8.770 | 9.065 | 10.371 |

## Fills il·lustres

* Gemeliers
# Helene Jung

Helene Jung (Weimar, 14 de juny de 1887 - Gosheim, Württemberg, 3 d'octubre de 1975) fou una mezzosoprano alemanya.
La Temporada 1925-1926 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en francès). Library of Congress. [Consulta: 7 febrer 2018].
# Taterillus emini

Taterillus emini és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a la República Centreafricana, la República Democràtica del Congo, Etiòpia, Kenya, el Sudan, el Sudan del Sud, Tanzània i Uganda. Els seus hàbitats naturals són les sabanes seques, els herbassars secs i les zones àrides. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor de l'explorador i funcionari alemany Emin Paixà.

## Referències

* ↑ Granjon, L. Taterillus emini. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 5 juliol 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 126. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Clàusula abusiva

Una clàusula abusiva és tota clàusula contractual no negociada individualment, predisposada, la incorporació de la qual ve imposada per una de sola de les parts. Que va en contra de la bona fe, causa un greu desequilibri en els drets i obligacions de les parts en perjudici del consumidor. La llei les considera nul·les de ple dret. Això no implica la nul·litat del contracte.

## Vegeu també

* Clàusula terra
* Llei de l'Usura
# Vicente Traver Tomás

Vicente Traver Tomás (Castelló de la Plana, 1888 - Alacant, 15 de novembre de 1966) fou un arquitecte i polític valencià. El 1912 es llicencià en arquitectura a la Universitat de Madrid, i el 1919 es casà amb Elena González-Espresati Sánchez, filla de Carlos González-Espresati Chaparro. El 1926 fou nomenat director artístic de l'Exposició Iberoamericana de Sevilla en substitució d'Aníbal González. Allí va fer els plànols del Casino de l'Exposició, el Teatre Municipal Lope de Vega (1925-1928), la Fonte de la Plaça d'Espanya (1929), el Caseriu al Cortijo de la Cebolla. També és autor del Palau Arquebisbal de València(1941-1946) i dels seminaris de València i de Tortosa.
Fou el primer alcalde franquista de Castelló de la Plana, nomenat per Ramón Serrano Súñer l'abril de 1939. Ocupà el càrrec fins a novembre de 1942. També fou vicepresident de la Societat Castellonenca de Cultura. Després de deixar l'alcaldia tornà a treballar com a arquitecte diocesà, i durant els anys cinquanta fou el dissenyador del retaule major de la Basílica de la Mare de Déu del Lledó.

## Referències

* ↑ Diari ABC de 18/11/1966 (pàgina 124).
* ↑ http://www.jdiezarnal.com/valenciapalacioarzobispal.html
Càrrecs públics :
| Precedit per: José Gimeno Almela | Alcalde de Castelló 1939 - 1942 | Succeït per: José María Casado Pallarés |

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.
* Vicente Traver a Sevilla
# Biederthal

Biederthal (en alsacià Bierthel) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 348 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 221 | 228 | 221 | 209 | 232 | 308 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Josiane Burckle | |
| 2008- | Dominique Geyer | |
# Filó Heracliotes

Filó Heracliotes (Philon, Φίλων) fou un escriptor grec. Porfiri l'esmenta com a autor de Περὶ θαυμασιω̂ν. És probablement el mateix Filó el primer llibre del qual és esmentat per Suides sota el títol de Περὶ παραδόξου ἱστορία. També se li ha atribuït l'obra De Septem Orbis Miraculis (les set meravelles del món), igualment atribuïda a Filó de Bizanci i que podria no ser de cap dels dos autors.

## Referències

* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III) [Consulta: 22 desembre 2009]. Vol. III Pàg. 308 [6. heracleiotes]
# Malangutti Sar

Malangutti Sar (en urdu ملنگُتی سر) és una muntanya que es troba a l'Hispar Muztagh, una secció del Karakoram, a la regió de Gilgit-Baltistan, Pakistan. Amb 7.207 msnm és la 104a muntanya més alta de la Terra. La muntanya té un cim sud de 7.061 msnm que no ha estat coronat encara.
Després d'una primera expedició japonesa infructuosa el 1984, el cim principal fou escalat per primera vegada el 12 d'agost de 1985 pels japonesos Tadao Sugimoto, Kengo Nakahara, Yasushi Muranaka i el xerpa Ang Nima.

## Referències

* ↑ «Mulungutti Sar, Pakistan». peakbagger.com. [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ (anglès) PDF Eberhard Jurgalski, High Asia - All mountains and main peaks above 6650 m, 25 agost 2019
* ↑ (anglès) « Malangutti Sar attempt », American Alpine Journal, 1985, p. 324
* ↑ (anglès) « Malangutti Sar », American Alpine Journal, 1986
# Monestir de Santa Eugènia

El monestir de Santa Eugènia (en francès monastère de Sainte-Eugénie) és un establiment religiós del Llenguadoc situat als ravals de la ciutat de Narbona. No se sap quan fou dfundat, sent esmentat al catàleg elaborat a la Dieta d'Aquisgrà (817). Al segle xii fou unit a l'abadia de Fontfreda de l'orde del Cister (francès Citeaux), a la mateixa diòcesi de Narbona.

## Referències

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Ho-Ho-Kus

Ho-Ho-Kus és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2008 tenia 4.002 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ho-Ho-Kus tenia 4.060 habitants, 1.433 habitatges, i 1.199 famílies. La densitat de població era de 900,9 habitants/km².
Dels 1.433 habitatges en un 38,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,6% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 16,3% no eren unitats familiars. En el 14,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 3,3% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 27,3% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 129.900 $ i la renda mediana per família de 144.588 $. Els homes tenien una renda mediana de 92.573 $ mentre que les dones 54.091 $. La renda per capita de la població era de 63.594 $. Aproximadament el 2,6% de les famílies i el 2,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ho-Ho-Kus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ho-Ho-Kus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Taterillus pygargus

Taterillus pygargus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Gàmbia, el Níger i el Senegal. Els seus hàbitats naturals són les sabanes amb matolls i els matollars amb bardisses. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, encara que durant les dècades del 1970 i 1980 retrocedí per l'aridificació del Sahel occidental.

## Referències

* ↑ Granjon, L. Taterillus pygargus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 10 juliol 2017.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Codi font

En informàtica, codi font es refereix a una sèrie d'instruccions escrites en algun llenguatge de programació llegible per una persona.
En general, quan es parla del codi font corresponent a un programa o aplicació informàtica, hom refereix al conjunt de fitxers amb les instruccions necessàries per fer funcionar aquest programa. Aquests fitxers es poden guardar en diferents suports, com paper o cinta magnètica, però habitualment s'emmagatzemen a la memòria de l'ordinador, al seu disc dur o algun altre tipus de suport permanent. Un cop el codi font és disponible a l'ordinador, es pot convertir en un fitxer executable mitjançant un compilador, o bé es pot executar de diferent manera amb un intèrpret, depenent del tipus de llenguatge utilitzat.
L'estudi del codi font d'un programa per un expert li permet veure com funciona, i també modificar-lo per canviar o millorar el funcionament del programa.
Els fitxers compilats són específics per a cada SO i no són compatibles entre ells.

## Aspectes importants del codi font

Un aspecte interessant a tenir en compte quan es parla del codi font d'un programa informàtic és si la seva llicència permet que aquest codi font estigui disponible perquè qualsevol pugui estudiar-lo, modificar-lo o reutilitzar. Quan es compleix aquest aspecte es diu que el programa és programari de codi obert, en contraposició al programari de codi tancat en el qual s'imposa algun tipus de restricció perquè el codi font no pugui ser accessible o modificable per tercers.

## Vegeu també

* Programari lliure

## Referències

* ↑ «codi | enciclopedia.cat». [Consulta: 13 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Codi font i codi objecte (anglès)
# Voskressenski

Voskressenski - Воскресенский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Tsibanova, que desemboca a la mar Negra. És a 8 km al nord d'Anapa i a 130 km a l'oest de Krasnodar.
Pertany al poble de Tsibanobalka.
# Biefvillers-lès-Bapaume

Biefvillers-lès-Bapaume és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 100 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Biefvillers-lès-Bapaume era de 100 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 43 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 43 habitatges eren cases. Dels 39 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 26 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Biefvillers-lès-Bapaume el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 8 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 71 persones, 48 eren actives i 23 eren inactives. De les 48 persones actives 46 estaven ocupades (27 homes i 19 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 23 persones inactives 5 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de transport, 2 d'empreses financeres i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Biefvillers-lès-Bapaume a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Biefvillers-lès-Bapaume a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Malanita

La malanita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la carrol·lita. Rep el nom del riu Malan (República Popular de la Xina), on es troba una de les dues localitats tipus d'aquesta espècie.

## Característiques

La malanita és un sulfur de fórmula química Cu$^{1+}$(Ir$^{3+}$Pt$^{4+}$)S₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1995. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la malanita pertany a «02.D - Sulfurs metàl·lics, amb proporció M:S = 3:4» juntament amb els següents minerals: bornhardtita, carrol·lita, cuproiridsita, cuprorhodsita, daubreelita, fletcherita, florensovita, greigita, indita, kalininita, linneïta, polidimita, siegenita, trüstedtita, tyrrel·lita, violarita, xingzhongita, ferrorhodsita, cadmoindita, cuprokalininita, rodoestannita, toyohaïta, brezinaïta, heideïta, inaglyita, konderita i kingstonita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de les mostres de dues localitats de la província de Hebei (República Popular de la Xina): la localitat de Shuangfeng, al comtat de Xinglong (Chengde) i el dipòsit de coure i níquel de la vall del riu Malan, al comtat de Zunhua (Tangshan). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Malanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 gener 2021].