OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa dels Montserrat

La Casa dels Montserrat és una casa al Carrer Major de Catí, a la comarca de l'Alt Maestrat, annex a la Casa dels Miralles catalogat com a bé de rellevància local, a la categoria de Monument d'interès local, amb codiː 12.02.042-018, per estar inclòs en l'expedient del conjunt històric artístic de Catí, que està catalogat al seu torn com bé d'interès cultural.
El seu exterior està molt modificat, per la qual cosa amb prou feines queden restes de la façana gòtica, però com a compensació, la part interior de l'edifici presenta una bella escala quadrada amb llanterna com a coberta, convertint-se en un dels pocs exemples existents d'aquest tipus a arquitectura a la zona del Maestrat. També destaquen de les reixes artesanals que es conserven en la part posterior de la casa.

## Referències

* ↑ «Patrimonio Cultural y Museos». Generalitat Valenciana. [Consulta: 23 desembre 2016].
* ↑ «Patrimoni Cultura y Museos». Generalitat Valenciana.
* ↑ «Decreto 231/2004, de 22 de octubre, por el que se declara bien de interés cultural el conjunto histórico de Catí». [Consulta: 23 desembre 2q016].
* ↑ «http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp? Patrimoni Cultura y Museos». Generalitat Valenciana. [Consulta: 23 desembre 2016].
* ↑ «Decreto 231/2004, de 22 de octubre, por el que se declara Bien de Interés Cultural el Conjunto Histórico de Catí.». Notícias jurídicas. [Consulta: 23 desembre 2016].
* ↑ «MONUMENTS DE CATÍ». catimeu. [Consulta: 23 desembre 2016].
* ↑ «Cultura de Castellón». Tu guia en Castellón. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 20 agost 2015].
# Casa dels Lluitadors del Gueto

La Casa dels Lluitadors del Gueto (en hebreu: בית לוחמי הגטאות‎, Beit Lohamei Ha-Getaot), de nom complet: Museu de l'Holocaust i de la Resistència Jueva, Centre de Documentació i Estudi Itzhak Katzenelson, va ser fundada el 1949 per membres del quibuts Lohamei HaGeta'ot, una comunitat de supervivents de l'Holocaust, alguns d'ells partisans i combatents del gueto de Varsòvia. El museu rep el nom d'Itzhak Katzenelson, un poeta jueu que va morir a Auschwitz.
El museu es troba a la Galilea Occidental, a l'estat d'Israel, a la carretera costanera entre Acre i Nahariyya.
La Casa dels Lluitadors del Gueto fou el primer museu mundial que commemorà l'Holocaust i l'heroisme jueu. Representa la màxima expressió del compromís dels seus fundadors amb l'educació de l'Holocaust a Israel i al món. El museu explica la història del poble jueu al segle XX i, especialment, durant la Segona Guerra Mundial. Al centre de la narració hi ha l'individu i les moltes expressions de resistència jueva als guetos, camps de concentració nazis i combats partisans.

## Activitats

* Exposicions museístiques
* Visites guiades
* Centre d'estudi Zivia i Yitzhak «Antek» Zuckerman: espai per a seminaris
* Museu dels Infants Yad LaYeled: memorial que explica la història dels infants durant l'Holocaust als infants d'avui
* El Projecte Internacional de Compartició de Llibres: utilitza llibres infantils sobre l'Holocaust per a fomentar el diàleg i la comprensió
* Centre d'Educació Humanística
* Arxius: documents, fotografies, objectes, col·lecció d'art i enregistraments
* Biblioteca i sala de referència: recursos i assistència per a investigadors, educadors i estudiants
* Departament de Recerca de l'Holocaust dels jueus de l'URRS
* Departament de publicacions

## Referències

* ↑ «Beit Lohamei HaGetaot» (en alemany). [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ «EHRI - Beit Lohamei Haghetaot Archives/ בית לוחמי הגטאות». [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ Yehoyakim Cochavi, "Museums and Memorial Institutes: Bet Lohamei ha-Getta'ot" in Encyclopedia of the Holocaust, Jerusalem: Yad Vashem (1990), vol. 3, p.1012
# Casaloldo

Casaloldo és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia(Itàlia).
Casaloldo limita amb els municipis d'Asola, Castel Goffredo, Ceresara i Piubega.
Pertanyen al municipi les frazioni de Bellaria, Palazzo, Molinello Sopra, Molinello Sotto, Morini, Sant'Anna, San Vito, Squarzieri, Pasinetti, Staffolo, Travagliati, Sant'Antonio i Bottino.

## Galeria

* Façana de l'església de B.V. Assunta
* Església de S.Rocco
* Monument als caiguts
* Torre Casaloldi
# Casa de la Boétie

La casa La Boétie es troba a França, a Sarlat-la-Canéda, al departament de Dordonya, a la regió de la Nouvelle-Aquitaine. La casa La Boétie va ser construïda per Antoine de La Boétie, o La Boytie, lloctinent criminal dels senechaussee de Sarlat, entre 1520 i 1525. Étienne de La Boétie, amic de Michel de Montaigne, hi va néixer l'1 de novembre de 1530. La casa fou restaurada el 1910, després de la seva classificació el 1889.

## Referències

* ↑ La Boétie, Étienne de (1530-1563) Auteur du texte. Oeuvres complètes d'Estienne de La Boétie / publ. avec notice biographique, variantes, notes et index par Paul Bonnefon,... (en francès), 1892.
* ↑ texte, Société française d'archéologie Auteur du. «Congrès archéologique de France : séances générales tenues ... par la Société française pour la conservation des monuments historiques» (en francès), 1928. [Consulta: 6 abril 2021].
* ↑ «Maison de la Boétie et maison au fond de la cour». [Consulta: 6 abril 2021].
# Casa de l'illa de Buda

La casa de l'illa de Buda és un edifici de Sant Jaume d'Enveja (Montsià) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de planta quadrangular encarat al mar i cobert amb teulada a doble vessant. Té tres façanes amb diverses portes amb llinda, com les finestres i els forats de les golfes.
Al costat hi ha una capella, l'església de l'illa de Buda, que és de planta rectangular amb teulada plana a doble vessant. L'interior no té cap mena de decoració ni arquitectònica ni pictòrica. Dues pilastres flanquegen la façana que, a més, té un petit rosetó. La porta d'entrada és arquejada deixant una mena de pseudo timpà. Actualment la fan servir de magatzem.

## Història

Es construí a l'embarcador de l'illa de Buda a les darreries del segle xix amb totxos fets in situ del mateix fang del Delta, cuits en un forn fet expressament per a tal motiu.
La construcció de la capella és posterior a la del mas, i data de començaments del s. XX.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa de l'illa de Buda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Casa de l'illa de Buda». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cantó de Saint-Avold-2

El cantó de Saint-Avold-2 és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Forbach. Té 5 municipis (Carling, Hombourg-Haut, L'Hôpital, Lachambre, Macheren) i part del de Saint-Avold.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1995 | Armand Nau | Divers gauche, després divers droite |
| 1998-2008 | André Wojciechowski | PR, després Unió pel Moviment Popular |
| 2008- | Jean Schuler | Unió pel Moviment Popular |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Casa del 6 del Carrer de Sant Jaume

La Casa del 6 del Carrer de Sant Jaume és un edifici de la vila de Vilafranca de Conflent, a la comarca d'aquest nom, de la Catalunya del Nord. Està inventariat com a monument històric.
Està situada en el número 6 del carrer de Sant Jaume, en la parcel·la cadastral 165, en el sector meridional del centre de la vila. A prop de l'església parroquial de Sant Jaume, és la tercera (o quarta, tenint en compte que Casa Deixona està subdividida en dues) a comptar des del temple parroquial i al costat de llevant de Casa Deixona.
És un edifici que es remunta a finals del segle xiii, cosa que fa que probablement és una de les cases més antigues de la vila conservades. Els elements que conserva de l'edifici romànic són les filades de carreus grossos de la part inferior de la façana, així com les dues finestres del pis, al damunt de les quals hi ha llindes de força grandària. La façana té tres nivells (antigament, planta baixa, pis i golfes).

## Referències

* 1 2 «Maison». Patrimoni. Govern francès. [Consulta: 24 setembre 2018].
# Cantó de Vitry-le-François-Est

El cantó de Vitry-le-François-Est és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte de Vitry-le-François. Té 15 municipis i part del de Vitry-le-François.

## Municipis

* Ablancourt
* Aulnay-l'Aître
* Bignicourt-sur-Marne
* La Chaussée-sur-Marne
* Couvrot
* Frignicourt
* Lisse-en-Champagne
* Luxémont-et-Villotte
* Marolles
* Merlaut
* Saint-Amand-sur-Fion
* Saint-Lumier-en-Champagne
* Saint-Quentin-les-Marais
* Soulanges
* Vitry-en-Perthois
* Vitry-le-François (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Hippolyte Tramet | Radical |
| 1955-1967 | M. Lamort | Divers droite, després CD |
| 1967-1973 | Jean Bernard | UDR |
| 1973-1976 | Charles Baudoin | UDR |
| 1976-2008 | Jean-Marc Teissier | PS |
| 2008- | Mariane Dorémus | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Castell de Saidí

El castell de Saidí (Baix Cinca) es troba en un extrem de l'altiplà on es troba el poble de Saidí.
És d'origen medieval, i pels repetits canvis de mans que va patir la zona a la primera meitat del segle xii se suposa que ja es devia fortificar en aquella època, però de les restes actuals més antigues són parts de la muralla del segle xiii. El 1411 fou un important baluard de Jaume d'Urgell, que el va fortificar. Al segle xvi es va reformar, i la part més visible que queda del castell data d'aquesta època i consta de l'arrencada d'algunes torres i un pany de muralla atalussat, d'una cinquantena de metres de llarg.

## Referències

* 1 2 Tortosa i Terres de l'Ebre, Llitera i Baix Cinca. Catalunya Romànica. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, pag. 317-318 Volum XXVI. ISBN 84-412-2515-X.
* ↑ «Castillo de Zaidín». BUSCADOR - Patrimonio Cultural de Aragón. Govern Aragonès. Arxivat de l'original el 17 d’octubre 2014. [Consulta: 11 octubre 2014].
# Carlos Tabernero

Carlos Tabernero Holgado és doctor en biologia i actualment (2015) professor d'Història de la ciència al Centre d'Història de la Ciència (CEHIC) de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Anteriorment, ha treballat com a biòleg molecular al National Cancer Institute dels Estats Units i com a investigador sobre comunicació i tecnologia a la UOC. La seva recerca i docència se centren en els mitjans de comunicació (sobretot el cinema i la televisió) i els processos de popularització i comunicació de la ciència, la medicina i la tecnologia en el segle xx. En tots aquests àmbits, ha participat en diversos projectes de recerca nacionals i internacionals, ha coordinat cicles i escoles de cinema, televisió, ciència i medicina dins i fora d'Espanya, ha publicat nombrosos articles en revistes de recerca i capítols de llibre, i està preparant dos nous llibres sobre cinema i ciència.

## Referències

* ↑ «Carlos Tabernero». +Humans. CCCB. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Cel·la solar de perovskita

Una cel·la solar de perovskita és un tipus de cel·la fotoelèctrica que inclou un compost amb estructura cristal·lina de perovskita, generalment un halur d'un compost orgànic i plom o estany, com a material actiu recol·lector de llum. Aquest tipus de materials, com per exemple l'halur de metilamoni i plom, es poden produir de manera econòmica i simple.
L'eficiència de les cel·les solars fabricades amb aquests materials s'ha incrementat ràpidament des d'un 3.8% el 2009 fins a un 25.2% el 2020, fent d'aquesta tecnologia la que més ràpidament avança fins avui. La possibilitat d'aconseguir eficiències encara més altes junt amb els baixos costos de producció han fet que les cel·les solars de perovskita captin gran interès per part de la comunitat científica i d'empreses.

## Referències

* ↑ Laurel Hamers. «Perovskites power up the solar industry», July 26, 2017. [Consulta: 15 d'agost de 2017].
* ↑ «Taula d'eficiències de la NREL.».
# Arrangiatevi!

Arrangiatevi! és una pel·lícula de comèdia italiana del 1959 dirigida per Mauro Bolognini i protagonitzada per Totò i Peppino De Filippo. El 2008 fou seleccionada per formar part de la llista 100 film italiani da salvare.

## Sinopsi

Peppino i la seva família es traslladen a un "prostíbul", és a dir, a un apartament habitat per un grup de prostitutes als antics carrers de Roma. Una de les noies va morir misteriosament, per la qual cosa la família va comprar la casa just a temps per a Peppino, que es veu obligat a compartir-la amb una altra família. A causa de les xafarderies de la ciutat i del barri, en poc temps la família de Peppino cau en desgràcia. Peppino, que no sap què fer com a pare, descobreix que la seva filla té greus problemes amb el seu xicot.

## Repartiment

* Peppino De Filippo: Peppino Armentano
* Totò: Avi Illuminato
* Laura Adani: Maria Armentano
* Cristina Gaioni: Maria Berta Armentano
* Cathia Caro: Bianca Armentano
* Vittorio Caprioli Pino Calamai
* Franca Valeri: Marisa
* Adriana Asti: la ragazza di Felice
* Giorgio Ardisson: Romano
* Marcello Paolini: Nicola Armentano
* Enrico Olivieri: Salvatore Armentano
* Achille Majeroni: l'avi istriano
* Giusi Raspani Dandolo: la mare istriana
* Luigi De Filippo: Neri
* Giuliano Gemma: un pugile al peso

## Referències

* ↑ Massimo Bertarelli. Il cinema italiano in 100 film: i 100 film da salvare. Gremese Editore, 2004, p. 66–68.
* ↑ Roberto Chiti; Roberto Poppi; Enrico Lancia Dizionario del cinema italiano - I film. Gremese Editore, 1991, 2005, p. 43.
* ↑ Massimo Bertarelli, Il cinema italiano in 100 film: i 100 film da salvare, Gremese Editore, 2004, ISBN 88-8440-340-5
* ↑ Massimo Borriello «Cento film e un'Italia da non dimenticare». Movieplayer, 04-03-2008 [Consulta: 19 abril 2013].
* ↑ «Ecco i cento film italiani da salvare». Corriere della Sera, 28-02-2008 [Consulta: 19 abril 2013].

## Enllaços externs

* Arrangiatevi! a YouTube
# Aliat romà

«Aliat romà» té aquests significats:
* Federats
* Socis
# Ball de diables petits i mitjans

El Ball de diables petits i mitjans de Vilanova i la Geltrú és una colla de diables infantil i juvenil de l'Agrupació de Balls Populars de Vilanova i la Geltrú, creada per fomentar la participació dels joves en aquesta emblemàtica manifestació cultural.
Els diables petits i mitjans participen en diverses activitats al llarg de l'any, incloent-hi les festes majors i altres esdeveniments culturals de la ciutat. La seva participació es caracteritza per la mateixa energia i devoció que els diables adults, adaptant les actuacions a un format adequat per a la seva edat.
El vestuari dels diables petits i mitjans és una rèplica a escala del que porten els diables adults, amb detalls que representen la iconografia tradicional. També utilitzen carretilles i altres elements pirotècnics, sota una estricta supervisió per garantir la seva seguretat.
La participació dels joves en el Ball de diables petits i mitjans és crucial per a la preservació de la tradició. A més de fomentar el respecte per la cultura local, aquesta activitat proporciona una formació en valors com la responsabilitat i el treball en equip.

## Referències

* Ball de diables de Vilanova i la Geltrú
# Ballsh

Ballsh (en albanès: Ballsh o Ballshi) és una ciutat al sud d'Albània, capital del districte de Mallakastër. La població segons el cens de 2011 era de 7.657.
El seu nom en llatí és Baletium. Ballsh està situada prop de l'antiga ciutat de Bil·lis. Les invasions eslaves dels segles sisè i setè van provocar el declivi d'aquesta, per la qual cosa Ballsh va ser construïda amb materials que van ser saquejats de Bil·lis.
El seu clima és de tipus mediterrani i està envoltada pels pujols de Mallakastra. Els camps al voltant de la ciutat són rics en petroli, per la qual cosa es troba envoltada de pous petrolífers, establerts durant la dictadura. L'equip local KS Bylis Ballsh juga en la Kategoria Superiore, màxima categoria de la lliga de futbol d'Albània.

## Economia

La ciutat inclou una refineria, i la producció de nafta és significativa. La refineria era propietat de Taçi Oil a través ARMO (Anika Mercuria Refinery Associated Oil, propietat d'Anika Enterprises). En 2013 ARMO va ser venuda a Heaney Assets Corporation, una corporació azerbaidjana.

## Referències

* ↑ «Azerët, nga sot pronarë të ARMO-s, firmoset marrëveshja». Shekulli, 07-08-2013. Arxivat de l'original el 2014-03-13. [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ «ARMO changes owners». Top Channel, 08-08-2013. Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 14 desembre 2016].
# Estació de Jaume I

Mapa Metro Línia 4 :
Jaume I és una estació de la L4 del Metro de Barcelona situada sota la Via Laietana al districte de Ciutat Vella de Barcelona.
L'estació va entrar en servei el 1926 com a part del ramal del Gran Metro de Barcelona i amb el nom de Jaime I. Força anys més tard, el 1972 va ser tancada per a integrar-la a la nova Línia IV. Un any més tard, el 1973 va ser reoberta com a part del primer tram de la línia IV. Més tard el 1982 amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions va adoptar el nom actual.
Al juny del 2017 van començar les obres d'adaptació de l'estació, que previsiblement acabaran a l'estiu de 2019. Amb una inversió de 4 milions d'euros, es portaran a terme diferents actuacions: renovació dels dos vestíbuls de l'estació, creació d'una sala de cap d'estació al vestíbul de la Plaça de l'Àngel, execució d'un nou tram d'escales entre el vestíbul del carrer Angenteria i el carrer, renovació de les màquines validadores, recreixement d'andanes i instal·lació d'un ascensor a cada vestíbul de l'estació.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Trinitat Nova | Urquinaona | | Barceloneta | La Pau |

## Accessos

* Plaça de l'Àngel
* Via Laietana - Carrer Argenteria

## Intervenció arqueològica

El 2005 es dugué a terme una intervenció arqueològica. El resultat de la intervenció arqueològica constatà la inexistència de restes arqueològiques rellevants a la zona afectada, tot i que no es pot parlar de resultats negatius. Només en dues de les cales de les nou efectuades (cala 100 i 200), es va poder observar l'existència d'un mur paral·lel a l'actual línia de façana, sense cap mena d'estratigrafia ni material associat. Aquesta estructura, per afinitats tipològiques, es va identificar com l'antiga línia de façana del carrer de l'Argenteria, que fins a finals del s. XIX era molt més estret que no pas ara. La majoria dels edificis propers a l'actual Via Laietana es van veure afectats per l'obertura d'aquesta i foren enderrocats entre finals del s. XIX i principis del XX; així és molt possible que les restes documentades corresponguessin a l'immoble que fins aquells moments va ocupar la parcel·la. Malgrat que la profunditat de les rases realitzades (2 m. en algun dels casos), va ser considerable, en cap moment s'arribà a terrenys considerats geològics, per la qual cosa no es pot descartar que hi hagi restes arqueològiques a cotes inferiors.

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Referències

* ↑ «Estació de Jaume I». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
# Erika Maria Rodríguez Pinzón

Erika Maria Rodríguez Pinzón (Bogotà, 1978) és una socióloga i política colombiana. Doctora en relacions internacionals per la Universitat Autònoma de Madrid, és regidora d'economia del PSOE a l'Ajuntament de Madrid. Anava en el lloc desè de la llista socialista a les municipals i el 2016 va ocupar la vacant que deixava Carlota Merchán per substituir Pedro Sánchez al Congrés de Diputats. És profesora associada de la Universitat Autònoma de Madrid i experta en governabilitat, polítiques públiques, desenvolupament i seguretat. El febrer de 2019 va defensar una proposició en el ple perquè l'Ajuntament donès suport a la vaga feminista, iniciativa que va comptar amb el suport de Ara Madrid, amb l'abstenció de Ciutadans i el rebuig del PP.

## Referències

* ↑ «Merchán dejará el Ayuntamiento y podría ser sustituida por Erika Rodríguez» (en castellà). La Vanguardia, 30-10-2016 [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Érika Rodríguez (PSOE) a Cs: "Por muchas banderas LGTB que lleven sabemos con quién están pactando"» (en castellà). La Vanguardia, 26-02-2019 [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ Caballero, Fátima «"Montoro busca desestabilizar al Ayuntamiento de Madrid porque hace una política distinta"» (en castellà). El Diario, 26-11-2017 [Consulta: 21 abril 2019].

## Enllaços externs

* «Entrevista a Erika Rodríguez: "La derecha española utiliza Venezuela para vestir el miedo a lo desconocido, Podemos"» (en castellà). La Sexta, 12-11-2017. [Consulta: 21 abril 2019].
# Erika Kirpu

Erika Kirpu (Moscou, 22 de juny de 1992) és una esportista estoniana que competeix en esgrima, especialista en la modalitat d'espasa.
Va participar en dos Jocs Olímpics d'Estiu, i hi va obtenir una medalla d'or a Tòquio 2020, en la prova per equips (juntament amb Julia Beljajeva, Irina Embrich i Katrina Lehis), i el quart lloc a Rio de Janeiro 2016, en la mateixa prova.
En els Jocs Europeus de Bakú 2015 va obtenir dues medalles, plata en la prova per equips i bronze en la individual.
Va guanyar tres medalles en el Campionat del Món d'esgrima, entre els anys 2014 i 2023, i cinc medalles en el Campionat d'Europa d'esgrima entre els anys 2012 i 2023.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 1 | Espasa per equips |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2014 | Kazan ( Rússia) | 2 | Espasa per equips |
| 2014 | Kazan ( Rússia) | 3 | Espasa individual |
| 2017 | Leipzig ( Alemanya) | 1 | Espasa per equips |
| Jocs Europeus ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2015 | Bakú ( Azerbaidjan) | 2 | Espasa per equips |
| 2015 | Bakú ( Azerbaidjan) | 3 | Espasa individual |
| Campionat d'Europa ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2012 | Legnano ( Itàlia) | 3 | Espasa per equips |
| 2013 | Zagreb ( Croàcia) | 1 | Espasa per equips |
| 2015 | Montreux ( Suïssa) | 2 | Espasa per equips |
| 2016 | Toruń ( Polònia) | 1 | Espasa per equips |
| 2018 | Novi Sad ( Sèrbia) | 3 | Espasa per equips |

## Referències

* ↑ «Erika Kirpu». Base de dades de la FIE (anglès)
# Esteve Sala i Bonany

Esteve Sala i Bonany fou un agitador barceloní de començaments del segle xx, també conegut com el Curandero.

## Biografia

Era un antic militant republicà que havia lluitat per la Primera República Espanyola. Durant els fets de la Setmana Tràgica de Barcelona (juliol de 1909), després de beure's unes quantes copes de conyac, va comandar la multitud que, després d'assaltar una armeria al torrent de l'Olla va aixecar una barricada al carrer de Lleó (avui carrer de Sant Pere Màrtir) de Gràcia, esgrimint una vella pistola, entre el 27 i el 31 de juliol. Va ser acusat d'haver estat el primer civil que havia disparat contra els militars i jutjat per aquests fets l'abril de 1910. El 5 d'abril acaba el judici amb la petició de pena de mort pel delicte de rebel·lió per part del fiscal i l'absolució per part de l'advocat defensor. El tribunal queda reunit per dictar sentència que no es fara pública fins que el capità general, Valerià Weyler i Nicolau, en doni conformitat. L'acaben condemnant a cadena perpètua.

## Referències

* ↑ La barricada del león a El País, 2 d'agost de 2011
* ↑ Dalmau, Antoni. Set dies de fúria. Columna edicions, 2009, p. 135-136. ISBN 9788466410946.
* ↑ «Los sucesos de Julio - Los Consejos de guerra - Pena de muerte». La Publicidad : eco de la industria y del comercio, diario de anuncios, avisos y noticias: Edición Noche, 05-04-1910, pàg. 2.
* ↑ «Esteban Sala acusado de delito de rebelión...». El bien público: Año XXXIX Número 11084 - 1910 Abril 08, 08-04-1910, pàg. 1.