OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pedro Álvaro Rodríguez Rosero

Pedro Álvaro Rodríguez Rosero (Tulcán, 18 d'octubre de 1966) va ser un ciclista equatorià, que va passar la major de la seva carrera en l'amateurisme. Els seus majors èxits foren cinc victòries finals a la Volta a l'Equador.
En el Campionat del món en ruta amateur de 1995, en un primer moment va aconseguir la medalla de bronze. Però posteriorment se li va retirar per donar positiu en un control després de la cursa, i aquesta va anar a parar al colombià Víctor Ángel Becerra.

## Palmarès

* 1984
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Equador
* 1988
** 1r a la Volta a l'Equador i vencedor de 4 etapes
* 1990
** 1r a la Volta a l'Equador i vencedor de 4 etapes
* 1991
** 1r a la Volta a l'Equador i vencedor de 3 etapes
* 1994
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a l'Equador
* 1993
** 1r a la Volta a l'Equador i vencedor de 4 etapes
* 1994
** Vencedor de 5 etapes a la Volta a l'Equador
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
* 1995
** 1r a la Volta a l'Equador i vencedor de 3 etapes
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Colòmbia

## Referències

* ↑ Durán, Santi «El ex profesional Nelissen, oro en el Mundial de ruta amateur de ciclismo». Mundo Deportivo, 08-10-1995 [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «Becerra, un bronce retardado en el mundial». eltiempo.com, 22-05-1996 [Consulta: 30 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Peggy Sue es va casar

Peggy Sue es va casar és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Francis Ford Coppola l'any 1986. El títol original de la pel·lícula (Peggy Sue Got Married) fa referència a la cançó homònima de Buddy Holly que acompanya els crèdits inicials.
Va rebre tres nominacions als Oscars, una als Globus d'Or i una als Premis Sant Jordi de Cinema. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

L'any 1985, Peggy Sue és una dona que està a punt de separar-se del seu marit Charlie, qui manté una relació extramatrimonial. Durant el procés de separació, Peggy Sue assisteix a la festa de 25 anys de la seva promoció on es retroba amb les amigues d'institut. Tot i els bons records, Peggy Sue es troba molt alterada emocionalment, i quan és escollida Reina de la nit pateix un atac de cor. Quan es desperta es troba de nou a 1960, amb el seu ex-marit essent el seu nuvi, convivint amb els seus pares altament conservadors i amb la possibilitat d'arreglar tot allò que l'havia portat a ser infeliç el 1985. Però, acostumada a una vida independent als anys 80, l'aclimatació als 60 és més dura del que qualsevol creuria.
Aleshores és quan intenta trencar amb Charlie, conèixer altres persones interessants i visitar familiars ja morts el 1985, com els seus avis. En l'intent, però, s'adonarà que canviar el passat no és tan fàcil i que el destí, no és tan fàcil de manipular a pesar de jugar amb l'avantatge de 25 anys d'experiència.

## Repartiment

* Kathleen Turner: Peggy Sue Kelcher/Peggy Sue Bodell
* Nicolas Cage: Charlie Bodell
* Barry Miller: Richard Norvik
* Catherine Hicks: Carol Heath
* Joan Allen: Maddy Nagle
* Kevin J. O'Connor: Michael Fitzsimmons
* Jim Carrey: Walter Getz
* Lisa Jane Persky: Delores Dodge
* Lucinda Jenney: Rosalie Testa
* Wil Shriner: Arthur Nagle
* Barbara Harris: Evelyn Kelcher
* Don Murray: Jack Kelcher
* Sofia Coppola: Nancy Kelcher
* Helen Hunt: Beth Bodell

## Anecdotari

* El paper de Peggy Sue va ser ofert a Debra Winger.
* En una escena de 1960 Peggy Sue avisa la seva germana de no menjar M&M's de color vermell. Aquests M&M's tenien un tinta que s'havia descobert que produïa càncer i van ser retirats del mercat. Poc després de l'estrena del film, els M&M's de color vermell tornarien al mercat però amb tiny químicament diferent.
* Al cotxe de Charlie, just quan Peggy Sue arriba a 1960, sona la cançó Tequila. La KFRC de San Francisco va emetre la cançó en una programació especial el dia que es rodava l'escena amb el propòsit que servís per rodar aquesta escena.

## Premis
### Nominats

* Oscar de la Academy of Motion Picture Arts and Sciences a millor actriu - Kathelen Turner
* Oscar de la Academy of Motion Picture Arts and Sciences a la millor fotografia
* Oscar de la Academy of Motion Picture Arts and Sciences al millor vesturi
* Globus d'Or de la Academy of Motion Picture Arts and Sciences a millor pel·lícula
* Globus d'Or de la Academy of Motion Picture Arts and Sciences a millor actriu - Kathelen Turner

## Referències

* ↑ Nominacions i premis a IMDB
* ↑ Fitxa de doblatge al català
* ↑ «Peggy Sue Got Married». The New York Times.
* ↑ «Nominacions». ImdB.
# Pau Valldeneu i Estapé

Pau Valldeneu i Estapé (el Masnou, Maresme, 1858 - Barcelona, 26 de febrer de 1917) fou un professor i escriptor català.
Fill del mariner masnoví Joan Valldeneu i Estapé i de Rosa Estapé i Sánchez. Es llicencià en Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona, estudis que superà amb la qualificació d'excel·lent el 1889. Exercí com a professor, i formà part del Colegio de profesores de Cataluña, del qual fou secretari segon el 1886. Participà en el Primer Congrés de la Llengua Catalana, celebrat a Barcelona el 1906, i el 1910 fou nomenat sotsdirector del Mont de Pietat del Gremi de Professors de Catalunya. Entre 1913 i 1917 fou sotspresident del Casino del Masnou.
Col·laborà habitualment en diverses revistes i diaris, com ara La Veu del Vallès, de Granollers, o L'Avenç i La Renaixensa, de Barcelona, on escrivia articles relacionats amb la història i llegendes de Catalunya. Escriví el llibre Breu resum de historia de Catalunya: per a ús dels primers graus en les escoles catalanes, que publicà el 1908.
Es casà amb Generosa Bertran i Maristany i va viure entre Barcelona i el Masnou. Tingueren dos fills: Joan i Generosa. El seu fill Joan Valldeneu i Bertran (el Masnou, 1899-1963) fou un conegut advocat catalanista. Pau Valldeneu va morir l'any 1917 i fou enterrat al cementiri de Montjuïc.

## Referències

* 1 2 3 Rico Vázquez, Miquel; Roig Lerones, Marta. L'obra arquitectònica de Bonaventura Bassegoda i Amigó a la vila del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2016, p. 98.
* ↑ «Esquela de Dª Rosa Estapé y Sánchez». La Veu de Catalunya: diari catalá d'avisos, noticias y anuncis, 01-08-1908 [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ «Crónica local y regional». La Dinastía (Barcelona), 20-02-1889, p. 2 [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ Perea, Maria Pilar. El centenari del primer Congrés internacional de la llengua catalana. Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 2007, p. 156.
* ↑ «Necrológicas: Don Juan de Valldeneu Bertrán». La Vanguardia, 25-12-1963, p. 34 [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ Serra Planells, Mariá. «Valldeneu i Bertran, Joan de». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Consell d'Eivissa i Formentera. [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ «Esquela de Don Pau Valldenéu i Estapé». La Veu de Catalunya: diari catalá d'avisos, noticias y anuncis, 27-02-1917 [Consulta: 6 novembre 2020].
# Pau Trullà i Burrut

Pau Trullà i Burrut (Sant Vicenç de Calders, 1890 - Sabadell, 1971). Pagès de Sant Vicenç de Calders, al municipi del Vendrell, que el 1938, en plena Guerra Civil, va anar a Sabadell amb tota la família a refugiar-se a casa d'uns parents de la Creu Alta i aviat es va establir a Ca n'Oriac, quan al futur barri hi havia només algunes cases de pagès i extensos camps de secà. Trullà es dedicà a cultivar les escasses quarteres d'ametllers que anaven de l'actual ronda de Collsalarca fins al torrent del Capellà. A poc a poc van anar arribant nous veïns al barri provinents de les terres més pobres de l'Estat espanyol. La casa de Pau Trullà va ser un referent per als nouvinguts a un incipient barri mancat del mínim servei que el fes habitable, els oferí aigua del pou i cobert i els ajudà en tot el que estava les seves mans.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor. «Plaça de Pau Trullà». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 4 juny 2016].
# Per Johansson

Per Johansson (Borlänge, Suècia, 1963) és un nedador suec, ja retirat, guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 25 de gener de 1963 a la ciutat de Borlänge, població situada al comtat de Dalarna.

## Carrera esportiva

Va participar, als 17 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova dels 100 metres lliures en uns jocs marcats per l'absència dels nedadors nord-americans a causa del boicot polític organitzat. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) va aconseguir guanyar dues noves medalles de bronze en els 100 metres lliures i en els relleus 4x100 metres lliures, finalitzant així mateix en cinquena posició en la prova de relleus 4x100 metres estils, aconseguint així un diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) finalitzà cinquè en els relleus 4x100 m. lliures, setè en els 100 m. lliures i desè en els 50 m. lliures.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 2 medalles de bronze en el Campionat del Món de natació i 7 medalles en el Campionat d'Europa de natació, entre elles dues medalles d'or.
# Per Denez

Per Denez (en francès, Pierre Denis) fou un escriptor en bretó, nascut a Rennes (Ille i Vilaine) el 1921 i mort el 30 de juliol de 2011.

## Biografia

Treballà com a mestre d'anglès a Douarnenez. Ha estat professor de bretó a la Universitat d'Alta Bretanya Rennes-2. El 1981, gràcies a les seves peticions, es va crear la llicenciatura de llengua bretona per decisió personal de l'aleshores recent escollit president de la República Francesa, François Mitterrand.
Fou president del Consell científic i d'animació de l'Institut Cultural de Bretanya des del 1984. President de la federació d'associacions de llengua bretona, Kuzul ar Brezhoneg. President del Comitè de suport a Unió Democràtica Bretona a les eleccions regionals de 1998. El març de 1999 va provocar una forta polèmica quan el diari Armor Magazine li va demanar el nom dels personatges més significatius de la Bretanya dels trenta darrers anys, i va donar els noms de Jean-Michel Kernaleguen i Christian Le Bihan, militants del Front d'Alliberament de Bretanya. El seu mètode pel bretó, com el de Roparz Hemon comporta nombrosos errors segons Jean-Claude Miossec.
Fundà les revistes bretones Kened, Ar Vro (1959) i Hor Yezh, de la que n'és director, així com l'editorial Mouladurioù Hor Yezh. El 1989 va rebre l'Orde de l'Ermini i el 1993 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya.

## Obres

* Korf an den (El cos de l'home) 1941. Petit manual d'anatomia en bretó
* Etude structurale d'un parler breton : Douarnenez (1977)
* Glas evel daoulagad c'hlas ha ne oant ket ma re (Blau com els ulls blaus que no són pas els meus), Al Liamm, 1979
* Hiroc'h eo an amzer eget ar vuhez (El temps és més llarg que la meva vida), Mouladurioù Hor Yezh, 1981
* Evit an eil gwech, MHY, 1982
* Mont war-raok gant ar brezhoneg, MHY, 1987
* Eus un amzer 'zo bet, MHY, 1992
* En tu all d'an douar ha d'an neñv, MHY, 1993
* Geriadur brezhoneg Douarnenez (Diccionari del bretó de Douarnenez), 1985
* Yezh ha bro (Llengua i país), MHY, 1998.
* Bretagne et peuples d'Europe, MHY, 1999
* Warc'hoazh e tarzho c'hoazh an deiz, MHY 2006

## Enllaços externs

* Article d'amnistia.net sobre les declaracions de Per Denez del 1999 Arxivat 2007-10-05 a Wayback Machine.
# Pedro Chacón

Pedro Chacón (Toledo, 1526, Roma, 1581), matemàtic i teòleg.
Va exercir la càtedra de grec de la Universitat de Salamanca, la història de la qual, consultant els documents antics de la seva biblioteca, va publicar el 1569.
A Salamanca va formar part del notable grup de professors on estaven Francisco de Salinas, Luis de Molina, Fray Luis de León i, en general, tota l'escola de Salamanca.
Cap a 1572 es va traslladar a viure a Roma, on va ser anomenat pel papa Gregori XIII, per estudiar, com a matemàtic, la reforma del calendari julià. A Roma es va dedicar a estudiar també les fonts clàssiques.

## Obres

* Kalendarii Romani veteris Julii Cœsaris aetate marmori incisi explanatio.
* Tractatus de Ponderibus et Mensuris M. S.
* De Nummis libri III.
* Commentaria de Nummis tam Grœcorum et Latinorum quam Hispanorum et Italorum.
* In Decretum Gratiani correctiones.
* In S. Hieronymum, S. Hilarium, et S. Ambrosium Nota quœdam.
* De Triclinio sive de Modo convivandi apud prisco Romanos… accedit Fulvi Ursini Appendix, & Hier. Mercurialis, De accubitus in cena antiquorum origine dissertatio. Amsterdam : Andreas Frisius, 1664. Amsterdam, Henry Wetstein, 1689.
** El Triclinium és un dels seus escrits que va adquirir una major celebritat; tracta del dinar dels romans sota diversos angles: plats, begudes i molt particularment els vins, els invitats, la manera de preparar la taula, la música, etc.
* CHACÓN, Pedro. Historia de la Universidad de Salamanca hecha por el Maestro Pedro Chacón. Transcripció i comentaris d'Ana María Carabias Torres, Salamanca: Ediciones Universidad de Salamanca, 1990.

## Enllaços externs

* Retrato de Pedro Chacón amb un epítom sobre la seva vida inclòs en el llibre Retratos de Españoles ilustres, publicat el 1791. (castellà)
# Pitàgores (desambiguació)

Pitàgores (Pythagoras) és el nom dels següents personatges:
* Pitàgores de Samos, gran filòsof i matemàtic grec, conegut pel teorema de Pitàgores.
* Pitàgores de Reggio, escultor grec.
* Pitàgores de Selinunt, tirà de Selinunt.
* Pitàgores d'Argos, militar que lluità enfrontant-se a la coalició contra Esparta (195 aC).
* Pitàgores d'Esparta, militar mercenari que lluità contra el persa Cirus del Jove (401 aC)
* Pitàgores (boxador), guanyador del pugilat a la 48a Olimpíada (588 aC)
# Pitàgores d'Esparta

Pitàgores d'Esparta, va ser un almirall mercenari de l'antiga Grècia que va ser contractat per a comandar la primera flota del Cirus el Jove durant la campanya contra els perses durant l'any 401 aC. Pitàgores va dirigir una flota de 35 trirrems. Una segona flota va ser per Tamos l'egipci que constava de 25 trirrems.
Pitàgores ésmanifest que era Lacedemoni, però no se sap si era directament d'Esparta.

## Referències

* Xenofont Anabasis
# Pitàngel

Pitàngel (Pythangelus, Πυθάγγελος) fou un poeta tràgic atenenc del final del segle v aC.
És esmentat en un passatge d'Aristòfanes que demostra com fou considerat. Aristòfanes el situa al peu de l'anticlímax dels tràgics que encara vivien.

## Referències

* ↑ Smith, Philip. «Pytha'ngelus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Pitàgores d'Argos

Pitàgores d'Argos era un militar de l'antiga Grècia i era germà (segons Titus Livi seria el gendre) del rei tirà i també reformador d'Esparta, Nabis.
Durant la guerra contra Nabis de l'any 195 aC, i abans de la rendició de Gitió, Pitàgores d'Argos va acudir en ajuda d'Esparta amb un exèrcit de 2000 argius a més de 1000 soldats mercenaris.

## Referències

* ↑ Martínez Lacy, Ricardo «De Cleómenes a Nabis». Nova Tellvs. Instituto de Investigaciones Filológicas, Vol. 1, 1983. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2017. ISSN: 0185-3058 [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ Oliva, Pavel. Esparta y sus problemas sociales. Ediciones AKAL, 21 d'octubre de 1983, p. 292. ISBN 978-84-7339-675-2 [Consulta: 27 setembre 2017].
# Pitòcrit

Pitòcrit (en llatí Pythocritus, en grec antic Πυθόκριτος) fou un flautista nadiu de Sició famós per haver guanyat diversos concursos musicals als jocs pitis, que havien estat instituïts per la Lliga Amfictiònica l'any 590 aC.
Pausànies diu que el primer vencedor en aquestos concursos va ser l'argiu Sacades, i després d'aquest, Pitòcrit va guanyar el concurs sis vegades seguides. També va tenir l'honor d'actuar sis vegades com a músic durant el pentatló a Olímpia. Se li va erigir un monument a Olímpia que tenia al peu una inscripció que deia: Πυθοκρίτου του̂ Καλλινίκον μνα̂μα τἀυλητα̂ τόδε.

## Referències

* ↑ Pythocritus of Sycion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 629
# Petróleos de Venezuela

Petróleos de Venezuela, Sociedad Anónima (PDVSA) és una empresa estatal veneçolana les activitats de la qual són l'explotació, producció, refinació, mercadeig i transport del petroli veneçolà. Va ser creada per decret governamental durant la primera presidència de Carlos Andrés Pérez després de la nacionalització de la indústria petroliera, donant inici a les seues operacions l'1 de gener de 1976. PDVSA va ser classificada per la revista internacional Fortune com l'empresa nombre 66 entre les 500 més grans del món. Actualment, la petroliera -a través del seu únic accionista, l'estat veneçolà- posseeix les majors reserves petrolíferes del món, arribant a -a la fi de 2011- una suma total certificada de 296.500 milions de barrils, que representen el 18% de les reserves mundials d'aquest recurs. L'empresa espera -després de finalitzar la quantificació de les reserves de petroli en la Faixa de l'Orinoco- incrementar encara més aquesta xifra, d'acord amb l'estipulat en el "Projecte Magna Reserva". En finalitzar aquest projecte, Veneçuela haurà de posseir reserves provades amb un total proper a 316.000 milions de barrils, la majoria d'ells corresponents a cru extrapesat. La República Bolivariana de Veneçuela posseïx la totalitat de les accions de l'empresa, que es troba adscrita al Ministeri del Poder Popular per a l'Energia i Petroli. En la Constitució de 1999 està previst que l'empresa mantingui el monopoli exclusiu dels hidrocarburs que es trobin en el subsòl veneçolà (petroli i gas natural, entre altres) i que les seves accions no poden ser venudes a particulars. No obstant això, l'empresa pot associar-se i lliurar concessions per a la prestació de qualsevol servei relacionat amb els seus productes.

## Vegeu també

* Història del petroli a Veneçuela

## Referències

* ↑ «Radio Nacional de Venezuela». Arxivat de l'original el 2011-10-20. [Consulta: 6 març 2013].
* ↑ Sitio web de RT en español: «Petrolera BP: Venezuela es el líder mundial por reservas de petróleo» - 14 de juny de 2012. Consultat el 27 d'agost de 2012.
* ↑ Projecte Magna Reserva (Certificació de la FPO) - Notícies, 26 d'agost de 2005 - Lloc Web PDVSA. Consultat el 4 d'octubre de 2009
* ↑ PDVSA entre les més grans a nivell mundial

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'empresa (castellà)
* Perfil de l'empresa Arxivat 2007-10-13 a Wayback Machine.
* Ministerio del Poder Popular para la Energía y Petróleo - Venezuela: Ens Adscrits - PDVSA Arxivat 2008-12-16 a Wayback Machine. (castellà)
# Phyllotis osilae

Phyllotis osilae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 2.300 i 4.000 msnm a l'Argentina, Bolívia i el Perú. Es tracta d'un animal crepuscular. Els seus hàbitats naturals són els herbassars i les zones rocoses dels Andes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Vargas, J. et al. Phyllotis osilae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 abril 2017.
# Phyllotis magister

Phyllotis magister és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 2.300 i 4.000 msnm des del centre-oest del Perú fins al nord de Xile. Es tracta d'un animal omnívor. Els seus hàbitats naturals són les zones rocoses, els matollars, les zones riberenques, els boscos de Polylepis i els camps de conreu. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Zeballos, H.; Vivar, E.; D'Elía, G. Phyllotis magister. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 5 abril 2017.
# Phyllotis xanthopygus

Phyllotis xanthopygus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds de fins a 5.600 msnm a l'Argentina, Bolívia, el Perú i Xile. Els seus hàbitats naturals inclouen les zones humides, els boscos de Polylepis, els altiplans, els herbassars, els matollars, les zones rocoses i els camps de conreu. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Bernal, N. et al. Phyllotis xanthopygus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 9 abril 2017.
# PhyloCode

PhyloCode (The International Code of Phylogenetic Nomenclature) és un equip de treball en desenvolupament per a fer unes regles formals de la nomenclatura filogenètica. La seva versió actual està específicament designada per a donar noms als clades deixant la tasca de donar noms a les espècies al ICBN. El PhyloCode està associat amb la International Society for Phylogenetic Nomenclature (ISPN).

## Referències

* ↑ International Society for Phylogenetic Nomenclature (website)

## Enllaços externs

* International Society for Phylogenetic Nomenclature
* Christine Soares, What's in a Name?, Scientific American, (November 2004).
* What if we decide to rename every living thing on Earth?, Discovery Magazine, (04.28.2005)
# Pic de Font Negra

El Pic de Font Negra, o de les Valletes (hi ha, proper, un altre Pic de les Valletes), és una muntanya de 2.595 metres d'altitud situada al sud-oest del Massís del Carlit, en el terme comunal de Porta, a l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
Està situat a prop de l'extrem nord-oest del terme de Porta, en un apèndix d'aquest terme cap al nord que s'adreça a la riba dreta de l'Arieja. És al sud-oest del Pic dels Pedrons, a ponent de la Portella i dels Pics de Font Negra.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme de les muntanyes entre Andorra i la Cerdanya.

## Referències

* ↑ El Pic de Font Negra, o de les Valletes, en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Porta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* El Pic dels Pedrons a Youtube
* Un altre vídeo de Youtube, d'esquí de muntanya
# Pic de Fontfreda

El Pic de Fontfreda és una muntanya de 2.736,4 metres d'altitud situada en el terme municipal de Porta, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona nord del terme de Porta, a l'oest-nord-oest del poble d'aquest nom. És al sud del Pic de l'Estanyol i al nord-est del Pic de les Valletes.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme del sud del terme de Porta i del nord dels de Guils de Cerdanya i Meranges.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ El Pic de Fontfreda en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Una ruta de Wikiloc
* ↑ Una ruta de Mendikat
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].

## Bibliografia

* Becat, Joan. «- Porta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Figuera, Manel. Circuits d'alta muntanya pel Pirineu oriental català: 25 itineraris per carenes del Canigó al Pedraforca. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077 - X.
* Figuera, Manel. Excursions escollides per a raquetes de neu: 20 itineraris pel Berguedà, l'Alt Urgell i la Cerdanya. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 75). ISBN 84-9791-140-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Porta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Una ascensió al Pic de Fotmfreda d'El cim esports
* Un vídeo del pic a Youtube