OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kilima

Kilima és un gènere d'aranyes de la família Araneidae. Fou descrita el 1970 per Grasshoff. A data de 2017, conté tres espècies sud-americanes.

## Referències

* ↑ «Araneidae». Museu d'Història Natural de Berna.
# Kumrovec

Kumrovec (pronunciació croata: [kûmroʋet͡s]) és un poble de la part nord de Croàcia, part del comtat de Krapina-Zagorje. Es troba al riu Sutla, al llarg de la frontera croata-eslovena. El municipi de Kumrovec té 1.588 habitants (2011), però el poble només té 267 persones. Allí va néixer el president iugoslau Josip Broz Tito, en una casa campestre que ara és un museu.
El 24 de novembre de 1935, els Germans del drac croat van aixecar un monument a l’himne croat Lijepa naša domovino per celebrar el seu centenari. Kumrovec celebra aquest dia com la seva festa del seu municipal.
El municipi és la seu de l'organització cultural KUD Kumrovec. Té dues capelles catòliques: Kapela sv. Rok es va construir el 1963 i Kapela Majke Božje Snježne es va construir el 1639.

## Referències

* ↑ «POPULATION BY AGE AND SEX, BY SETTLEMENTS, 2011 CENSUS» (en anglès). [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «Kumrovec» (en croatian). tzkzz.hr. Arxivat de l'original el 17 abril 2015. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ «KUD Kumrovec». kumrovec.hr. [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ Kumrovec Arxivat 27 March 2009$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Kľačno

Kľačno és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1413.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «História». [Consulta: 24 desembre 2021].
# Kepa Enbeita Rementeria

Kepa Enbeita Rementeria, també conegut pel nom artístic de «Urretxindorra» (en català: "rossinyol"), (Muxika, 7 de setembre de 1878 - Areatza, 12 de desembre de 1942) va ser un escriptor i bertsolari en èuscar basc. Va escriure a les revistes Euzkadi, Euzkerea, Ekin i Argia.

## Obra

* Gure Urretxindorra (1971, Ekin)

## Referències

* ↑ «Enbeita, Kepa» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 4 juny 2018].

## Enllaços externs

* Obra literària de Kepa Enbeita (basc)
# L'adolescència

L'adolescència (en rus: Отрочество) és la segona part de la novel·la autobiogràfica de Lev Tolstoi. Va començar a escriure-la a les acaballes de novembre de 1852 i va ser acabada el 1854.

## Referències

* ↑ «Lev Nikolajevič Tolstoj | enciclopèdia.cat». [Consulta: 14 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Text rus a Wikisource.
* Text francès a Wikisource.
# Kokoro

Kokoro fou una població de Guinea, prop de la qual hi havia el pas d'un riu anomenat gué de Kokoro, situada al sud de Niagassola.
A principis de l'hivern de 1885, després de combatre els francesos al sud de Niagassola, Samori Turé va retirar-se a Faraoulia, prop del Siéké a la comarca de Bidiga, deixant una guarnició a Kokoro i al seu germà Malinkamory estacionat a Gale, mentre l'altre germà Fabou Ibrahima va tornar al país manding de Kangaba.
El 1887 Joseph Gallieni, que volia establir un fort a Siguiri, va dirigir una columna fins al riu Níger per ocupar els gués de la rodalia de Siguiri i perseguir a les bandes de sofes que poguessin presentar-se i protegir la brigada telegràfica que havia d'assegurar les comunicacions. La columna va seguir i va creuar el Kokoro per un pont penjat iniciativa del tinent Kerraoul. Després de trobar diversos marigots que foren creuats amb dificultat passant per Bougourou, Sétiguia i Balato, va arribar a Siguiri el 23 de gener de 1888.

## Referències

* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899) pel Tinent Gatelet
# Kràsnaia Pad

Kràsnaia Pad (en rus: Красная Падь) és un poble de l'óblast de l'Amur, a Rússia, que el 2018 tenia 15 habitants, pertany al districte de Magdagatxi.

## Referències

* ↑ «Регионы и города России».
# La Serra (Balenyà)

La Serra és una masia de Balenyà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa que consta de diferents edificacions, com l'ampliació de l'edifici original.
L'edifici principal és amb teulada a dues vessants amb aiguavés a la façana principal, amb una ampliació al davant que conforma una eixida amb tres arcades d'arc rebaixat. Sota una arcada hi ha un portal dovellat restaurat amb un escudet datat l'any 1738. A la part dreta hi ha una torreta de forma pentagonal. Davant la casa hi ha una lliça que forma un pati de lloses. Al costat de ponent del mas hi ha una capella construïda a mitjans del segle XX dedicada a la Mare de Déu de la Serra amb accés des de l'interior de la casa.

## Història

No es troba citada fins al 1860 al "Nomenclàtor de la Província de Barcelona", amb el nom de "Serra del Puig".

## Referències

* 1 2 3 «La Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de la Serra de Balenyà». [Consulta: 2020].
# Kiko Argüello

Francisco José Gómez Argüello Wirtz, més conegut com a Kiko Argüello (Lleó, Espanya, 9 de gener de 1939) és un seglar catòlic lleonès, iniciador del Camí Neocatecumenal, i responsable actual de l'equip Internacional. Nascut en una família acomodada, va estudiar Belles Arts a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, a Madrid. El 1959 va rebre el Premi Nacional de Pintura i també va assolir altres èxits artístics. No obstant això, ell mateix afirma que, en aquell estil de vida, no hi va trobar sentit. Després d'algunes experiències de patiment de gent propera, va canviar, ho va deixar tot, per viure amb els més pobres.
Originàriament va pertànyer als Cursets de Cristiandat. Argüello va iniciar el Camí el 1964, juntament amb Carmen Hernández, en un barri als afores de Madrid, Palomeras Altas, barri de barraques i marginats de la societat, seguint les directrius dels escrits de Charles de Foucauld.

## La seva labor catequética

El Camí Neocatecumenal és un itinerari de formació catòlica i d'evangelització, avalat provisionalment per la Santa Seu el 2002 en règim de prova (ad experimentum) durant cinc anys. Actualment està present en unes 900 diòcesis del món, amb més de 21.000 comunitats en unes 6.000 parròquies. Actualment, el camí neocatecumenal, té l'aprovació de la Santa Seu.

## La seva obra pictòrica

Kiko Argüello mai no ha abandonat per complet la seva faceta de pintor, però sí que ha canviat profundament el seu estil i arguments. Després d'un temps en què la va relegar a un segon pla per a centrar-se més en l'evangelització, ara se centra en l'estil religiós prenent com a models les icones romanes d'Orient i de l'Església primitiva. Actualment es poden contemplar diverses obres seves a la catedral de l'Almudena de Madrid, a la Domus Galileae (Israel), a la parròquia de Sant Bartomeu a Tuto (Florència), a la parròquia de la Trinitat de Piacenza, a l'església de la Santíssima Trinitat de San Pedro del Pinatar (Múrcia) i en moltes altres per tot el món.

## Vegeu també

* Camí Neocatecumenal
* Carmen Hernández
* Mario Pezzi
* Seminari Redemptoris Mater

## Enllaços externs

* Entrevista a Kiko Argüello a la COPE
* Entrevista a Kiko Argüello a El País
# Kikkoman

La Kikkoman Corporation (キッコーマン株式会社, Kikkōman Kabushiki-gaisha) (キッコーマン株式会社, Kikkōman Kabushiki-gaisha?) (TYO 2801: 2801) és una companyia internacional japonesa, fundada en 1917 a la ciutat de Noda, Prefectura de Chiba. És el resultat de la combinació de 8 negocis familiars, l'origen dels quals es remunta fins a l'any 1630, dirigits per la família Mogi.
Els seus principals productes i serveis inclouen salsa de soja, adobs i condiments alimentaris, mirin, shōchū, sake, sucs i altres begudes, així com fàrmacs i serveis per a restaurants. Kikkoman és la marca de salsa de soja més estesa i coneguda al món.

## Enllaços externs

* The World of Kikkoman (anglès)
* Kikkoman Corporation web site in Japan (en japonès)
* Kikkoman Corporation web site in Europe (en tretze idiomes)
* La història de Kikkoman en Historiajaponesa.com Arxivat 2014-08-01 a Wayback Machine.
# Kuwait Petroleum International

Kuwait Petroleum International (KPI), comunament coneguda com a Q8 (pronunciat Qu-eit o Kuweit), és una filial de Kuwait Petroleum Corporation (KPC) fundada el 1983. L'empresa refina i distribueix combustibles, lubricants i altres productes petroliers a Europa i subministra més de 4.000 estacions de servei i distribueix directament els seus combustibles i gasoil de calefacció a indústries i clients domèstics.
Kuwait Petroleum International també ofereix IDS (International Diesel Service), un sistema electrònic de targetes de combustible per a flotes corporatives en més de 700 emplaçaments d'Europa. KPI també opera el reabastament de combustible a més de 40 aeroports a tot el món i posseeix 5 plantes de barreja de lubricants. A més de la venda directa a Europa, també exporta els seus productes a 75 països d'arreu del món.

## Referències

* ↑ «Our business». [Consulta: 29 juliol 2014].
* ↑ «Q8 history». [Consulta: 29 juliol 2014].
* ↑ «About Us». [Consulta: 29 juliol 2014].
* ↑ «Products and Services». [Consulta: 29 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Kuwait Petroleum International - Lloc web oficial
# La Devesa (Castellar de la Ribera)

* Aquest article tracta sobre La Devesa de Castellar de la Ribera (Solsonès). Vegeu-ne altres significats a «La Devesa (desambiguació)».
La Devesa és un indret de camps de cultiu del poble de Ceuró al municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès) situats a ponent de l'extrem meridional del Serrat del Coll i a llevant del Serrat Escapçat.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Altitud presa del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:5.000
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# La carretera (Cormac McCarthy)

La carretera (The road, títol original en anglès) és una novel·la de l'escriptor nord-americà Cormac McCarthy publicada el 2006.
Va ser la guanyadora del Premi Pulitzer de ficció de l'any 2007, del premi de ficció del James Tait Black Memorial Prize, del Believer Book Award El 2012, el llibre s'inclogué a la llista Best of the James Tait Black. En català fou traduïda per Rosa Borràs i publicada el setembre de 2007 per Edicions 62 dintre la col·lecció Les Millors Obres de la Literatura Universal / Segle XX.
El 2009 es va estrenar una adaptació cinematogràfica de la novel·la, dirigida per John Hillcoat i escrita per Joe Penhall. Els protagonistes foren Viggo Mortensen i Kodi Smit-McPhee. La producció va tenir lloc a Louisiana, Oregon i diversos llocs de Pennsilvània.

## Síntesi

En un món postapocalíptic un pare i un fill, que en cap moment tenen nom ni se'ls anomena, sobreviuen com poden entre la foscor, el fred, la pluja i una cendra que ho cobreix tot i que els obliga a portar màscares. Volen arribar al mar per veure si realment hi troben un clima més amable o tot és igual. Segueixen com poden el curs d'una carretera empenyent un carretó, que hauran d'abandonar per culpa de la neu, però que després en trobaran un altre. En el seu camí eviten trobar-se amb altres humans, ja que s'ha estès el costum de menjar-se entre ells. El pare diu al seu fill que tothom és dolent i que no cal ajudar ningú; el fill té els seus dubtes.
Arriben a la costa, després d'un dur camí, amb fred i gana, sort en tenen d'un refugi ben assortit que troben, però també es topen amb un magatzem d'humans que serveixen d'aliment per a d'altres, un grup de tres persones que s'intentaven menjar un nadó... La platja és igual de freda i trista que la resta del món. La desolació és total.
El pare està malalt i amb el fred empitjora, té el clar determini de matar el seu fill per no deixar-lo sol en aquell món abans no mori, però quan arriba el moment no ho pot fer. El nen té sort i en aquells moments arriba un grup de persones que aparentment se'n fa càrrec.
La novel·la mostra un món futur on no hi ha res, ni esperança, perquè la vida ha desaparegut i només queden humans disposats a matar-se entre ells per alimentar-se. L'angoixa és constant, amb una escriptura àgil, cubista, diàlegs ràpids i punyents... Al final, es mostra com l'amor del pare pel fill és l'únic que els manté vius i l'únic que mostra un bri d'esperança, ja que no el mata i altres se'n fan càrrec.

## Referències

* ↑ «Novelist McCarthy wins Pulitzer». BBC, 17-04-2007 [Consulta: 8 setembre 2007].
* ↑ Russell Leadbetter. «Book prize names six of the best in search for winner». Herald Scotland, 21-10-2012. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ «Authors in running for 'best of best' James Tait Black award». BBC News, 21-10-2012. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ «Mortensen, Theron on The Road to Pittsburgh». USA Today, 16-01-2008 [Consulta: 7 gener 2010].
# Lamel·lipodi

Un lamel·lipodi (lat. lamella, "petita làmina" i gr. Podοs, "peu") és una llarga extensió membranosa feta de polímers d'actina F que utilitza la cèl·lula per explorar el medi que l'envolta a la recerca de matriu extracel·lular. El lamel·lipodi és una estructura prominent de migració rica en actina. La seva formació és dependent d'una proteïna G monomèrica anomenada Rac1. Els lamel·lipodis possibiliten el moviment de la cèl·lula en tres passos: protrusió, fixació i tracció.

## Vegeu també

* Pseudòpodes
* Filopodis

## Referències

* ↑ TERMCAT

## Enllaços externs

* MBInfo - Lamellipodia Arxivat 2013-03-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Lambrusco

Lambrusco és el nom d'una sèrie de vins italians de la zona nord del país, en concret d'Emilia-Romagna.
El lambrusco és en primer lloc un tipus de vinya amb 40 varietats.
La varietat de raïm i el vi Lambrusco es donen concretament a les províncies de Mòdena, Parma, i Reggio Emilia.
Del mateix tipus de vi hi ha quatre denominacions d'origen: Lambrusco Grasparossa di Castelvetro, Lambrusco di Sorba, Lambrusco Salamina di Santa Croce, i Lambrusco Reggiano, cadascun dels quals es correspon amb diverses varietats de raïm Lambrusco.
El lambrusco tradicional pot ser de gran qualitat.
# Labeo pierrei

Labeo pierrei és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 80 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Mekong.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.

## Bibliografia

* Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1):1-33.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Labeo percivali

Labeo percivali és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Kenya.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Seegers, L., L. De Vos i D.O. Okeyo, 2003. Annotated checklist of the freshwater fishes of Kenya (excluding the lacustrine haplochromines from Lake Victoria). J. E. Afr. Nat. Hist. 92:11-47.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reid, G.M., 1985. A revision of African species of Labeo (Pisces: Cyprinidae) and a re-definition of the genus. Verlag von J. Cramer, Braunschweig. 322 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lasarte (Àlaba)

Lasarte és un poble pertanyent al municipi de Vitòria. Tenia 116 habitants en (2007). Forma part de la Zona Rural Sud-oest de Vitòria. Es troba a 569 msnm, al sud-est de Vitòria entre els contraforts dels montes de Vitoria i els dos afluents del riu Zadorra. Limita al nord amb Gardelegi, al sud amb Berroztegieta, a l'est amb els port de Vitòria i a l'oest amb Armentia.

## Història

Fou donada el 4 de juliol de 1135 pel bisbe de Nájera a l'ardiaca d'Armentia, i destacà en el conreu de la vinya. Fou un dels llogarets vells i dona a Vitòria pel rei Sanç IV de Castella el 1286. A Lasarte s'hi celebrava les juntes del poble alabès després de la dissolució de la Confraria d'Arriaga i incorporació d'Àlaba a Castella en 1332.

## Persones il·lustres

* Francisco Galdós Gauna (1947-), ciclista.
* Iñaki Gil Diaz de Argote (1963-), Harri-jasotze.

## Enllaços externs

* Lasarte a Enciclopèdia Auñamendi
# Le Fantôme du Moulin-Rouge

Le fantôme du Moulin-Rouge és una pel·lícula muda comèdia de comèdia fantàstica francesa de 1925 (realitzada el 1924), dirigida per René Clair i protagonitzada Albert Préjean, Sandra Milovanoff and Paul Ollivier. L'argument és basat en una novel·la de Walter Schlee. Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats per Robert Gys.

## Argument

Julien Boissel està compromès amb Yvonne, però el seu pare diplomàtic hi està en contra. El seu pare està rebent xantatge per un editor corrupte de diaris anomenat Gauthier, que afirma que lliurarà les proves incriminatòries que té si el vell li permet casar-se amb Yvonne. Per salvar el seu pare d'un escàndol, Yvonne accepta casar-se amb el xantatgista.
Un Julien deprimit es troba amb un mesmerista anomenat Dr. Window a la famosa sala de ball Moulin-Rouge, i aquest permet que el metge experimenti amb ell amb els seus poders mesmèrics. L'esperit de Julien s'allibera del seu cos corporal i fa una juerga entremaliada per París, provocant una sèrie d'esdeveniments humorístics i aterridors. La policia es troba amb el cos de Julien mentre ell està fora i creu que està mort, i el doctor Window és acusat de l'assassinat.
En Julien descobreix que s'ha de fer una autòpsia al seu "cadàver", i si això passa, el seu esperit mai no podrà tornar-hi a entrar. Julien aconsegueix treure les proves incriminatòries de Gauthier i lliurar-les a Yvonne, després torna al seu cos just moments abans de l'hora de l'autòpsia proposada. El doctor Window queda exonerat quan el cadàver de Julien torna a la vida, i Julien aconsegueix la noia.

## Repartiment

* Georges Vaultier com a Julien Boissel, el fantasma
* Sandra Milovanoff com a Yvonne Vincent
* Maurice Schutz com a Victor Vincent, el pare d'Yvonne
* Paul Ollivier com el Dr. Window
* José Davert com a Gauthier, l'editor/xantatgista
* Madeleine Rodrigue com a Jacqueline
* Albert Préjean com a Jean Degland, reporter

## Referències

* ↑ Workman, Christopher; Howarth, Troy (2016). "Tome of Terror: Horror Films of the Silent Era". Midnight Marquee Press. p. 279. ISBN 978-1936168-68-2
* ↑ McGerr p.222
* ↑ «Silent Era : Progressive Silent Film List».

## Bibliografia

* Celia McGerr. René Clair. Twayne Publishers, 1980.

## Enllaços externs

* Le Fantôme du Moulin-Rouge a YouTube
# Le Faget

Le Faget és un municipi francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.
# Labranda

Labranda o també Labraunda (en llatí Labranda, en grec antic Λάβρανδα 'Lábranda' o Λάβραυνδα 'Lábraunda') era una ciutat de l'oest de Cària, situada a uns 60 estadis de Milasa, ciutat de la que depenia, i a la que estava unida per una carretera anomenada "Sagrada".
Estava situada entre les muntanyes, i tenia un santuari de Zeus Stratios. Les processons sortien de Milasa per la via Sagrada fins al temple. Heròdot descriu el santuari i diu que hi havia un bosquet sagrat on els caris, quan feien la guerra als perses, s'hi van amagar per seguretat. Estrabó parla d'un temple molt antic que tenia un xóanon (una estàtua de fusta) de Zeus Stratios, al que també anomena Labrandeus. Claudi Elià diu que dins del santuari hi havia una font d'aigua clara on nedaven peixos guarnits amb collarets i anells daurats.
Les seves ruïnes podrien ser a Iakli, però no hi ha acord, i s'ha parlat també d'Euromos.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Labranda». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 març 2021].

## Enllaços externs

* Labraunda Arxivat 2016-02-09 a Wayback Machine.
# Labradorita

La labradorita o espectrolita, una varietat de l'anortita, és un mineral de la classe dels silicats, subgrup tectosilicats i dins d'aquestes pertany als feldespats denominats plagioclases. És un aluminosilicat de sodi i calci. És un membre intermedi de la sèrie de solució sòlida de les plagioclases, els extrems en són l'albita (plagioclasa de sodi) i l'anortita (plagioclasa de calci).
Se li va posar nom a partir que va ser descrita per primera vegada a la península del Labrador (Canadà), mentre que el sinònim d'espectrolita es refereix a la iridescència espectral que és típica d'aquest mineral.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la labradorita pertany a «09.FA - tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics», juntament amb els següents minerals: kaliofil·lita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, lisitsynita, adularia, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anorthita, bytownita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita, lingunita i kokchetavita.

## Ambient de formació

Es forma amb la cristal·lització de roques ígnies i en roques metamòrfiques. És molt comú que aparegui labradorita en els gabres i en altres roques ígnies màfiques, ja que la norma general és que les plagioclases siguin tant més càlciques com més bàsica sigui la roca que les conté. És el principal component de la roca anortosita.
Pel seu ambient de formació, els minerals als quals normalment apareix associada són biotita, piroxè i hornblenda.

## Localització, extracció i ús

S'han trobat notables jaciments a Labrador (Canadà), on va ser descrita, així com a la península Escandinava.
A part de l'interès col·leccionista, la labradorita té aplicacions industrials per a fabricar ceràmiques, materials refractaris i esmalts, i també s'empra tallada en lloses grans en la construcció d'edificacions com a revestiment ornamental de les parets.
Algunes labradorites poden ser treballades en joieria mitjançant polit per a l'elaboració de collarets.

## Referències

* ↑ «Labradorite Mineral Data». webmineral.com. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Labradorite». mineralienatlas.de. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Labradorite». mindat.org. [Consulta: 30 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges de labradorita en Internet: «www.mindat.org».
* webmineral.com