OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guambià

El guambià, namuy wam, nam trik o mogüez és una llengua indígena parlada pel poble misak (també anomenats guambians) al departament del Cauca a Colòmbia. El parentiu més estret d'aquesta llengua es dona amb la llengua totoró, parlades en el municipi de tal nom, i amb la llengua coconuco. És parlada per 20.782 individus.

## Fonologia

Té cinc fonemes vocàlics i 17 consonàntics, entre els quals es destaquen com a peculiaritat les consonants retroflexes.

### Vocals

    Anteriors Centrals Posteriors Altes i u Mitjanes e ø Baixes a

### Consonants

El següent quadre dona els fonemes (signe AFI) i l'ortografia comuna usada per a aquests fonemes:
    labial alveolar retroflexa palatal velar oclusives sordes p p t t k k africades ʦ ts ʈʂ tš ʨ ç nasals m m n n ɲ ñ fricatives s s ʂ š ç ŝ laterals l l ʎ ly vibrants r r aproximant j y w w
El grup de consonants sordes p, t, ts, tš, ç, k es realitzen com a sonores b, d, dz, dζ [ɖʐ], J [ɟ], g [ɡ], després d'una nasal o una alveolar; i a més les del grup p, tš, k, es realitzen com a fricatives sonores β, ζ [ʐ], γ [ɣ], entre vocals i al final de la paraula; o com fricatives f, š, x, al final de la paraula. Les retroflexes ʂ, ʈʂ són apicals. La consonant k es palataliza abans de i (ky / ç). La consonant n sona m abans de p o b.

## El parenostre en guambià

És una mostra del sincretisme producte de la colonització, a partir d'allí, els Misak s'han plantejat recuperar les seves tradicions a través de diferents mecanismes que van connectats per la seva consigna de «recuperar la terra, per a recuperar-ho tot».
Mateu 6:9-13

## Referències

* ↑ Curnow et Liddicoat, 1998, pp. 404-405.
* ↑ (castellà) Diagnóstico de la situación del pueblo indígena Guambiano PDF, a www.derechoshumanos.gov.co
* ↑ Curnow et Liddicoat, 1998, p. 386.
* ↑ El Nuevo Testamento en el idioma guambiano de Colombia (en guambiano). Primera. Bogotá, Colombia: Asociación Editorial Buena Semilla, 2000, p. 16.

## Bibliografia

* Pachón, Ximena "Guambía" 1987: Introducción a la Colombia Amerindia: 235-248. Instituto Colombiano de Antropología; Bogotá. ISBN 958-612-051-1
* Vásquez de Ruiz, Beatriz 1988: La predicación en Guambiano; CCELA, Universidad de Los Andes, Bogotá. ISSN 0120-9507
* (anglès) Curnow, Timothy Jowan; et Liddicoat, Anthony J., The Barbacoan Languages of Colombia and Ecuador, Anthropological Linguistics, 40:3, pp. 384-408, 1998.

## Enllaços externs

* La Nación Originaria Misak en Movimiento.
* Artículo de Yuri Leveratto sobre el posible origen de los guambianos y la recuperación de sus traducciones antiguas.
* La escritura en el idioma guambiano.
# Microhyla nanapollexa

Microhyla nanapollexa és una espècie de granota que viu al Vietnam.

## Referències

* Bain, R. 2006. Microhyla nanapollexa. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 2 de febrer del 2008.
# Sòfax

Sòfax (en grec antic Σόφαξ) va ser, segons la mitologia grega, un heroi fill d'Hèracles i de Tinge.
Quan Hèracles va haver mort el gegant Anteu es va unir amb la seva dona Tinge, l'epònima de la ciutat de Tànger, i amb ella va tenir Sòfax, que va regnar a Mauritània, on va fundar la ciutat de Sfax. Aquest Sòfax va tenir un fill, Diodor, que va ampliar el regne heretat del seu pare i va fundar la dinastia dels reis de Mauritània.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 495. ISBN 9788496061972.
# Lluís Ferrer

Lluís Ferrer és el nom dels següents personatges:
* Lluís Ferrer Arbona, polític mallorquí que ocupà la batlia de Palma
* Lluís Ferrer i Clariana (Mataró, 1909 -1970), historiador català
* Lluís Ferrer i Puigdemont (Caldes de Malavella, 1924 - 1980), músic
* Lluís Ferrer-Vidal i Soler (Barcelona, 1861-1936), empresari i polític català
# Centre d'Estudis i Investigacions Comarcals Alfons el Vell

Centre d'Estudis i Investigacions Comarcals Alfons el Vell (CEIC Alfons el Vell) és un organisme autònom constituït per l'ajuntament de Gandia el 1984 que té com a objectius la promoció de la investigació, la divulgació d'estudis científics i la realització d'activitats culturals diverses d'interés per a Gandia i la resta de la comarca de la Safor. És un institut d'estudis comarcals valencià (Ideco) que destaca per la preocupació i sensibilització, i el seu compromís amb la realitat territorial més propera. El 1992 el seu director, Néstor Novell i Sanxo, va rebre el Premi d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla, i des de 1995 fins al 2012 el seu director fou Gabriel García Frasquet, succeït per Rafael Delgado Artés.
Està regit pel Consell General, de 25 persones elegides per un període de 4 anys d'entre els candidats proposats per les entitats culturals i educatives de la comarca de la Safor. Les seves obres més importants són la Col·lecció Alfons el Vell i la Col·lecció Quaderns Comarcals, amb un centenar d'obres publicades, i edita diverses col·leccions de llibres sobre la història, l'urbanisme, l'educació, el folklore, la literatura, l'art, la gastronomia, la demografia, les fonts arxivístiques, l'economia, el medi ambient i altres. Ha organitzat exposicions com Els Borja, valencians universals (1992), El gust d'Ausiàs March (1987), Sucre i Borja, la canyamel dels ducs (2000), De les bombes a l'exili (2001) i va col·laborar de manera decidida en les activitats de l'Any del Tirant (1990).

## Referències

* ↑ «García Frasquet renueva su cargo al frente del Alfons el Vell de Gandia» (en castellà). El País. [Consulta: 15 octubre 2016].
* ↑ «Instituts d'Estudis Comarcals Valencians (Associats i vinculats)». Vicerectorat de Participació i Projecció Territorial (Universitat de València). Arxivat de l'original el 2015-11-27. [Consulta: 31 març 2012].
* ↑ «La Universitat acull una trobada amb els Instituts d'Estudis Comarcals». Universitat de València, 26-11-2011. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ «Llista de guardonats des de 1983». Premis d'Actuació Cívica. Fundació Lluís Carulla. [Consulta: 4 maig 2012].
* ↑ «Gabriel Garcia Frasquet, premio GRG en la categoría de Cultura e Investigación» (en castellà). SER, 19-11-2015. [Consulta: 3 febrer 2016].
* ↑ «Rafael Delgado Artés, nuevo director general del CEIC Alfons el Vell» (en castellà). El Periòdic, 04-04-2012. [Consulta: 3 febrer 2016].
* ↑ «CEIC. Centre d'Estudis i Investigacions Comarcals Alfons el Vell». Universitat de València. [Consulta: 3 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Centre d'Estudis i Investigacions Comarcals Alfons el Vell
# Aurora (Illinois)

Aurora és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2008 est. tenia 171.782 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Aurora tenia 142.990 habitants, 46.489 habitatges, i 34.215 famílies. La densitat de població era de 1.432,9 habitants/km².
Dels 46.489 habitatges en un 44,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 26,4% no eren unitats familiars. En el 20,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,7% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 35,9% entre 25 i 44, un 15,9% de 45 a 60 i un 6,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.861 $ i la renda mediana per família de 61.113 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.429 $ mentre que les dones 30.150 $. La renda per capita de la població era de 22.131 $. Aproximadament el 6,2% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Aurora». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Aurora». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Fenneviller

Fenneviller és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 107 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Fenneviller era de 107 persones. Hi havia 51 famílies, de les quals 17 eren unipersonals (13 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 21 parelles sense fills i 13 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 67 habitatges, 51 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 11 estaven desocupats. 65 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 51 habitatges principals, 43 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 5 tenien tres cambres, 10 en tenien quatre i 36 en tenien cinc o més. 46 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 21 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Fenneviller el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 12 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 56 persones, 40 eren actives i 16 eren inactives. De les 40 persones actives 35 estaven ocupades (21 homes i 14 dones) i 5 estaven aturades (1 home i 4 dones). De les 16 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa financera.
L'any 2000 a Fenneviller hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Fenneviller a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Fenneviller a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Antipovita

L'antipovita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

L'antipovita és un fosfat de fórmula química Cu₅O₂(PO₄)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema triclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5884/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Arsenàtnaia, situada alsegon con d'escòria del'avanç nord de la Gran erupció fissural del volcà Tolbàtxik, al krai de Kamtxatka (Rússia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Antipovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 31 desembre 2022].
# Tadjura

«Tadjura, Tadjurah, Tadjoura o Tadjourah» té aquests significats:
* Golf de Tadjoura o Tadjura, golf de la costa de l'oceà Índic entre el golf d'Aden a l'est i la mar Roja a l'oest, en territori de Djibouti
* Sultanat de Tadjoura o Tadjura, sultanat àfar a part del territori de l'actual República de Djibouti
* Tadjoura o Tadjura, ciutat de Djibuti
* Regió de Tadjoura, divisió administrativa de Djibouti
# Luci Turi

Luci Turi (en llatí Lucius Turius) va ser un orador i magistrat romà.
Ciceró el descriu com un orador de poc talent, però de gran diligència. Va presentar candidatura al consolat, però no en va sortir elegit per molt poques centúries. Va viure a la primera meitat del segle i aC, i era contemporani de Ciceró, de Marc Pupi Pisó, de Publi Licini Murena el Jove i de Gai Licini Macre. Tots aquests autors el mencionen.
És, sens dubte un personatge diferent a un altre també anomenat Luci Turi, que va ser acusat per Gneu Gel·li i defensat per Marc Porci Cató Censorí.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Turius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 6 juliol 2022].
# Catedral de Sant Joan Baptista de Santorí

La Catedral de Sant Joan Baptista o simplement Catedral de Santorí (en grec: καθεδρικός ναός του Άγιου Ιωάννη τον Βαπτιστή) és el nom que rep un edifici religiós afiliat a l'Església Catòlica que troba a Santorí, al país europeu de Grècia, i serveix com la catedral de la Diòcesi de Santorí (Dioecesis Sanctoriensis o Επισκοπή Θήρας) que va ser creada en 1204.
La catedral està situada al centre de la ciutat, al barri catòlic. L'església va ser construïda en 1823 i va ser completament restaurada i reconstruïda en 1970, després del terratrèmol de 1956. L'edifici és d'estil barroc i es combinen els colors blau gris i crema.

## Referències

* ↑ «Información sobre el sitio» (en anglès). [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ Herring, E. Aegean islands: Mykonos & Santorini. APA Publications, 1 de gener de 1998.
* ↑ Greece. Michelin Tyre, 1 de gener de 1991.
* ↑ santorini-travel.gr. «Καθολικός Καθεδρικός Ναός | Σαντορίνη | Διακοπές στη Σαντορίνη | Σαντορίνη Ξενοδοχεία». Arxivat de l'original el 2016-09-16. [Consulta: 31 agost 2016].
# Zosterop de l'illa de Rota

El zosterop de l'illa de Rota (Zosterops rotensis) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les zones forestals de l'illa de Rota, a les Marianes.

## Referències

* ↑ «Zosterop de l'illa de Rota». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Fabíola Molina

Fabiola Molina, (São José dos Campos, 22 de maig de 1975), és una destacada esportista brasilera de l'especialitat de natació que va ser campiona sud-americana a Medellín 2010.

## Trajectòria

La trajectòria esportiva de Fabiola Molina s'identifica per la seva participació en els següents esdeveniments nacionals i internacionals:

### Jocs Sud-americans

Va ser reconegut el seu triomf de ser l'onzena esportista amb el major nombre de medalles de la selecció de Brasil en els jocs de Medellín 2010.

#### Jocs Sud-americans de Medellín 2010

El seu acompliment en la novena edició dels jocs, es va identificar per ser la trentena sisena esportista amb el major nombre de medalles entre tots els participants de l'esdeveniment, amb un total de 3 medalles:
* , Medalla d'or: Natació Esquena 50m Dones
* , Medalla d'or: Natació Esquena 100m Dones
* , Medalla d'or: Natació Relleu 4x100m Natació Combinada Dones

## Referències

* 1 2 «Informació del Participant als Jocs Sud-americans de 2010» (en espanyol). Medellin2010.0rg, 2010. [Consulta: 1 maig].
* ↑ «IX South American Games Medellín 2010 - Múltiples Guanyadors de Medalles» (en espanyol). Medellin2010.org, 2010. Arxivat de l'original el 2010-04-05. [Consulta: 4 abril].

## Enllaços externs

* Informació del Participant als Jocs Sud-americans de 2010
# Habitatge del Tossal Rostides

L'Habitatge del Tossal Rostides és un despoblat antic del terme del Pont de Suert, dins de l'antic municipi de Llesp, pertanyent a l'Alta Ribagorça. És al nord del poble d'Iran, en el Tossal Rostides, que és un contrafort dels vessants de ponent de la Serra Capitana.
Per arribar-hi, cal seguir la carretera de la Vall de Boí i, just a l'entrada, a l'actual nucli de Saraís, es troba la pista rural asfaltada que mena a Iran, Irgo, Igüerri i Gotarta. Dos revolts abans d'arribar a Iran, cal deixar el cotxe i pujar deu minuts a peu cap a l'oest per trobar les restes d'aquest habitatge.
Es tracta d'una estructura rectangular que recorda la del vilatge de Noufonts. Possiblement es tracta de les restes d'una torre de guaita. Al costat té restes d'una segona estructura unida a ella, i pels entorns es poden veure d'altres parets del mateix conjunt.

## Bibliografia

* GONZÀLEZ I PÉREZ, Joan-Ramon [et al.]. "Habitatge del Tossal Rostides", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Antipolo

Antipolo és una entitat de població de la província de Rizal, a les Filipines.

## Particularitats

Segons a les dades del cens de l'any 2007 Antipolo té una població de 633,971 habitants, essent la sèptima ciutat més poblada de l'arxipèlag.
Aquesta ciutat és famosa com a lloc de pelerinatge al santuari de la Verge del la Pau i del Bon Camí, també coneguda com la Mare de Déu d'Antipolo.

## Divisions administratives

Antipolo està subdividit en 19 barangays:
* Bagong Nayon 41,715 hab.
* Beverly Hills 1,940 hab.
* Calawis 3,978 hab.
* Cupang 76,247 hab.
* Dalig 41,047 hab.
* Dela Paz 58,559 hab.
* Inarawan 17,740 hab.
* Mambugan 43,563 hab.
* Mayamot 46,949 hab.
* Muntindilaw 9,483 hab.
* San Isidro 54,842 hab.
* San Jose 86,667 hab.
* San Juan 8,488 hab.
* San Luis 44,371 hab.
* San Roque 50,846 hab.
* Santa Cruz 47,536 hab.

## Referències

* ↑ «Welcome to Antipolo City, Rizal, Philippines». Arxivat de l'original el 2009-11-21. [Consulta: 25 gener 2010].

## Enllaços externs

* Antipolo - Lloc web oficial
# Luci Tul·li Ciceró el vell

Luci Tul·li Ciceró el vell va ser fill de Marc Tul·li Ciceró I i germà de Marc Tul·li Ciceró, pare de Ciceró l'orador. Formava part de la gens Túl·lia.
Va acompanyar a Antoni l'orador a Cilícia l'any 103 aC com a amic privat i es va quedar amb ell a la província fins a l'any següent. Va viure un quants anys almenys durant el segle i, perquè li explicava al seu nebot Ciceró molts detalls de la vida d'Antoni, però la data de la seva mort és desconeguda.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Londres: Walton and Maberly, 1861, p. Vol. I, p. 708.
# Zosterop de les Bismack

El zosterop de les Bismack (Zosterops hypoxanthus) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

abita els boscos de les terres baixes de les illes de Nova Bretanya, Vuatom, illes del Duc de York, Nova Irlanda, Nova Hannover, Manus i altres petites illetes de l'arxipèlag de Bismarck.

## Referències

* ↑ «Zosterop de les Bismack». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Fabula palliata

Fabula palliata és la denominació que els romans van donar a un tipus de comèdia que reelaborava en llatí els temes i personatges de la nova comèdia grega (contaminatio), el representant més cèlebre de la qual havia estat Menandre. Es contraposava a la fabula togata, de creació romana.
El terme s'explica pel fet que el pallium era una petita capa que habitualment duien els actors que interpretaven aquest tipus d'obres, imitant l'himation que feien servir els actors grecs. El fet d'usar una roba estrangera donava un aire exòtic a les representacions. En un principi els actors no portaven màscares, contra el costum de la comèdia romana, cosa que feia encara més exòtica la representació. Fins al temps de Terenci (segle ii aC) no es van usar les màscares, i abans les caracteritzacions es feien amb perruques.
Els representants més importants d'aquest gènere van ser Plaute i Terenci, i és la única versió de comèdia romana que conservem, perquè de la togata no es conserva res que no siguin fragments.

## Referències

* ↑ Bickel, Ernst. Historia de la literatura romana. Madrid: Gredos, 1987, p. 509-510. ISBN 8424908538.
# Habitatge de les Arenes-3 (Castellar del Vallès)

L'Habitatge de les Arenes és una obra del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, juntament amb altres dues situades en l'indret de "Les Arenes", apartat del centre del municipi.
L'edifici va ser el casal d'estiueig de la família Romaguera.

## Descripció

Habitatge unifamiliar situat a la zona d'estiueig de "Les Arenes", prop dels marges del riu Ripoll. La façana de l'edifici s'ha disposat seguint la idea d'un castell o fortificació, il·lusió afavorida per la disposició esglaonada de la teulada que dona una imatge que recorda els merlets. Pel mur s'ha fet servir un picadís de pedra i morter que li confereix un aspecte d'antigor. La distribució de la façana és simètrica, destacant les arcuacions cegues entrellaçades amb arc de mig punt situades sobre la porta. Sota els arcs s'ha disposat una decoració amb ceràmica amb figuració (gerros amb flors). Sobre aquesta, i just per sota del ràfec de la teulada, hi ha un rellotge de sol que també és de ceràmica policroma, on s'inclou la data de construcció de l'edifici (1925). Cal destacar en aquesta construcció, on predominen els elements medievals, i seguint la tònica imaginativa, la barana de l'escalinata per la qual s'accedeix a l'edifici, realitzada a partir de troncs i aprofitant les formes naturals ondulades d'aquests.

## Referències

* 1 2 «Habitatge de les Arenes-3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].