OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coalgate

Coalgate és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 2.005 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coalgate tenia 2.005 habitants, 830 habitatges, i 498 famílies. La densitat de població era de 502,7 habitants per km².
Dels 830 habitatges en un 28,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 39,9% no eren unitats familiars. En el 37,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 22,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.419 $ i la renda mediana per família de 26.367 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.438 $ mentre que les dones 16.429 $. La renda per capita de la població era de 10.572 $. Entorn del 21,7% de les famílies i el 28,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coalgate». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coalgate». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# (Report,) Botanical Society and Exchange Club of the British Isles

(Report,) Botanical Society and Exchange Club of the British Isles, (abreujat Rep. Bot. Soc. Exch. Club Brit. Isles), va ser una revista il·lustrada amb descripcions botàniques que va ser editada per la Botanical Society and Exchange Club of the British Isles des de l'any 1914 al 1947, es van publicar els volums 4 al 13. Va ser precedida per Botanical Exchange Club of the British Isles.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a Worldcat
# Molí de Miquelet de la Guixera

El Molí de Miquelet de la Guixera és una obra de Móra d'Ebre (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un molí en mal estat de conservació situat al terme municipal de Móra d'Ebre. Les restes conservades permeten veure els murs perimetrals, l'obertura i el càrcol. Els paraments combinen els maons plans amb els còdols desiguals, tot acabat amb un arrebossat parcialment perdut en l'actualitat.
Pel que fa a l'interior del molí, el seu estat és molt precari; hi abunda la vegetació i hi ha diverses restes de la pròpia construcció. Destaca una obertura amb una forma tosca d'arc de mig punt. Sobre aquesta hi ha sis files de maons plans disposats en forma d'arc escarser que recorden vagament a unes arquivoltes.

## Referències

* 1 2 «Molí de Miquelet de la Guixera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 maig 2021].
# Mouri

Mouri fou un assentament portuguès i després neerlandesa a la Costa d'Or.
Els portuguesos s'hi van establir al segle xvi. A partir de 1598 els neerlandesos volien substituir als portuguesos. La factoria de Mouri fou cremada fins als fonaments el 1610. Els comerciants neerlandesos després van sol·licitar els Estats Generals de la República Neerlandesa poder construir un fort a la costa. Els Estats Generals va ser receptiu de les seves demandes, i va enviar Jacob Clantius, que es convertiria en el primer general a la Costa d'Or el 1611. El 1612, el Tractat d'Asebu va ser signat entre els neerlandesos i els cap d'Asebu, el que va permetre l'establiment de Fort Nassau a Mouri.
En 1612, Clantius va construir la fortalesa a Mouri, que, a causa de la falta de familiaritat dels neerlandesos amb la construcció a les zones tropicals, fou famosa per les seves condicions insalubres. El 1624, els neerlandesos la van ampliar considerablement. Fort Nassau va servir com la capital de la Costa d'Or Neerlandesa des de la seva creació fins a 1637, quan els neerlandesos van capturar la fortalesa de Sant Jordi de la Mina als portuguesos.
Al final de 1781 el capità Thomas Shirley de la fragata HMS Leander, juntament amb el balandra de guerra Alligator, va navegar per la Costa d'Or Neerlandesa amb un comboi format per un parell de vaixells mercants i transports. Gran Bretanya estava en guerra amb la República Neerlandesa i Shirley va llançar un atac sense èxit el 17 de febrer en el lloc d'avançada neerlandes a Elmina, que va ser rebutjat quatre dies més tard. La Leander i Shirley després van capturar cinc fortins neerlandesos: Fort Nassau (20 canons) a Mouri, Fort Amsterdam (32 canons) a Kormantine (Courmantyne), Fort Lijdzaamheid o Fort Paciència (22 canons) a Apam i Fort Goede Hoop (18 canons) a Senya Beraku (Berricoe, Berku, Fort Barracco), i Fort Crèvecœur (32 canons), a Accra. Shirley llavors va establir guarnicions en aquelles instal·lacions amb personal de Cape Coast Castle. Al final de la guerra foren retornades a la Republica de les Províncies Unides. Va passar a Gran Bretanya el 1872 amb la venda de la Costa d'Or Neerlandesa.

## Referències

* Cook, Chris; Wroughton, John. 'English historical facts 1603 - 1688 (en anglès), 1980.
# Mehmed Said Galip Paixà

Mehmed Said Galip Paşa (Istanbul 1763/1764- Balıkesir 1829/1830) fou un diplomàtic, governador i gran visir otomà.
Fill d'un dignataris de segon orde de la cort al que quan va morir va substituir (1774/1775) ocupant després diversos càrrecs. El 25 de juny de 1802 va signar com plenipotenciari el tractat de París que establia la pau entre els dos estats després de l'expedició francesa a Egipte. El 1803 va ocupar altres càrrecs fins a la mort de Selim III el 29 de maig de 1807. Llavors va fugir a Rusçuk però poc després (21 de juliol) va rebre el nomenament com a nishandj i encarregat de negociar un armistici amb Rússia que es va acordar a Slobosia el dia 24 d'agost de 1807. Va rebre llavors un alt càrrec (Reis ul-kuttab) que va conservar quan fou deposat Mustafà IV (28 de juliol), sota Mahmut II, fins al 1811 quan fou nomenat ketkhuda del gran visir i fou encarregat de negociar amb Rússia els termes de la pau en la guerra (que s'havia reprès l'octubre de 1808) i va signar el tractat de Bucarest de 28 de maig de 1812. Va tornar al seu antic alt càrrec (22 de gener de 1814) però fou revocat el juliol.
Els següents 9 anys va estar de fet exiliat fora de la capital, com a wazir i amb rang de paixà, governant diverses províncies d'Anatòlia, per causa de Halef Efendi que era molt influent a la cort i amb el qual estava enfrontat; el seu darrer destí fou Konya el juny de 1821; va poder tornar a la capital quan el seu enemic fou executat el novembre de 1822.
Fou nomenat comandant de la part europea del Bòsfor (vers el 20 de setembre de 1823, però fou cridat aviat al gran visirat el 4 de desembre. Es va trobar amb la revolta grega i va encarregar a Muhammad Ali d'Egipte d'aplanar-la. Fou revocat el 14 de setembre de 1824 quan va dubtar sobre la proposta del sultà d'abolir els geníssers. Fou enviat a Erzerum com a wali (febrer/març de 1825) on va intentar resistir als russos el 1828 durant la guerra, però no va poder impedir la caiguda de Kars el dia 15 de juliol. Va perdre el govern a final del 1828 i enviat en exili als Balcans on va morir el 1829 o 1830.

## Referències

* Histoire de l'Empire ottoman, depuis son origine jusqu'à nos jours, par J. von Hammer; traduit de l'allemand par J. J. Hellert, Volum 1 a 18
Gran visir otomà :
# Club Beisbol i Softbol Barcelona

El Club Beisbol Softbol Barcelona (CBS Barcelona) és un club català de beisbol i softbol de la ciutat de Barcelona. El club nasqué el febrer de 2012 després que el FC Barcelona decidís suprimir la secció de beisbol. Així, el CB Barcelona donà continuïtat als més de 80 anys d'història del beisbol blau i grana, essent format pels mateixos jugadors que es proclamaren campions de lliga amb el Barça un any abans. El FC Barcelona li cedí els drets federatius, debutant el club el 2012 a la màxima divisió espanyola. En el seu primer any, el club a més fou inscrit a la Copa CEB europea. En el seu primer any el club posà en marxa, a més del primer equip, d'altres formacions en les categories sub-21, alevins, infantils, cadets i juvenils. El terreny de joc continuà essent el Camp de Beisbol Pérez de Rozas a la muntanya de Montjuïc.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de beisbol: 2012, 2016, 2017, 2018, 2020, 2021

## Referències

* ↑ «Neix el Club Beisbol Barcelona per donar continuïtat als 80 anys d'història de la secció del Barça». Canal 3/24, 20-02-2012.
* ↑ «El antiguo Barça de béisbol se reinventa». Mundo Deportivo, 21-02-2012.
* ↑ «El Club Beisbol Barcelona pren el relleu del Barça». El Punt Avui, 21-02-2012.
* ↑ «Neix el Club Beisbol Barcelona». Lamalla.cat, 21-02-2012.

## Enllaços externs

* Club Beisbol i Softbol Barcelona - Lloc web oficial
# Collet d'en Caborler

El Collet d'en Caborler és una collada situada a 1.872,7 metres d'altitud del límit dels termes comunals de Font-rabiosa i de Puigbalador, tots dos de la comarca del Capcir, a la Catalunya del Nord. Està situat al nord-oest del terme de Font-rabiosa i al sud del de Puigbalador, a prop al sud-oest de l'Estació d'esquí de Puigbalador,

## Referències

* ↑ El Collet d'en Caborler en els ortofotomapes de l'IGN
# (594) Mireille

Mireille 594 és un asteroide del cinturó d'asteroides de diàmetre mitjà del voltant de 9,23 quilòmetres. Descobert en 1906 per Max Wolf, té una òrbita que es caracteritza per un semieix major igual a 2,6306323 UA i d'una excentricitat de 0.3508518, inclinada 32.57739 ° respecte a l'eclíptica.
El nom és un homenatge a Mireia, l'obra de l'escriptor provençal Frederic Mistral.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ URL de la referència: https://link.springer.com/referenceworkentry/10.1007/978-3-540-29925-7_595.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ The International Astronomical Union. «(594) Mireille = A906TW» (en anglès). IAU Minor Planet Center. [Consulta: 7 gener 2014].

## Vegeu també

* Llista d'asteroides/501–600
# Molí de Miralles (Amposta)

El molí de Miralles és un antic molí d'oli d'Amposta, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Té la planta rectangular, amb un cos afegit a la part esquerra de la façana principal, que també té un planta rectangular.
De fora, l'edificació es compon d'una planta baixa i pis superior amb una teulada a dues aigües que està inclinada cap a un costat per l'afegit a la façana principal.
A la planta baixa presenta, al costat dret, la porta principal amb arc de mig punt format per dovelles. No tindria interès si no fos perquè la col·locació de les dites dovelles evidencia que foren desmuntades i tornades a muntar sense respectar l'ordre original, de tal manera que podem trobar que representen un escut esculpit cap per avall o de costat, i la clau de l'arc.
A la part esquerra d'aquesta planta baixa es troba el cos afegit ja esmentat; al pis superior hi ha un balcó per on es pujaven les olives, mentre que a la part esquerra es pot apreciar una finestra.
L'aparell del mur es va fer amb un paredat molt irregular. També cal destacar les teules antigues que encara hi resten a la teulada, així com les bigues de fusta que sobresurten fora de l'edifici, connectant amb la prolongació de la teulada. La façana lateral està totalment transformada i coberta per murals pintats.

## Història

Probablement part d'aquest edifici era un elements constitutius de la façana fluvial d'Amposta; de fet a les transformacions realitzades durant el segle XX es va trobar al seu interior una mena de passadís que connectava amb el riu, a més de moltes restes de cadàvers, així com altres elements de l'edifici que, sembla ser, foren llençats en la major part al riu.
El Sr. Miralles, el propietari de la casa Miralles, va compondre el molí de pedra, però possiblement va utilitzar part d'un molí més antic. L'actual conserva algun element de molta antiguitat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Molí de Miralles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
# Pardes Hanna-Karkur

Pardes Hanna-Karkur (en hebreu, פרדס חנה-כרכור) és un consell local del districte de Haifa d'Israel.
Karkur fou fundada el 1913 quan London Estate, una empresa jueva, en va adquirir els terrenys. L'àrea no va estar permanentment poblada fins al 1926. Un any més tard, Karkur tenia 300 habitants.
Pardes Hanna fou fundada el 1929 per l'Associació per a la Colonització Jueva de Palestina, que batejà la població en honor de Hannah Mayer Rothschild, filla de Nathan Mayer Rothschild; Pardes Hanna vol dir, de fet, l'hort de na Hannah. Durant la dècada del 1950, les viles de Tel Xalom i de Neve Efraïm van ser absorbides per Pardes Hanna.
Posteriorment, el 1969, Pardes Hanna i Karkur van ser fusionades en un únic municipi. Actualment, és el consell local més poblat d'Israel.
# Cicloalquè

Un cicloalquè o cicloalqué és un compost alicíclic que presenta, almenys, un doble enllaç en la seva estructura cíclica. N'és un exemple el ciclopentadiè.
Degut a les consideracions geomètriques, els cicloalquens de cadena curta són gairebé sempre isòmers cis, per la qual cosa es tendeix a prescindir del sufix dels noms. En anells més grans (a partir de 8 àtoms), l'isomeria cis-trans del doble enllaç és possible.

## Exemples

* Ciclopropè
* Ciclobutè
* Ciclopentè
* Ciclohexè
* Cicloheptè
* 1,3-Ciclohexadiè
* 1,4-Ciclohexadiè
* 1,5-Ciclooctadiè

## Referències

* ↑ Cicloalqué segons la pronúncia occidental i cicloalquè segons la pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu el Llibre d'estil
# Xoriço de León

El xoriço de León és un embotit curat i fumat característic de la província de Lleó, a Espanya, molt comú en la gastronomia lleonesa. Pel seu especial procés d'elaboració, fumatge i curació i el caràcter especial imprès pel clima fred de la província, el producte va aconseguir el distintiu de marca de garantia ratificat per la Junta de Castella i Lleó el 2014. El xoriço s'elabora a tota la província, essent Lleó, Molinaseca, Bembibre, Astorga i Soto de la Vega on es concentra el major nombre de productors, a més de diversos municipis de la meitat nord de la província, on es donen les condicions òptimes per a elaborar-lo.

## Elaboració

El xoriço de León s'elabora únicament amb carn fresca de porc blanc, concretament de femelles o mascles castrats. La carn de porc utilitzada procedeix de les parts nobles de la zona anomenada la canal del porc, com són la cansalada, les costelles, la paleta, el pernil i la papada. En moltes matances del porc que es realitzen a la província de Lleó, un dels pernils o les paletes (les potes davanteres del porc) es deixen per a elaborar xoriços, bo i aconseguint amb aquesta carn un sabor més saborós i sucós. Triada la carn, aquesta es tritura per afegir-hi espècies: la sal, l'all pelat i picat, orenga i pebre vermell. El tipus de pebre vermell, dolç o picant dona lloc a les dues varietats de xoriço existents (dolç i picant). Tots els ingredients es barregen bé i la mescla es deixa reposar durant un dia.
Després del dia de repòs, la carn s'emboteix en budell de porc, encara que també pot ser artificial de materials com col·lagen o poliamida. Els dos extrems del xoriço es lliguen perquè quedi en forma de ferradura (corra) i penjar-lo en altura d'un varal perquè es curi a l'aire un mínim de trenta dies. El clima hivernal de la província de Lleó, amb temperatures fredes i gelades, contribueix a la curació dels xoriços. Durant aquest temps els xoriços se sotmeten a un procés de fumat amb llenya de roure o alzina que dona el gust de fum tan característic i intens d'aquest xoriço.
En acabar la curació, el xoriço adopta una forma de ferradura més estreta que en penjar-se fresc. Es consumeix en rodanxes per a menjar directament o en daus per acompanyar plats. També és un ingredient habitual del bullit tradicional lleonès, en aquest cas, els xoriços utilitzats són semicurats.

## Referències

* ↑ «Asociación del Chorizo Leones - El Chorizo», 28-02-2015. Arxivat de l'original el 2015-02-28. [Consulta: 10 desembre 2021].
* 1 2 3 Alonso Marcos, David. «¿Cómo se hace el chorizo de León?» (en castellà), 29-01-2019. [Consulta: 2 maig 2022].
* ↑ «Dos empresas elaboran ya las primeras corras con el sello Chorizo de León» (en castellà). Diario de León. [Consulta: 10 desembre 2021].
# Hartmut Rosa

Hartmut Rosa (Lörrach, 15 d'agost de 1965) és un filòsof i sociòleg alemany. És catedràtic de sociologia a l'Institut für Soziologie de la Universitat Friedrich Schiller de Jena i director del Centre Max Weber de la Universitat d'Erfurt, a Alemanya.

## Publicacions

* Identität und kulturelle Praxis. Politische Philosophie nach Charles Taylor. Dissertation. Campus, Frankfurt am Main/ New York 1998.
* Beschleunigung. Die Veränderung der Zeitstrukturen in der Moderne., Suhrkamp, Frankfurt am Main 2005.
* mit Stephan Lessenich und Klaus Dörre: Soziologie – Kapitalismus – Kritik: Eine Debatte. Suhrkamp, Frankfurt/Main 2009, ISBN 978-3-518-29523-6.
* Weltbeziehungen im Zeitalter der Beschleunigung., Suhrkamp Verlag, Berlin 2012, ISBN 978-3-518-29577-9.
* Beschleunigung und Entfremdung - Entwurf einer kritischen Theorie spätmoderner Zeitlichkeit., Suhrkamp, Frankfurt am Main 2013, ISBN 978-3-518-58596-2. (Im Original unter dem Titel Alienation and Acceleration. Towards a Critical Theory of Late-Modern Temporality. NSU Press, 2010, ISBN 978-8787564144; im Französischen: Aliénation et accélération : Vers une théorie critique de la modernité tardive. Editions La Découverte, 2012, ISBN 978-2707171382)

## Referències

* ↑ «Vides accelerades». CCCB. [Consulta: 22 desembre 2015].
* ↑ Leseprobe
# (5960) Wakkanai

(5960) Wakkanai és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides, regió del sistema solar que es troba entre les òrbites de Mart i Júpiter, descobert el 21 d'octubre de 1989 per Masaru Mukai i el també astrònom Masanori Takeishi des de l'Estació Kagoshima, Japó.
Va ser designat provisionalment com 1989 US i després anomenat Wakkanai en homenatge a la ciutat de Wakkanai, situada en l'extrem nord del Japó, és coneguda per la seva indústria marina, indústria lletera i indústria turística. El segon descobridor va viure en Wakkanai durant quatre anys, i aquest nom es va proposar com a mostra del seu agraïment a la gent de la ciutat.
Wakkanai s'hi troba a una distància mitjana del Sol de 2,188 ua, i pot allunyar-se fins a 2,525 ua i acostar-se fins a 1,852 ua. La seva excentricitat és 0,153 i la inclinació orbital 4,318 graus. Empra 1.182,90 dies a completar una òrbita al voltant del Sol. La magnitud absoluta de Wakkanai és 13,8. Fa 4,665 km de diàmetre i té una albedo estimada de 0,295.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 11 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=5960.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ 2003. (5960) Wakkanai. In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer, Berlin, Heidelberg. https://doi.org/10.1007/978-3-540-29925-7_5561
* ↑ «(5960) Wakkanai» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ «(5960) Wakkanai» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 24 maig 2021].
# Miseryfjellet

El Miseryfjellet és una muntanya de 536 metres, el pic més alt de l'illa de l'Ós, una illa noruega pertanyent a l'arxipèlag de Svalbard i situada enmig del mar de Barents. La muntanya es troba al costat oriental de l'illa de l'Ós i conté tres pics d'alçades diferents.
El seu nom significa literalment "muntanya de la misèria".

## Referències

* ↑ Bear Island, 1999
* ↑ C. Michael Hogan (2008) Polar Bear: Ursus maritimus, globalTwitcher.com, ed. Nicklas Stromberg Arxivat 2008-12-24 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Bear Island: Description (1999) Arxivat 2008-12-06 a Wayback Machine.
* C. Michael Hogan (2008) Polar Bear: Ursus maritimus, globalTwitcher.com, ed. Nicklas Stromberg Arxivat 2008-12-24 a Wayback Machine.
# Ranodon sibiricus

Ranodon sibiricus és una espècie d'amfibi urodel de la família de la família Hynobiidae i l'amfibi més amenaçat d'extinció al territori de l'antiga Unió Soviètica.

## Descripció

Té el cos robust i els ulls grossos. La coloració varia des del groc marronós fins a l'oliva fosc i el gris verdós. Alguns individus tenen un patró de taques fosques sobre un fons de color oliva fosc. Tot i així, el seu color varia en funció de l'entorn i els adults de vida aquàtica poden ésser més foscos que els que fan vida a terra (aquests darrers poden, també, tindre una coloració més clara si s'esdevé un augment de la temperatura).
La cua és plana lateralment o en forma d'espasa, lleugerament més llarga o més o menys igual a la longitud de la resta del cos. Els mascles la tenen més llarga i alta que les femelles. Les potes i el cap són més robusts en els mascles. Presenta pulmons però de mida reduïda. Té dues sèries de dents curtes i molt separades. Cinc dits.
Les diferències sexuals entre el mascle i la femella són més pronunciades durant el període reproductiu.

## Reproducció

Es reprodueix als cinc anys, té lloc poc després de la fosa de la neu i el gel, i s'estén des de finals de l'abril fins a principis de l'agost. Tendeix a fer-ho en els mateixos rierols i fonts any rere any i la posta consisteix en un parell de sacs d'ous (amb 38-53 ous cada un) connectats entre si per un fil mucós que serveix per subjectar-los a una pedra. Les larves hivernen, probablement, més d'una vegada i llur desenvolupament és lent.

## Hàbitat

Viu principalment a les capçaleres d'una densa xarxa de rierols permanents (entre 5 i 18 °C de temperatura), llacs i fonts ubicats al bell mig de boscos relictes de coníferes de muntanya (entre 2.100 i 3.200 m d'altitud).

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-oest de la Xina (Xinjiang) i el sud del Kazakhstan.

## Costums

La hibernació té lloc des de finals del setembre o principis de l'octubre fins a finals de l'abril o principis de juny, segons l'altitud.

## Longevitat

La seua esperança de vida és de 15-20 anys.

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són la destrucció dels boscos per les poblacions humanes locals i llur bestiar, el furtivisme amb finalitats comercials i científiques, l'escàs territori que ocupa (160 km²) i les pràctiques pesqueres locals. A més, sembla que el seu ús en la medicina tradicional xinesa ha suposat la seua extinció parcial en molts indrets del Kazakhstan i, gairebé, total a Xinjiang (només en resten 6.000 exemplars). Tot sembla indicar que aquesta espècie requereix mesures immediates i eficaces per a la seua conservació, incloent-hi la creació d'una reserva natural especial car pot arribar a desaparèixer en un futur proper.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 6 7 AmphibiaWeb (anglès)
* 1 2 3 4 Sergius Kuzmin, Wang Xiuling, Vladimir Ishchenko, Boris Tuniyev (2004). "Ranodon sibiricus." 2004 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2004. [Consulta: 17 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* CalPhotos (anglès)
* Catalogue of Life (anglès)