OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1764 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1764 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de juny de 2007. Després de recordar les resolucions 1031 (1995), 1088 (1996) i 1112 (1997), i 1396 (2002),el Consell va aprovar el nomenament de Miroslav Lajčák com Alt Representant per a Bòsnia i Hercegovina.
Recordant l'Acord de Dayton, el Consell va expressar el seu agraïment pel treball de Christian Schwarz-Schilling com a Alt Representant i va acordar que Miroslav Lajčák el succeís. Va reafirmar el paper de l'Alt Representant en el seguiment de l'aplicació de l'Acord de Dayton i la coordinació de les activitats d'organitzacions i organismes civils que estaven treballant per implementar l'Acord. Finalment, també va reafirmar el paper de l'Alt Representant com l'autoritat final sobre la interpretació de l'annex 10 sobre l'aplicació civil de l'Acord de pau.

## Referències

* ↑ «SECURITY COUNCIL AGREES TO APPOINTMENT OF SLOVAKIA’S MIROSLAV LAJČÁK AS NEW HIGH REPRESENTATIVE FOR BOSNIA AND HERZEGOVINA». United Nations, 29-06-2007.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1701 a la 1800 (2007 - 2008)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Montalbán (Aragó)

Montalbán —Mont-Albán, en aragonès— és un municipi d'Aragó a la província de Terol i forma, juntament amb Utrillas, el cap comarcal de la comarca de les Conques Mineres. Del nucli urbà destaca l'església d'estil gòtic i mudèjar de Sant Jaume Apòstol.
# Apophis (Stargate)

Apophis és un dels Senyors del Sistema goa'uld dins l'univers de Stargate, interpretat per l'actor jamaicà Peter Williams. És l'enemic principal durant les quatre primeres temporades de Stargate SG-1. S'inspira en el déu egipci Apofis, que, com a la sèrie, era enemic de Ra.
El 2004, David J. Tholen i Roy A. Tucker, dos astrònoms fans de Stargate SG-1, van anomenar a un asteroide proper a la terra que van co-descobrir (99942) Apophis, en al·lusió a aquest personatge.

## Referències

* ↑ Bill Cooke «Asteroid Apophis set for a makeover». Astronomy Magazine, 18-08-2005.
# Salayer

Salayer o Selayar (Indonesi: Kabupaten Selayar, Neerlandès: Saleijer) és un arxipèlag d'Indonèsia. Està ubicada a l'extrem sud de Sulawesi. La seva punta nord és a un costat de l'Estret de Salayer. Es troba a la latitud 5º 49' Sud i a la longitud 120º 46' Est. Té 73 illes i la més important és l'illa de Salayer.
És una divisòria de la biodiversitat.
El preislàmic Regne de Salayar va ser un centre comercial visitat per mercaders de la Xina, Filipines i Tailàndia.

## Població

La població principalment és una mescla de les ètnies Makasars, Bugis i els natius de Luvu i Buton, s'estima 57.000 habitants en l'illa principal i 24.000 en les illes properes. Parlen l'idioma Makasar i són principalment musulmans. L'economia està basada en l'agricultura, la pesca i el comerç.

## Illes

* Illa Selayar
* Pulau Pulasi
* Pulau Tambalongang
* Pulau Tanahjampea
* Pulau Batu
* Pulau Kayuadi
* Pulau Illa Panjang
* Illes Macan
Les illes inclouen Latondu, Rajuni, Timabo, Pasi Tallu, i Taka Lamungan.
* Pulau Kalao
* Pulau Bonerate
* Bahuluang

## Referències

* ↑ Agung Parameswara, 'Nature, culture & history', The Jakarta Post, 1 December 2012.

## Enllaços externs

* Memoir of a Chart of the China Sea:
* geographic.org
* indonesia.travel
# Victoria (Virgínia)

Victoria és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 1.821 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Victoria tenia 1.821 habitants, 803 habitatges, i 517 famílies. La densitat de població era de 248,4 habitants per km².
Dels 803 habitatges en un 26,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,1% hi vivien parelles casades, en un 15,2% dones solteres, i en un 35,6% no eren unitats familiars. En el 33% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 21% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.694 $ i la renda mediana per família de 32.311 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.797 $ mentre que les dones 17.054 $. La renda per capita de la població era de 13.693 $. Entorn del 18,6% de les famílies i el 24,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Victoria». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Victoria». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
Viccionari
# Vicent Climent

Vicent Climent és el nom dels següents personatges:
* Vicent Climent, eclesiàstic valencià.
* Vicent Climent Navarro, pintor valencià.
# Mitgeria

* Per a altres significats, vegeu «Condomini».
La mitgeria és un contracte (normalment agrícola) d'associació en el qual el propietari d'un terreny rural (anomenat concedent) i un agricultor que la treballa (mitger), es divideixen, generalment en parts iguals, el producte i les utilitats d'una finca agrícola. La direcció de la hisenda correspon al concedent.

## Vegeu també

* Mitger
# Retrovisor exterior

Un mirall retrovisor exterior (o retrovisor lateral), és un mirall que es col·loca a l'exterior dels vehicles motoritzats per ajudar el conductor a veure les àrees situades darrere i als costats del vehicle, fora de la zona de visió perifèrica del conductor (en els anomenats "punts cecs").
El mirall és equipat amb ajustament vertical i horitzontal manual o remot a fi de proporcionar cobertura adequada a conductors de diferent alçada o posició de conducció. L'ajustament remot pot ser mecànic mitjançant cables o pot ser elèctric mitjançant motors. El vidre de mirall també pot estar escalfat elèctricament i pot incloure electrochromic dimming per reduir l'enlluernament del conductor pels fars dels vehicles que venen pel darrere.
Cada cop més els miralls retrovisors laterals incorporen l'intermitent del vehicle, atesa l'evidència que són més eficaços en aquesta posició que sobre els laterals del vehicle.

## Retrovisor del costat del passatger

Inicialment la majoria de carreteres només tenien un carril en cada sentit, de manera que els conductors només havien d'estar atents al trànsit del seu carril situat directament darrere seu. Per aquesta raó, la majoria dels automòbils només tenien el retrovisor del conductor, mentre que el retrovisor del costat del passatger era només una opció addicional.

## Planar, convex, asfèric

Els retrovisors exteriors poden tenir miralls plans, convexos o asfèrics. Sovint són combinacions de diferents tipus, per donar la màxima visibilitat al conductor.
A causa de la distància de l'ull del conductor, un camp útil de vista pot ser aconseguit només amb un mirall convex o asfèric. Tanmateix, la convexitat també disminueix la mida dels objectes mostrats, per la qual cosa els objectes semblen més més llunyans del que realment són, la qual cosa ha de ser tinguda en compte pel conductor. De fet, en alguns països com Estats Units, Canadà o Corea el Sud, els miralls convexos incorporen una llegenda que recorda que els objectes poden estar més propers del que sembla.
La majoria de miralls retrovisors laterals poden ser plegats a mà o elèctricament per protegir-los quan el cotxe és aparcat o quan passa per un túnel de rentatge.

## Referències

* ↑ «Geometric Visibility of Mirror-Mounted Turn Signals» (paper, PDF), 2005. [Consulta: 14 agost 2006].

## Vegeu també

* Retrovisor
# La pena de mort (drama en tres actes)

La pena de mort és un drama en tres actes i en vers, original de Josep Martí Folguera i Frederic Soler, estrenat pel Teatre Català instal·lat al teatre Romea de Barcelona, la nit del 29 de novembre de 1887.
L'acció té lloc a Barcelona. Segons l'erudit reusenc Joaquim Santasusagna, és una obra que entronca un esdeveniment amb un cas judicial. Es desenvolupa en un ple ambient forense, ja que intervé en l'acció tot un tribunal i es planteja el cas d'una última pena. S'anticipa als drames moderns d'importació estrangera, en els quals la intervenció de la magistratura absorbeix tota l'acció. Aquesta temàtica no va tenir seguidors a Catalunya fins que les obres forasteres la van posar de moda.

## Repartiment de l'estrena

* Donya Marta: Mercè Abella
* Blanca: Maria Cuello.
* Rogent: Teodor Bonaplata.
* Don Albert: Jaume Martí
* El fiscal: Joan Isern.
* Sebastià: Iscle Soler.
* Magistrat 1r: Jaume Virgili.
* Magistrat 2n: Ramon Valls
* Un criat: Mateu Marquès.

## Referències

* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 201.
# Joan Deulofeu i Arquer

Joan Deulofeu i Arquer (Badalona, 16 de desembre de 1899-Colòmbia, 16 d'agost de 1949) va ser un enginyer i polític català. Va ser alcalde de Badalona el 1934 i el 1936.

## Biografia

Nascut en una família benestant, era el tercer fill de Joan Deulofeu i Aulet i de Francesca Arquer i Figuerola. La família regentava una botiga al llavors carrer de Prat de la Riba, coneguda com a Ca la Quima Llaunera.
Va estudiar a l'escola dels Maristes de Badalona. El 1921 es va llicenciar en enginyeria industrial. Va treballar a l'empresa Torras Herrería y Construcciones, amb la qual va participar en la confecció dels plànols del Mercat Central de València, l'edifici de la Telefònica –el primer d'estructura metàl·lica d'Espanya– o el de La Unión y el Fénix Español. Projectà i dirigí la construcció del transbordador aeri del port de Barcelona, inaugurat el 1931. També destaca, per la seva importància i envergadura, l'Estació de Portbou.
Militant d'Esquerra Republicana de Catalunya, el 1934 va ser elegit alcalde de Badalona. És d'esment que Deulofeu va tenir com a secretari a Andreu Nin. Durant l'alcaldia va intentar anivellar el pressupost de l'Ajuntament, a causa de la mala gestió heretada de governs anteriors, introduint millores com la simplificació dels tributs i la reducció de la burocràcia municipal. Tanmateix el mandat va ser breu perquè va ser detingut a causa dels fets d'octubre i suspès del càrrec i empresonat al vaixell Uruguay fins al gener de 1935.
En integrar-se a l'alcaldia després del triomf del Front Popular el febrer de 1936, amb el decret de restabliment dels ajuntaments cessats, va dimitir al cap de poc temps per motius de salut i va ser substituït per Frederic Xifré. Durant la guerra civil va ocupar un càrrec de responsabilitat a la Comissió d'Indústries de Guerra. Acabat el conflicte va exiliar-se a França, i des d'allà a Amèrica del Sud. S'instal·là a Bogotà, on va treballar fent petites feines de professor naval i, més tard, com a cap del departament tècnic de la fàbrica Talleres Centrales. Va morir a Colòmbia, amb la seva muller, en un accident d'aviació el 16 d'agost de 1949.

## Referències

* 1 2 3 4 5 DEULOFEU VILA, Marc. «Vida i trajectòria de Joan Deulofeu». [Consulta: 6 juny 2013].
* 1 2 3 4 5 Carreras García, Montserrat; Valls Serra, Núria. La II República a Badalona, 1931-1936. Una població industrial en crisi. Badalona: Museu de Badalona, 1990, p. 94.
* ↑ Ajuntament de Portbou. «Joan Deulofeu i Arquer i la marquesina de l'estació de Portbou». [Consulta: 6 juny 2013].
# Apopterygion alta

Apopterygion alta és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes que es troba al sud d'Austràlia: des del nord de Tasmània fins a Victòria. És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 5-77 m de fondària. És inofensiu per als humans. Els mascles poden assolir 4,5 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Vil·la Júlia

La Vil·la Júlia és una obra racionalista de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici per un sol habitatge que està curiosament compost en estil de l'escola Sullivan, que va dissenyar els gratacels de finals de segle xix de Chicago. Està situat en una zona de cases petites, i destaca per la seva original silueta.

## Història

El comitent de l'edifici és Emili Tort, que l'encarrega el 1935, dins de la Ciutat Jardí Monguió.

## Referències

* 1 2 «Vil·la Júlia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Vero Beach South

Vero Beach South és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 20.362 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Vero Beach South tenia 20.362 habitants, 8.649 habitatges, i 5.881 famílies. La densitat de població era de 760,3 habitants/km².
Dels 8.649 habitatges en un 27% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,7% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 32% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 21,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.569 $ i la renda mediana per família de 46.664 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.079 $ mentre que les dones 24.506 $. La renda per capita de la població era de 21.604 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Vero Beach South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Vero Beach South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Le Retour de baptême

La Famille heureuse, Famille de paysans o Le Retour du baptême és una pintura a l'oli atribuïda a Louis Le Nain (1642) que està exposada al Museu del Louvre de París.
En aquesta pintura d'estil barroc, l'esguard se suspèn primer en el tacte de les estovalles, en la taula on la massa del pa s'aixeca meravellosment i en la seva crosta.
Pablo Picasso també va fer una versió d'aquest quadre clàssic.

## Referències

* ↑ Le Louvre entreouvert
# Volta a Burgos 2017

La Volta a Burgos 2017, 39a edició de la Volta a Burgos, és una competició ciclista per etapes que es disputà entre l'2 i el 5 d'agost de 2017 sobre un recorregut de 760 km, repartits entre 5 etapes.

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a cinc equips World Tour, onze equips continentals professionals, i dos equips continentals:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 1 de ago | Burgos – Burgos | etapa accidentada | 151 | Mikel Landa Meana | Mikel Landa Meana |
| 2a etapa | 2 de ago | Oña – Belorado | etapa plana | 153 | Matteo Trentin | Mikel Landa Meana |
| 3a etapa | 3 de ago | Ojo Guareña – Espinosa de los Monteros | etapa de muntanya | 173 | Mikel Landa Meana | Mikel Landa Meana |
| 4a etapa | 4 de ago | Gumiel de Izán – Clunia | etapa accidentada | 147 | Carlos Barbero Cuesta | Mikel Landa Meana |
| 5a etapa | 5 de ago | Comunero de Revenga – Llacunes de Neila | etapa de muntanya | 136 | Miguel Ángel López Moreno | Mikel Landa Meana |

### Etapa 5
## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «2016 Vuelta a Burgos (2.HC)». procyclingstats.com.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Volta a Burgos (castellà)
# Margalida de Montferrat

Margalida de Montferrat era filla de Joan II, marquès de Montferrat, i d'Elisabet de Mallorca, filla del destronat Jaume III. Es casà vers el 1375 amb Pere II d'Urgell, fill del comte Jaume I d'Urgell i la comtessa Cecília de Comenge. El seu espòs havia contret matrimoni en primeres núpcies el 1363 amb Beatriu de Cardona, amb la qual no tingué descendència.
Pere II, en heretar el comtat d'Urgell del seu pare, havia hagut de refer les finances, i va reordenar el tresor i la fiscalitat del comtat amb el suport de la seva mare, amb la qual inicià grans construccions. El 1376, va atorgar a la ciutat de Balaguer la potestat de realitzar un mercat, alhora que abolia algunes feixugues imposicions. Fou fidel al seu oncle Pere III el Cerimoniós, que el nomenà lloctinent de València.

## Descendència

El matrimoni tingué set fills:
* Jaume II d'Urgell el Dissortat, que es casà amb Isabel, filla del rei Pere III el Cerimoniós;
* Tadeu d'Urgell i Beatriu d'Urgell, tots dos morts joves;
* Elionor d'Urgell, eremita a Montblanc;
* Cecília d'Urgell, que seria esposa de Bernat IV de Cabrera;
* Isabel d'Urgell abadessa del monestir de Sixena.
* Pere d'Urgell
* Joan d'Urgell.

## La viudetat

Quedà vídua el 1408 i el seu esdevenidor restà estretament lligat al del seu primogènit. De fet, sempre s'ha considerat clau la seva influència en el govern comtal i, sobretot, en les pretensions del seu fill al tron reial, de qui hom ha destacat un caràcter vacil·lant i irresolut. Per bé que el rei Martí I l'Humà l'havia nomenat lloctinent i governador general dels regnes, càrrec que ocupaven els hereus a la corona, la mort en campanya del seu fill Martí el Jove el 1409 portà el rei a intentar afavorir el seu net Frederic de Luna, fill natural de Martí el Jove, com a futur rei. Però la mort de Martí I el 1410 sense haver designat successor, el 1410, obrí un interregne que, finalment, es va concloure amb el compromís de Casp del 1412, en virtut del qual no es van tenir en compte els drets legítims de Jaume II d'Urgell a la corona, i Ferran d'Antequera fou nomenat rei.
La contesa que llavors obrí el Dissortat contra Ferran I d'Aragó, que molts han considerat instigada per la seva mare, acabà amb el setge i la rendició de Balaguer, l'empresonament perpetu del comte i la pèrdua de tots els béns de la família.
A partir de llavors, Margalida visqué en la penúria econòmica, tot i que, el 1414, el rei li concedí una pensió mòdica anual per a ella i les seves dues filles solteres. Es va instal·lar a Saragossa i més tard a Morella, on intentà per totes les vies possibles assolir l'excarceració del seu fill, empresonat a Urueña (prop de la frontera de Castella amb Portugal), fins al punt de planificar una conspiració per alliberar-lo que, en ser descoberta, li causà successius empresonaments a Cullera, en una alqueria prop de València, i a Alacant. Traslladada de nou a Morella, hi morí el 1420, mentre el seu fill ho feu el 1433 al castell de Xàtiva.

## Referències

* ↑ «Elionor d'Urgell». [Consulta: 1r desembre 2015].

## Enllaços externs

* Diccionari Biogràfic de Dones Arxivat 2019-10-22 a Wayback Machine.
# Oxynoemacheilus pindus

Oxynoemacheilus pindus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Albània i Grècia.

## Referències

* ↑ Banarescu, P. & T. T. Nalbant. 1966. The 3rd Danish Expedition to central Asia. Zoological results 34. Cobitidae (Pisces) from Afghanistan and Iran. Vidensk. Medd. Dansk Naturh. Foren. Kjøbenhavn v. 129: 149-186, Pls. 19-21.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Economidis, P. S. 2005. Barbatula pindus, a new species of stone loach from Greece (Teleostei: Balitoridae). Ichthyol. Explor. Freshwaters, 16 (1): 67-74.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Volcà del Puig Jordà

El Volcà del Puig Jordà és un volcà situat al municipi de Santa Pau, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ «Volcà del Puig Jordà». Parcs naturals de Catalunya, 25-07-2022. [Consulta: 6 desembre 2023].
# Verolengo

Verolengo és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 25 quilòmetres al nord-est de Torí. A 1 de gener de 2018 la seva població era de 4.843 habitants.
Verolengo limita amb els següents municipis: Chivasso, Crescentino, Lauriano, Monteu da Po, Rondissone, San Sebastiano da Po, Torrazza Piemonte, Brusasco i Saluggia.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 3 abril 2020].
# Lemniscomys mittendorfi

Lemniscomys mittendorfi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de l'oest del Camerun, on viu a altituds d'entre 2.100 i 2.300 msnm. El seu hàbitat natural són els herbassars subafroalpins, per sobre del límit arbori. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. L'espècie fou anomenada en honor de l'herpetòleg alemany Heiner Mittendorf.

## Referències

* ↑ Van der Straeten, E. Lemniscomys mittendorfi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 setembre 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 279-280. ISBN 978-0801893049.