OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oracles d'Asclepi

Els oracles d'Asclepi o temples d'Asclepi van ser una sèrie d'oracles o llocs de curació dedicats a Asclepi (en llatí Aesculapius) dels quals el més conegut era l'Asclepeion d'Epidaure. L'interior de l'edifici estava cobert de tauletes votives de persones que s'havien recuperat de les seves malalties després d'haver-hi dormit una nit.
Cap al 300 aC, el culte d'Asclepi va esdevenir molt popular. Els pelegrins acudien en gran nombre als asclepeion per ser curats. Dormien una nit i, l'endemà, explicaven els seus somnis a un sacerdot. Aquest prescrivia una cura, sovint una visita als banys o a un gimnàs. Les serps estaven consagrades a Asclepi, per la qual cosa sovint van ser usades en els rituals de curació. A les serps no verinoses se les deixava reptar al terra dels dormitoris on els malalts i ferits dormien.
Pausànias comentava que, a l'asclepeion de Titane a Sició (fundat per Alexànor, net d'Asclepi), les estàtues d'Higiea eren cobertes de cabells de dona i trossos de robes babilònies. Segons les inscripcions, els mateixos sacrificis eren oferts a Paros.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Il culto di Asclepio nell'area mediterranea : atti del convegno internazionale Agrigento, 20-22 novembre 2005. Roma: Gangemi, 2009, p. 129-138. ISBN 9788849216851.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia. VII, 23, 1
# Vall dels Set Castells

La Vall dels Set Castells és un nom informal donat a la vall del riu Eisch, al centre de Luxemburg. S'estén des de la confluència amb l'Alzette aigua amunt a Steinfort, a la frontera amb Bèlgica.
Tota la ruta es pot recórrer en una hora aproximadament amb cotxe, començant a prop de la ciutat d'Arlon, a la frontera de Bèlgica / Luxemburg. Existeix un viarany de 37 quilòmetres que porta els caminants al llarg de la vall i més enllà dels castells.
La vall té el nom pel grup dels set castells que voregen el seu recorregut. Aquests castells són, en ordre, direcció aigua amunt:
* Castell de Mersch
* Castell de Schoenfels
* Castell d'Hollenfels
* Castell d'Ansemburg
* Castell Nou d'Ansemburg
* Castell de Septfontaines
* Castell de Koerich
* Plànol de la Vall dels Set Castells
* Castell de Mersch
* Castell de Schoenfels
* Castell d'Hollenfels
* Castell d'Ansembourg
* Castell Nou d'Ansemburg
* Castell de Septfontaines
* Castell de Koerich

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg

## Enllaços externs

* «Schlösser und Kirchen» (en alemany). septchateaux.lu. [Consulta: 31 agost 2015].
# República de Komańcza

La República de Komancza, també coneguda com la República Lemko Oriental (Східно-Ле́мківська Республіка), va ser un nom informal d'un microestat de curta vida, una associació de trenta-tres pobles de Lemko, assentats a Komańcza a l'est de Lemkivshchyna, que va existir entre el 4 de novembre de 1918 i el 23 de gener de 1919. Va ser dirigit pel Cap del Consell (голова Повітової Української Національної Ради, Cap del powiat de la Rada Nacional d'Ucraïna) Panteleymon Shpylka.
A diferència de la coetània República de Lemko, la República de Komancza es planejava unir amb la República Popular d'Ucraïna Occidental en un estat independent ucraïnès. (La República Lemko va buscar la unificació amb la República soviètica russa). La unificació de la República Komancza i Ucraïna Occidental va ser suprimida pel govern polonès en el marc de la guerra polonesoucraïnesa.
El Tractat de Saint-Germain es va fer a l'oest de Galítsia, al riu San polonès.

## Llista de pobles que van constituir la República

| Baligród Cisna Czystogarb Przybyszów Darów Karlików Płonna Jawornik Komańcza Kulaszne Kalnica | Rzepedź Turzańsk Duszatyn Prełuki Maniów Morochów Moszczaniec Balnica Smolnik Wola Michowa Łupków | Osławica Radoszyce Dołżyca Mików Surowica Sukowate Szczawne Wysoczany Mokre Puławy Wisłok Wielki |

## Referències

* ↑ Magocsi, Paul Robert. «Central Europe 1918-1923». A: Historical Atlas of Central Europe. 1. revised and expanded. Seattle: University of Washington Press, 2002, p. 127. ISBN 0-295-98146-6. OCLC 47097699.

## Enllaços externs

* Història curta amb bandera
# Universitat de Hohenheim

La Universitat de Hohenheim (alemany: Universität Hohenheim) és una universitat pública situada a Stuttgart, Alemanya. Enfonsa les seves arrels sobre una Escola d'Agronomia, creada el 1818, per la qual cosa és la universitat més antiga de Stuttgart. Els seus estudis de Ciències econòmiques i en Agronomia compten amb una gran tradició.

## Història

Des de 1770, fins a la seva dissolució en 1794, va existir a Stuttgart una Acadèmia militar denominada Karlsschule. Era l'únic establiment d'ensenyament superior a la ciutat, que no obstant això, va estar uns anys òrfena de formació superior. En 1818 es va fundar una Escola d'Agronomia, precisament al Castell de Hohenheim, que amb el temps es convertiria en la Universitat de Hohenheim.
El 20 de novembre de 1818 fou inaugurat el Hohenheim, un barri d'Stuttgart, un centre d'estudis agronòmics pel rei Guillem I de Württemberg, principalment destinat a l'ensenyament i a l'experimentació. El centre es va albergar al castell de Hohenheim, construït pel duc Karl Eugen, i el seu primer director va ser Johann Nepomuk Schwerz.
En 1847, la institució accedeix a l'estatus d'Acadèmia d'agricultura i de boscos. El 1904, pren el nom de Col·legi agronòmic. El col·legi de Hohenheim obté el dret a concedir el títol de doctor en 1918, i la habilitació universitària en 1919. Margarete von Wrangell, primera dona catedràtica d'una universitat alemanya, va ser nomenada titular de la càtedra de nutrició vegetal en 1923.

## Emplaçament

La universitat està situada a la part sud de Stuttgart, al districte de Plieningen. El campus així com l'edifici principal, el castell de Hohenheim, està envoltat d'un vast parc (alemany: Hohenheimer Gärten), que inclou l'històric Landesarboretum Baden-Württemberg i el Jardí botànic de la Universitat de Hohenheim, un jardí botànic modern. El campus està proper a l'estació de Plieningen Garbe, línia U3 de metro de Stuttgart.

## Galeria

* Monopteros al jardí botànic.
* Sala verda del Castell de Hohenheim.
* Centre de biologia de la Universitat de Hohenheim
* Concert a la gespa en la Universitat

## Enllaços externs

* (alemany) Site officiel de l'Universität Hohenheim
# Antoni Tutau i Mascla

Antoni Tutau i Mascla (Figueres, 1844 - Barcelona, 21 d'abril de 1898) va ser un primer actor i empresari de companyia català. Va estar unit sentimentalment a la primera actriu Carlota de Mena. La companyia Tutau-Mena era tota una institució als teatres de Catalunya, i va estrenar les primeres obres d'Ignasi Iglésias. És considerat com un dels millors directors teatrals del segle xix.

## Trajectòria professional

* 1866. Mistos de Joaquim Asensio de Alcántara. Estrenat al Teatre Romea (Barcelona), el 5 de desembre.
* 1868, 29 de desembre. Paraula és paraula d'Eduard Vidal i de Valenciano, estrenat al teatre de Liceu de Barcelona. (en el paper de Gervasi)
* 1873, 16 de juliol. Rialles i ploralles de Francesc Ubach i Vinyeta. Estrenada al Novetats de Barcelona (en el paper de Josepó.)
* 1879, 8 de maig. Gal·la Placídia d'Àngel Guimerà. Estrenada al teatre Novetats de Barcelona.
* 1886. Mal pare de Josep Roca i Roca. Estrenat al teatre Novetats de Barcelona, el 17 de febrer.
* 1886. El fill del rei d'Àngel Guimerà. Estrenat al Teatre Novetats de Barcelona, el 24 de març.
* 1890. En el paper de Miqueló a l'obra La sala d'espera, d'Àngel Guimerà. Estrenat al Teatre Novetats de Barcelona, el 2 de desembre.
* 1890. La boja, d'Àngel Guimerà. Estrenat al Teatre Novetats de Barcelona, el 15 de novembre.
* 1893, 9 de desembre. L'escurçó d'Ignasi Iglesias, estrenat al Teatre Granvia de Barcelona.
* 1894. L'argolla d'Ignasi Iglésias.

## Referències

* ↑ La direcció escènica Arxivat 2013-12-05 a Wayback Machine. a Culturcat.cat
* ↑ «La interpretació». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].
* ↑ «Antoni Tutau i Mascla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Machi Comunicació per a Bones Causes

La Machi Comunicació per a les Bones Causes és una agència de comunicació argentina-espanyola creada el 2012. Està especialitzada en drets humans, cultura cívica, valors religiosos i ecologia. Té oficines a Barcelona, Buenos Aires i Roma. L’agència produeix mensualment The Pope Video des del 2015 i ha creat l’aplicació Click to pray per difondre les intencions del Sant Pare, una app que utilitzen persones de 203 països.
Entre els premis rebuts, l’Agència va ser seleccionada com a Millor pime de màrqueting internacional per l’ Associació de Màrqueting Argentina el 2015 i el 2016, Bravo el 2017, i el 2018 va ser seleccionada com a millor agència social d’ Espanya, segons el rànquing FICE.

## Referències

* ↑ «La Machi, la agencia que promueve buenas causas» (en castellà). [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ «El publicista Juan della Torre asegura que el Papa es un "gran comunicador" porque establece vínculos emocionales». Europa Press. 20 Minutos, 2017.
* ↑ Associació de Màrqueting Argentina
* ↑ «La AAM entregó los Premios Mercurio 2015» (en anglès). [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ «Los ganadores del Premio Mercurio 2016» (en castellà). DossierNet. Vixnet. [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ «Director de "La Machi": "La misión es Cristo encarnado"». Ompress. Ecclesia, 2017.
* ↑ «Todos los ganadores del nuevo Festival Iberoamericano de Creatividad y Estrategia FICE» (en castellà). elpublicista.es. Publicista, 27-11-2018. [Consulta: 8 gener 2020].
# Johann Christoph Altnickol

Johann Christoph Altnickol (1 de gener de 1720 – Naumburg, 25 de juliol de 1759) fou un músic alemany. Fou deixeble d'en Johann Sebastian Bach, i es casà amb la seva filla Isabel. Fou organista de Naumburg i autor de diverses composicions composicions per a piano i orgue.

## Referències

* ↑ Blume, Friedrich; Finscher, Ludwig. «Altnikol, Johann Christoph». A: Die Musik in Geschichte und Gegenwart: allgemeine Enzyklopädie der Musik (en alemany). vol. 1. Kassel: Bärenreiter, 1949, p. 397–399. ISBN 978-3-476-41024-5.
* ↑ Kock, Hermann. Genealogisches Lexikon der Familie Bach. Wechmar: Kunstverlag Gotha, 1995. ISBN 3-931182-01-0.
# Oued Mliz

Oued Mliz o Oued Meliz (àrab: وادي مليز, Wādī Mlīz) és una ciutat de Tunísia, a la governació de Jendouba, situada uns 16 km a l'est de la frontera algeriana i uns 25 km a l'oest de la ciutat de Jendouba. Es troba a la vora del riu Medjerda i té estació de ferrocarril. És capçalera d'una delegació amb 21.010 habitants. El riu Oued Mliz es troba uns 25 km al sud i marca el límit de la delegació i de la governació.

## Economia

La seva activitat principal és l'agricultura, amb el cultiu de cereals (la vila és coneguda popularment com «el graner») i llegums.
A la delegació hi ha l'estació termal de Hammam Bezzaz, adequada per malalties reumàtiques. La propera estació termal de Hammam Mellegue, amb restes romanes d'uns banys termals, ja és a la governació del Kef.

## Cultura

Des del 1992 a l'estiu s'hi celebra un festival cultural.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 22 53 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en cinc sectors o imades:
* Oued Meliz Est (22 58 51)
* Oued Meliz Ouest (22 58 52)
* Dkhaïlia (22 58 53)
* Hakim Nord (22 58 54)
* Hakim Sud (22 58 55)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 22 18).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 65-68. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 143. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Oued Mliz - Lloc web oficial
# Vicent Coll i Pitarch

Vicent Coll i Pitarch (Benicarló, Baix Maestrat, 12 de març de 1964) és un poeta i polític valencià. Treballa com a educador social, sindicalista de Comissions Obreres i és secretari d'administració del Bloc Nacionalista Valencià. Ha col·laborat a les revistes Passadís, Quadern de Lletres, La Veu de Benicarló, Setmanari d'Informació i La Feram.
Inicialment havia militat a Unitat del Poble Valencià. El 29 de juny de 1992 fou detingut en el marc de l'Operació Garzón sota l'acusació d'haver format part del Comando Castelló de Terra Lliure i de ser responsable set atemptats amb explosius a València i Castelló contra edificis del Ministeri d'Obres Públiques, Telefònica i del Ministeri d'Hisenda, contra dues unitats mòbils de televisió, una caserna de la Guàrdia Civil i una subestació elèctrica entre 1988 i 1992. El 10 de juliol de 1995 fou condemnat a un any de presó per pertinença a banda armada i a quatre penes de presó menor per quatre delictes de terrorisme comesos entre 1988 i 1992, però fou indultat el 1996, perquè reconegué els fets i s'acollí a les mesures de reinserció. A les eleccions a les Corts Valencianes de 2007 fou candidat per Compromís pel País Valencià per la província de Castelló.

## Llibres publicats

* L'angúnia dels empedrats (1992)
* Roda de solituds (1994) (Premi Vicent Andrés Estellés de poesia, 1993)

## Referències

* ↑ Vicent Coll i Pitarch al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ Castellanos y Benítez declaran por su vinculación a Terra Lliure a La Vanguardia, 26 de setembre de 1993
* ↑ Campaña de telegramas al juez Garzón pidiendo libertad para los de Terra Lliure a El País, 12 de juliol de 1992
* ↑ Real Decreto 1614/1996, de 28 de junio, por el que se indulta a don Vicent Coll Pitarch al BOE de 8 d'agost de 1996
* ↑ La tortura centra el juicio a Terra Lliure. Macroproceso a 25 independentistas catalanes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a El Periódico de Catalunya, 6 d'abril de 1995
* ↑ PRESENTADA LA CANDIDATURA DE COMPROMÍS PEL PAIS VALENCIÀ DAVANT LA JUNTA ELECTORAL PROVINCIAL DE CASTELLÓ, 29 d'abril de 2007
* ↑ «Valencia: Polémica en el fallo de los premios Octubre» (en castellà). ABC, 01-11-1993. [Consulta: 27 juny 2012].

## Enllaços externs

* Vicent Coll i Pitarch Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Rascuporis I

Rascuporis I fou rei odrisi de Tràcia. És conegut principalment per monedes i regnava abans del 213 aC. La duració del seu regnat no és coneguda. Fou el successor d'Adeos II que apareix com a rei vers el 235 aC. Va viure en temps de Filip V de Macedònia, contra el que va lluitar per mantenir la seva indepedència. Després del 213 aC el va succeir Seutes IV.
# Trout Lake

Trout Lake és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'Estat de Washington. Segons el cens del 2008 tenia 1.103 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Trout Lake tenia 494 habitants, 210 habitatges, i 144 famílies. La densitat de població era de 27,1 habitants per km².
Dels 210 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 31% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 32,8% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.104 $ i la renda mediana per família de 39.861 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.125 $ mentre que les dones 26.875 $. La renda per capita de la població era de 18.253 $. Aproximadament el 9,7% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Trout Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Trout Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Antoni Tàpies i Barba

Antoni Tàpies i Barba, ii marquès de Tàpies (Barcelona, 1 de gener de 1956), és un metge, poeta i traductor català, fill del pintor Antoni Tàpies i Puig.
Es va iniciar en la poesia visual, amb influència del vanguardisme caligramàtic, publicant Siboc el 1973 a Llibres del Mall. Amb Les danses d'u (1975) va intentar aglutinar diverses experiències culturals en el si de l'escriptura. A Dies d'aigües (1980) es va mostrar més elegíac i evocador de l'experiència personal. Altres obres seves en el terreny de la poesia són La veu del vent (1988), Matèria dels astres (1992) i L'escrivent (1999). El 1992 es va iniciar en la narrativa amb Des de l'ombra. També ha traduït diverses obres de l'alemany al català, com Himnes a la Nit de Novalis (1975) i Novel·la d'infant de Klaus Mann (1981).
El 2012 va heretar el títol de marquès de Tàpies, després de la defunció del seu pare. També és membre del Patronat de la Fundació Antoni Tàpies, i director d'Edicions T, una editorial especialitzada en edicions d'obra gràfica d'artistes contemporanis i llibres de bibliòfil.

## Referències

* ↑ «Antoni Tàpies i Barba». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Títulos Nobiliarios en el Boletín Oficial del Estado, octubre de 2012». [Consulta: 5 octubre 2012].
* ↑ Juan José Navarro Arisa. «Ediciones T se presenta con aguafuertes de gran formato de Antoni Tàpies», 23-11-1988. [Consulta: 5 octubre 2012].
# Johann Christoph Bach (1689-1740)

Johann Christoph Bach (12 de setembre de 1689 - 28 de febrer de 1740) va ser un músic i professor alemany.
Era fill de Johann Christoph Bach (1645-1693) (germà bessó de Johann Ambrosius Bach) i cosí del gran Johann Sebastian Bach. Va néixer a Arnstadt (Turíngia, Alemanya) el 12 de setembre de 1689. L'any 1714 va aconseguir el càrrec d'organista a Keula. El 1729 es traslladà a Blankenhaim (Turíngia) on, a més d'organista, es dedicà al comerç i a l'ensenyament. Va morir a Blankenhaim el 28 de febrer de 1740.

## Referències

* ↑ Christoph WolffThe New Grove Bach Family. MacMillan London, 1983.

## Bibliografia

* Diccionario Enciclopédico de la Música "Música Maestro". Editorial Rombo, 1996. ISBN 8482570323
# Oued Naanaa

Oued Naanaa (àrab واد النعناع) és una comuna rural de la província de Settat de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.991 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Modulatrícids

Els modulatrícids (Modulatricidae) són una petita família d'ocells passeriformes de l'Àfrica subsahariana.
Les seves espècies han estat enigmes taxonòmics en el passat, havent estat traslladades entre les famílies dels muscicàpids, els túrdids i els timàlids. Aquesta família va ser denominada a la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.3, 2013) Arcanatoridae (Arcanatòrids). Formen una clade basal de Passerida proper als promeròpids

## Taxonomia

* Gènere: Modulatrix, amb una única espècie: la turdina d'ulleres (Modulatrix stictigula).
* Gènere: Arcanator, amb una única espècie: la turdina tacada (Arcanator orostruthus)
* Gènere: Kakamega, amb una única espècie: la turdina de Kakamega (Kakamega poliothorax)

## Referències

* ↑ Beresford, P.; Barker, F. K.; Ryan, P. G.; Crowe, T. M. (en anglès) Proceedings of the Royal Society of London B: Biological Sciences, 272, 1565, 22-04-2005, pàg. 849–858. DOI: 10.1098/rspb.2004.2997. ISSN: 0962-8452. PMC: 1599865. PMID: 15888418.
* ↑ Johansson, Ulf S.; Fjeldså, Jon; Bowie, Rauri C. K. Molecular Phylogenetics and Evolution, 48, 3, 01-09-2008, pàg. 858–876. DOI: 10.1016/j.ympev.2008.05.029. PMID: 18619860.
* ↑ Winkler, David W. «Modulatricidae (Spot-throat and Allies)». A: Bird families of the world: an invitation to the spectacular diversity of birds. Lynx Edicions, Barcelona, 2015, p. 498–499. ISBN 9788494189203.
# Ravi (cràter)

Ravi és un petit cràter d'impacte situat en la cara visible de la Lluna, en el sector nord-est de l'interior del cràter Alphonsus. Al costat del cràter es troben altres quatre formacions similars: José (a l'est sud-est); Monira (a l'est); Chang-Ngo (al sud-oest); i Soraya (al sud-est).
Té una forma de bol, amb un contorn pràcticament circular. Una de les esquerdes de les Rimae Alphonsus travessa el cràter.

## Denominació

Cinc dels cràters interiors d'Alphonsus posseeixen noms oficials, que procedeixen d'anotacions originals no oficials utilitzades en la fulla 77D3/S1 de la sèrie de mapes Lunar Topophotomap de la NASA. La designació va ser adoptada per la UAI en 1976.

## Vegeu també

* Cràter Alphonsus, amb el grup complet dels cinc cràters.
* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* ↑ Exzerpt Arxivat 2015-03-11 a Wayback Machine. IAU (Grenoble 1976). In: Transactions of the IAU Bd. XVIB, Hrsg. D. Riedel, 1977

### Altres referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Ravi (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 19 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 8 novembre 2018].