OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Làmina nuclear

La làmina nuclear o nucleolema és una xarxa entremesclada de filaments intermedis de 80 a 100 nm de gruix compostos de làmines A, B i C situades a la perifèria del nucleoplasma. La làmina nuclear confereix estabilitat mecànica a l'embolcall nuclear. A més, en interaccionar amb la cromatina participa en la determinació de l'organització tridimensional del nucli interfàsic.
La composició de la làmina es basa en proteïnes anomenades làmines. Els tres tipus de làmines (A, B i C) estan codificats per 3 gens diferents. Les de tipus A i C se sintetitzen a partir del mateix gen, anomenat LMNA, per processament alternatiu donant lloc a quatre subtipus: A, A(Δ)10, C1 i C2. Les làmines de tipus B estan codificades per dos gens diferents: LMNB1 (làmines del subtipus B1) i LMNB2 (làmines dels subtipus B2 i B3, també per processament alternatiu del gen).
Totes les làmines presenten un domini globular al seu extrem C-terminal i un altre a l'N-terminal. A través del C-terminal, excepte les làmines C, uneixen una molècula anomenada farnesil (procés denominat farnesilació) que permet l'ancoratge de les làmines a la membrana nuclear interna. Aquesta unió permet que es formin dímers, després tetràmers, protofilaments, filaments i finalment el reticle que constitueix la làmina nuclear.
La fosforilació de les làmines provoca el desassemblatge de la làmina nuclear causant el trencament de l'embolcall a l'inici de la divisió cel·lular. Tot i que la formació de la làmina no és necessària durant els passos inicials, l'organització de l'embolcall és indispensable pel creixement posterior i el manteniment de la seva integritat. Les làmines s'incorporen després que la cisterna o espai perinuclear envolti l'ADN i comenci el transport entre el nucli i el citoplasma.
L'aparició de l'embolcall nuclear permeté que els eucariotes aïllessin els processos genètics principals, com l'autoduplicació de l'ADN o la síntesi d'ARN. A més això feu possible que l'ARNm es modifiqui dins del nucli abans de ser traduït als ribosomes. Aquestes modificacions no es produeixen en els procariotes, car a mesura que l'ARN polimerasa sintetitza l'ARN, simultàniament l'extrem 5' s'uneix al ribosoma i comença la traducció.
# Part Alta

La Part Alta de Tarragona, és el nom del centre històric de la ciutat. És la part de la ciutat situada sobre la muntanyeta de Tarragona i que està al voltant de la Catedral.
Coincideix amb l'antic Fòrum Provincial de Tàrraco. Estava envoltada per la muralla romana, d'uns 4 km. al segle iii aC, tot i que en l'actualitat només es conserva al voltant d'1 km. i una porta adovellada original. La part alta o barri antic correspon al perímetre que ocupava la ciutat medieval, dalt el turó, la qual s'havia establert sobre el que se'n podria dir l'acròpoli de la Tàrraco romana. Aquest barri apareix perfectament delimitat per les muralles.
Durant gran part de l'edat mitjana, la Part Alta fou el principal nucli de població de Tarragona, que en aquella època formava una discontinuïtat amb el barri mariner, el Serrallo.

## Festes i tradicions

Tot i que actualment la Part Alta ja no és el centre neuràlgic de la ciutat, sí que segueix sent el lloc on se celebren totes les festes populars, sobretot a ser el districte tradicional i a tenir dins de la seva zona la Catedral. És també la zona de la ciutat amb més locals d'oci i bars, conjuntament amb la Part Baixa.

## Monuments importants a la Part Alta

* La Catedral de Tarragona
* El Pretori
* La Casa Castellarnau
* La Casa Canals
* El Palau Arquebisbal
* El Seminari de Tarragona
* Les Muralles romanes
* El Museu Nacional Arqueològic de Tarragona
* L'emblemàtic Carrer Major
* Les restes del Circ romà de Tarragona
* La Plaça de la Font
* L'Antic Ajuntament de Tarragona
* El Carrer del Cós del Bou
* El Carrer Merceria i els seus arcs
* La plaça del Fòrum

## Referències

* ↑ «La Part Alta de Tarragona». Tinet.cat. Tarragona: Tinet. Arxivat de l'original el 30 juliol 2021. [Consulta: 6 setembre 2022].
# Can Jepa (Rupià)

Can Jepa és una obra de Rupià (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Mas de planta rectangular amb carener perpendicular a la façana i coberta a dues aigües. La volumetria de mas és de planta baixa i pis, amb una terrassa a la planta principal. Actualment té les façanes sense arrebossar, la pedra queda al descobert en les llindes i muntants de les obertures fruit d'una important rehabilitació.
Hi ha una construcció de fusta annexa a la façana nord que podria ser un traster o un garatge.
Aquest edifici podria ser anterior al segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Can Jepa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Genoa

«Genoa» té aquests significats:
* Genoa és el nom anglès de la ciutat de Gènova.
* Genoa Cricket and Football Club, equip italià de futbol de la ciutat de Gènova
* Genoa (Colorado)
* Genoa (Ohio)
* Genoa (Nebraska)
* Genoa (Nevada)
* Genoa (Wisconsin)
* Genoa City (Wisconsin)
# Bunsbek

El Bunsbek també anomenat Bunsbach és un afluent del riu Ammersbek a l'estat de Slesvig-Holstein a Alemanya. Neix al nucli Hüls del municipi d'Elmenhorst, passa pels municipis de Jersbek i de Klein Hansdorf. Al nucli d'Hornaue del municipi d'Ammersbek conflueix amb l'Hunnau i forma el riu Ammersbek que desguassa via l'Alster i l'Elba al Mar del Nord.

## Afluent

* Strusbek (Rehagen)

## Galeria

* Aiguabarreig d'un braç de l'Strusbek al Bunsbek
* Pont i limnímetre a Rehagen
* El riu en fer la frontera de la reserva natural Hansdorfer Brook

## Referències

* ↑ Flussgebietsgemeinschaft Elbe (FGG Elbe), Arbeitsgemeinschaft für die Reinhaltung der Elbe, Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine.
* ↑ Josef Nyáry, Durch Hamburgs hohen Norden: Die Ammersbek, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 1 de setembre de 2006 (traducció: L'extrem nord d'Hamburg: el riu Ammersbek) (alemany)
# Luciosoma pellegrinii

Luciosoma pellegrinii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Borneo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parspatuni

Els Parspatuni (en armeni: Պարսպատունիք) van ser una família de nakharark (nobles) d'Armènia amb feu hereditari a la comarca del Parspatuniq a la província de Vaspurakan.

## Mapa de Parspatuniq

L'Enciclopèdia Soviètica d'Armènia publicà una sèrie de mapes entre els quals hi ha el de la regió Vaspurakanesa de Parspatuniq.

## Referències

* ↑ «-Armenian Princely Families-». Arxivat de l'original el 2020-07-31. [Consulta: 2 desembre 2021].
# Can Martí Gaza

Can Martí Gaza és una obra neoclàssica d'Alella (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil de planta rectangular formada per planta baixa, pis i terrat.
La façana presenta quatre grans pilastres adossades que recorren el mur de la planta baixa i el pis i que flanquegen l'entrada. Totes tenen el fust estriat i el capitell d'estil corinti. Sobre les finestres laterals hi ha trencaaigües i damunt la cornisa una balustrada de caràcter clàssic.
La cornisa desapareix a la part posterior de l'edifici, així com se suprimeix l'organització seguida a les altres façanes degut a la proximitat amb un altre edifici.

## Referències

* 1 2 3 «Can Martí Gaza». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Boxhorn

Boxhorn (en luxemburguès: Boxer; alemany: Boxhorn) és una vila de la comuna de Wincrange, situada al districte de Diekirch del cantó de Clervaux. Està a uns 53 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Boxhorn». [Consulta: 24 setembre 2015].
# Part (desambiguació)

«Part» té aquests significats:
* Part, conjunt de processos fisiològics de la dona que tenen com a resultat el procés d'expulsió del fetus com a finalització de l'embaràs i inici del postpart.
* Part (llengua), llengua també coneguda com a pahlavi arsàcid, és una llengua extinta del grup nord-occidental de la família iraniana l'origen de la qual se situa a l'imperi part.
Viccionari
# Can Martí (mas a Tossa)

Can Martí o Mas Martí és una antiga masia al terme de Tossa de Mar (la Selva) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.; reformada al segle xvi i amb reformes parcials i ampliacions del XIX i XX (1980-85). Una important reforma va ampliar el sòl i el sostre de la casa i feu perdre la simetria dels elements i obertures de la façana. Als anys 80 del segle XX es va reformar i refer la teulada.
És un edifici aïllat de dues plantes, coberts de doble vessant a laterals i situat en el pendent d'un turó. La seva planta és rectangular, tot i que hi ha diversos locals afegits, originalment destinats al bestiar, a la zona de més desnivell i a manera de contraforts.
La façana consta d'un portal i tres finestres, dues d'elles al primer pis. La porta d'entrada té forma d'arc rebaixat i està emmarcada de grans blocs de pedra (granit). La llinda està formada per tres blocs arquejats. És possible que originalment la porta principal ocupés el centre de la façana. La finestra principal, situada sobre la part esquerra de la porta principal, és de llinda monolítica horitzontal, amb l'ampit treballat i amb els blocs inicials dels brancals decorats amb dos pinacles senzills. Pel que fa a les dues finestres restants, més petites, una és de permòdols i l'altra d'arc conopial de taló. A la façana lateral, del costat de llevant, hi ha una finestra emmarcada de pedra amb forma d'arc deprimit còncau. Aquesta llinda porta gravada la data de 1559, a més d'una decoració floral i una creu catòlica. A més, hi ha d'altres finestres de permòdols.
Davant de la casa, prop de la porta hi ha una estructura reduïda i baixa de pedra, reformada, que dificulta endevinar-ne l'ús original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2014].
# Mesopotàmia (desambiguació)

«Mesopotàmia o Mesopotamia» té aquests significats:
* Toponímia:
** Mesopotamia, regió geogràfica de l'Argentina, delimitada pels rius Paraná i Uruguai
** Mesopotàmia, regió situada entre l'Eufrates i el Tigris, on es van desenvolupar les cultures sumèria i accàdia
** Mesopotàmia (província romana), província de l'Imperi Romà formada el 115 quan Trajà va entrar a Singara i Nisibis evacuada per Adrià el 117
** Mesopotàmia (tema), divisió civil i militar de l'Imperi Romà d'Orient
** Alta Mesopotàmia, entre les fonts de l'Eufrates i Tigris i segueix entre els dos rius fins al Diyala
** Baixa Mesopotàmia, part sud de Mesopotàmia, on hi havia la ciutat de Babilònia
** Mandat Britànic de Mesopotàmia, mandat classe A de la Societat de Nacions, confiat al Regne Unit quan l'Imperi Otomà va ser dividit cap al 1920 pel Tractat de Sèvres després de la Primera Guerra Mundial
* Esdeveniments:
** Teatre d'operacions de Mesopotàmia, conjunt d'operacions militars de la I Guerra Mundial realitzades en els territoris mesopotàmics de l'Imperi
** Tour de Mesopotàmia, competició ciclista d'un sol dia que es disputa a Turquia
# Carlos Alberto Cornejo Campaña

Carlos Alberto Cornejo Campaña (Santiago de Xile, 1944 - Madrid, 20 de maig de 2003) va ser un periodista, escriptor, dramaturg, crític de cinema i guionista d'historietes xilè exiliat a Espanya.

## Biografia

Era net del locutor de ràdio Gustavo Campaña, autor del programa La familia chilena. Va estudiar ciències polítiques i literatura a la Universitat de Santiago de Xile i va fer alguns estudis de cinema a la Universitat Complutense de Madrid i a la London School of Film Technique.
Des de 1960 escrivia articles i contes a diverses revistes. Començà la seva carrera com a dibuixant de còmics amb Alberto Vivanco, amb qui va assolir fama gràcies a la tira còmica Lolita al diari El Clarín de Xile des de 1964. A més, entre 1965 i 1973 va escriure articles de crítica de cinema a les revistes Ercilla, Ecran i La Quinta Rueda amb el pseudònim Incinerador. També presentà el programa de televisió El mejor cine del Canal 9 de la Universitat de Xile, i fou comentarista cultural al noticiari de la Televisión Nacional de Chile (1970-1973), i va escriure els llibres de còmics Simbad el marino (amb dibuixos de Jorge Salas) i La desaparición de Carpincho (amb dibuixos d'Hervi). Alhora, va compondre les obres de teatre Historia de la mujer (1970), Adiós papá (1971) i Educación Seximental (1972) amb el mim Enrique Noisvander.
Arran del cop d'estat de l'11 de setembre de 1973 que va instal·lar Augusto Pinochet a Xile es va veure obligat a marxar i el 1974 es va instal·lar a Espanya. El mateix any va dibuixar per a la revista catalana Tretzevents. Després va publicar en còmic Una canción de navidad (versió del clàssic de Charles Dickens, 1974), El barón de Munchhausen (1975), Viaje al centro de la Tierra (1977) i Pulgarcito (1978), alguns d'ells elegits "Llibres d'interès infantil i juvenil" pel Ministeri de Cultura d'Espanya. Després va continuar com a guionista de la Colección Clasicómic fins 1987.
El 1976 va realitzar el guió per a la sèrie de TVE Eva a las diez i el 1988 fou un dels nominats junt a José Agustín Mahieu al Goya al millor guió adaptat per El túnel d'Ernesto Sábato, dut al cinema per Antonio Drove. D'inspiració cristiana, va escriure El valor de la vida humana, Biografía de Juan Pablo II i 10 texts per a Un santo para Chile (1992). Va ser membre del World Press Institute i de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya.
Va morir a Madrid el 20 de maig de 2003, víctima d'una complicació d'arteritis. El seu darrer projecte fou el guió Donde comienza la luz sobre la biografia de Gabriela Mistral.

## Referències

* ↑ Alberto Vivanco y la tira cómica "Lolita"
* ↑ El último mutis de Carlos Alberto Cornejo, a El Mostrador (28-V-2003)
* ↑ Tretzevents, n. 236 a la tebeosfera
* ↑ Carlos Alberto Cornejo a la tebeosfera
* ↑ El túnel al web dels premis Goya
* ↑ El desaparecido creador chileno Carlos Alberto Cornejo, Atacama (Diario : Copiapó, Chile)-- mayo 23, 2003.
# Boxing for Freedom

Boxing for Freedom és una pel·lícula documental espanyola del 2015 escrita i dirigida per Juan Antonio Moreno Amador i Silvia Venegas Venegas.

## Sinopsi

Sadaf Rahimi és la millor boxadora de l'Afganistan, però ha d'enfrontar-se a les tradicions del seu país, a la por i al seu propi destí per a ser una dona lliure. Ella i la seva germana Shabnam es van unir a l'equip de boxa femenina de l'Afganistan amb 13 anys, quan van tornar al seu país després d'estar refugiades a l'Iran. Van començar a practicar l'esport per admiració a Laila Ali, filla de Mohamed Ali. Els seus èxits en la boxa i en els estudis la van convertir en un referent per a moltes joves afganeses, però el seu camí no ha estat exempt d'amenaces i dificultats. Les noies entrenen en el mateix estadi on no tants anys enrere altres dones morien executades d'un tir al cap per a gaubança de les masses aquí congregades. Els seus veïns les insulten, no poden anar soles pel carrer. El seu somni és participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2016 de Rio de Janeiro.

## Producció

Les germanes van començar a practicar boxa el 2009, quan van tornar de l'Iran. Els directors les van conèixer el 2011 durant la realització del documental La vida más allá de la batalla, i per realitzar-lo la van seguir durant quatre anys (dels 17 als 21 anys), van lliurar una càmera a Sadaf perquè ella pogués gravar el que volia mostrar. La seva càmera té un paper fonamental dins de la narrativa del documental, perquè no sols la utilitzava ella, sinó també la seva germana Shabnam i la seva mare Salima.

## Nominacions

El 2015, en la 71a. edició del lliurament de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics, la pel·lícula va ser nominada per a la medalla al millor documental.

## Referències

* ↑ Boxing from Freedom a Fotogramas
* ↑ Boxing for Freedom a El Mundo
* ↑ A puñetazos por su libertad, El País, 7 de maig de 2015
* ↑ «Nominaciones a las 71 Gala Medallas CEC. Películas 2015». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 18 febrer 2018].

## Enllaços externs

* El cortometraje grabado en Afganistan 'Boxing for Freedom' abre el Festival Ibérico de Badajoz, rtve.es, 19 de juliol de 2016
# Léra Averbakh

Valéria (Lera) Lvovna Averbakh, rus: Вале́рия (Ле́ра) Льво́вна Авербах, coneguda habitualment com a Lera Auerbach (Txeliàbinsk, 21 d'octubre de 1973) és una compositora i pianista russa. És considerada com una dels 50 millors compositors contemporanis del món, d'entre només tretze dones.

## Carrera

Continuà la tradició de virtuosos compositors i pianistes dels segles XIX i XX. La seva música es caracteritza per la llibertat d'estil.
Auerbach va realitzar el seu debut en el Carnegie Hall en maig de 2002 interpretant la seva pròpia "Suite per a violí, piano i orquestra juntament amb Gidon Kremer i la Kremerata Baltica. Des de llavors la música d'Auerbach ha sonat al carnegie Hall cada temporada. El 2005 va rebre el prestigiós "Hindemitz Prize" en el festival de música Schelswig-Holstein d'Alemanya.
Les seves composicions han estat representades i interpretades per Gidon Kremer, el Ballet Real Danés, el Ballet de Handemburg, David Finckel y Wu Han, Vadin Gluzman, la Kremerata Bàltica i l'Ensemble de l'orquestra de Kanzawa, entre molts altres. Ausberch ha actuat com a pianista solista en prestigiosos auditoris com el Great Hall del Conservatori de Moscou, la Ciutat de l'Òpera de Tòquio, el Lincoln Center de Nova York, el Herkulessaal de Múnic, el Konzerthaus d'Oslo, el Symphoni Hall de Chicago i el Kennedy center de Washington DC.
Una nova representació del Ballet Real de Dinamarca per celebrar el bicentenari de Hans Christian Andersen, va ser la segona col·laboració de Lera Auerbach amb el coreògraf John Neumeier. El ballet va ser una interpretació moderna del clàssic La Sirenita, en la seva estrena a l'abril de 2005 va ser tot un èxit. Lera Auerbach també és escriptora, ha publicat poesies i prosa en rus. Lera Auerbach és una de les compositores més joves que publica amb la prestigiosa editorial Hans Sikorki (famosa per publicar obres de Prokófiev, Xostakóvitx, Sofia Gubaidulina i Kancheli).

## Referències

* ↑ Roberts, Maddy Shaw «Eight of the world's 100 top conductors are now women, compared to just one in 2013» (en anglès). Classic fM, 07-01-2020 [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ Classical Music Statistics 2019 Arxivat 2020-09-29 a Wayback Machine. a bachtrack (anglès)
# René Aubry

René Aubry (Remiremont, 1956) és un compositor francés. És reconegut com a multiinstrumentista per la seua capacitat per mesclar harmonies clàssiques amb instruments moderns en la seua música. Aubry ha compost música per a coreografies d'artistes reconeguts com Carolyn Carlson, Pina Bausch i Philippe Genty, i també ha participat en diverses bandes sonores.

## Discografia

* 1983 - René Aubry
* 1987 - Airs dans l'air
* 1988 - Libre parcours
* 1989 - Dérives (para Philippe Genty)
* 1990 - Steppe (para Carolyn Carlson)
* 1991 - La Révolte des enfants
* 1993 - Après la pluie
* 1994 - Killer Kid
* 1995 - Ne m'oublie pas (para Philippe Genty)
* 1997 - Signes
* 1998 - Plaisirs d'amour
* 2001 - Invités sur la terre
* 2003 - Seuls au monde
* 2004 - Projection privée (para la película Malabar Princess)
* 2006 - Mémoires du futur
* 2008 - Play Time
* 2011 - Refuges
* 2013 - Room on the Broom
* 2013 - Forget me not
* 2014 - Days
* 2015 - Now
* 2015 - Stick man
* 2017 - Chaos
* 2018 - Petits sauts délicats avec grand écart

## Referències

* ↑ «René Aubry publica su 25º álbum, «I Sing My Song» – Minimalismore» (en espanyol europeu), 02-05-2022. [Consulta: 4 gener 2024].
* ↑ ; Rivera, Jordi«MÚSICA DE FUSIÓ: RENÉ AUBRY. SALENTO», 10-03-2013. [Consulta: 4 gener 2024].
* ↑ Murcia.com. «La exquisitez de René Aubry en La Mar de Músicas de Cartagena - Cartagena - murcia.com» (en castellà). [Consulta: 4 gener 2024].
* ↑ Fnacmusic. «René Aubry» (en francès). Arxivat de l'original el 5 de juliol de 2008. [Consulta: 15 octubre 2011].
# Genianthus

Genianthus és un gènere que pertany a la família de les apocinàcies amb 19 espècies de plantes fanerògames. És originari d'Àsia.

## Distribució i hàbitat

Es distribueix per Bangladesh, Bhutan, Xina, l'Índia, Indonèsia, Malàisia, Filipines, Tailàndia i el Vietnam. Es troba en els boscos humits, els boscos del monsó.

## Descripció

Són enfiladisses de diversos metres de llarg. Les fulles són herbàcies de 7-19 cm de llarg i 3-10 cm d'ample, ovades o el·líptiques, en general, arcades, basalment truncades a cuneades o, en rares ocasions, arrodonides. L'àpex n'és agut a acuminat, de vegades apiculat, glabres, poc o densament pubescents, amb tricomes simples.
Les inflorescències són extraaxil·lars, sempre una per node, tan curta o llarga com les fulles adjacents, amb moltes flors. Les bràctees florals en són absents o són petites.

## Taxonomia

| Genianthus aurantiacus Genianthus bicoronatus Genianthus blumei Genianthus crassifolius Genianthus ellipticus Genianthus hastatus Genianthus horei Genianthus laurifolius Genianthus macrophyllos Genianthus maingayi | Genianthus nicobarensis Genianthus rectinervis Genianthus ridleyi Genianthus rufio-velutinus Genianthus siamicus Genianthus subpeltatus Genianthus syringifolius Genianthus trullatus Genianthus valvatus |

## Referències

* ↑ Espècies a PPP-index

## Bibliografia

* Klackenberg, J. 1995. Taxonomy and phylogeny of the SE Asian genus Genianthus (Asclepiadaceae). Bot. Jahrb. Syst. 117: 401–467.