OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vianden

Vianden (luxemburguès Veianen, alemany Vianden) és una comuna i vila al nord de Luxemburg, que forma part del cantó de Vianden. El seu nom prové del gal i vol dir rocallós. És travessat pel riu Our i es troba vora la frontera amb Alemanya. El 1308 va rebre el títol de vila.
Fou el centre del Comtat de Vianden.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| Luxemburguesos | 955 | 63,20% |
| Forasters | 556 | 36,80% |
| - Portuguesos | 342 | 22,63% |
| - Francesos | 23 | 1,52% |
| - Italians | 35 | 2,32% |
| - Belgues | 23 | 1,52% |
| - Alemanys | 27 | 1,79% |
| - Iugoslaus | 36 | 2,38% |
| - Altres | 70 | 4,63% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 1.511 |
| 01/01/2002 | 1.457 |
| 01/01/2003 | 1.464 |
| 01/01/2004 | 1.502 |
| 01/01/2005 | 1.561 |

## Vila del llibre

Des de l'any 2002 Vianden és una "cité litéraire", vila del llibre, que organitza cada any una "Fête du livre" (Festa del llibre).

## Galeria d'imatges

* Vianden des de dalt
* Vianden, des del castell
* Castell de Vianden
* Castell de Vianden, vist des de la vila
* Castell de Vianden,
* Torre del llac
* Llac
* École Primaire
* Stadhous

## Referències

* ↑ «Veiner Pabeier- a Béicherdeeg» (en francès). [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ «Book Festival Vianden» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-01-24. [Consulta: 10 gener 2020].

## Enllaços externs

* Turisme a Vianden Arxivat 2005-04-12 a Wayback Machine.
* Castell de Vianden Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Al-Hada

Al-Hada és un districte de la governació de Dhamar, al Iemen, a la comarca del Djabal Bashar. El 2003, el districte tenia 143.100 habitants. S'hi va trobar un jaciment arqueològic que va ser excavat per iemenites del 2000 al 2002 i es va descobrir un temple dedicar a Wadd, amb unes taules i uns altars per les libacions. També es van descobrir algunes inscripcions dels segles II i III.

## Referències

* ↑ «Districts of Yemen». Statoids. [Consulta: 21 octubre 2010].
* ↑ Arbach, Mounir; Crassard, Rémy. «L'Arabie du Sud antique vue de l'intérieur Chroniques yéménites» (en francès), 18-03-2009. [Consulta: 31 octubre 2010].
# Samassi

Samassi és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la província de Sardenya del Sud. L'any 2004 tenia 5.332 habitants. Es troba a la regió de Campidano di Cagliari. Limita amb els municipis de Furtei, Sanluri, Serramanna, Serrenti

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Ennio Cabiddu | Llista cívica |
# Jaume Nolla i Durán

Jaume Nolla i Durán (Barcelona, 3 de setembre de 1929 - Barcelona, 19 de maig de 1997) fou un futbolista i periodista esportiu català. Pare de Santi Nolla i pare polític de Xavier Díez Serrat, l'any 1997 fou guardonat a títol pòstum per la Federació Catalana de Futbol, en reconeixement per la seva gran tasca en el futbol català des de diferents vessants professionals com a periodista, delegat federatiu i historiador.
Nasqué en el barri del Poble Sec, amb el qual sempre es mantingué unit. De jove, jugà al Poble Sec i el Sabadell, entre altres equips, i posteriorment s'inclinà pel futbol formatiu, al que dedicà la resta de la seva vida.
Inicià els seus primers passos periodístics l'any 1964 a Tele/eXpres, de la mà de Juan José Castillo. L'any 1966 entrà, juntament amb Castillo, a formar part de la redacció de El Mundo Deportivo, on hi col·laborà durant 31 anys.
Els seus companys recorden una anècdota que va poder canviar la història del FC Barcelona. Sota el mandat d'Agustí Montal, el Barça es plantejà la possibilitat de fitxar el golejador alemany Gerd "Torpede" Müller. Nolla Durán publicà l'interès del club blaugrana, però la federació alemanya de futbol declarà intransferible al jugador perquè continués jugant a Alemanya fins a la celebració del Mundial'74. Davant la negativa, els dirigents del Barça optaren per fitxar Johan Cruyff.
Publicà El ayer y hoy del fútbol catalán, llibre que recull la història dels primers 75 anys de la Federació Catalana de Futbol, així com Día a día, una exhaustiva recopilació dels partits disputats pel FC Barcelona des de la seva fundació. L'any 1995 fou coautor, juntament amb Tomás Guasch, de Futbolmanía, un compendi de divertides anècdotes del futbol.
L'any 1995 rebé la distinció de Forjador de la Història Esportiva de Catalunya, el premi Husa a la millor divulgació periodística i la medalla d'or i brillants del FC Barcelona per la seva trajectòria.
Un cop jubilat continuà publicant una col·laboració al suplement “Catalunya Esportiva”, de “El Mundo Deportivo”, sota l'epígraf “Recull”, on hi relatà passatges històrics dels clubs i personatges del futbol català.

## Referències

* ↑ «Jaume Nolla i Durán». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El Mundo Deportivo, 27 de juny de 1997, La Nit del Futbol Català, a punt
* ↑ «Jaume Nolla Duran, un periodista apasionado del deporte formativo» (en castellà). La Vanguardia, 20-05-1997. [Consulta: 25 setembre 2018].
# Miquel Massip (organista)

Miquel Massip fou organista del Monestir de Sant Daniel de Girona duarnt el segle xix. Juntament amb el mestre Compta i Bernat Bertran, va formar part del tribunal que es constituí l'onze de novembre de 1804 per judicar les oposicions al magisteri de l'orgue de la catedral de Girona.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. «La Música a la Catedral de Girona». Universitat Autònoma de Barcelona, 2019. [Consulta: 30 desembre 2020].
# Trsťany

Trsťany és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1288.
# Transliteració

La transliteració és la representació d'un text escrit amb un sistema d'escriptura determinat amb caràcters d'un altre sistema d'escriptura d'una manera sistemàtica, de forma que existeix una correspondència entre els caràcters de tots dos sistemes d'escriptura.
La transliteració intenta aconseguir una correspondència d'un a un entre els signes de les dues escriptures, de tal manera que un lector ben informat pugui reconstruir el text original transcrit, però per assolir aquest objectiu de vegades cal definir grups de signes o marques diacrítiques per a representar determinades seqüències de signes o signes que no tenen una correspondència clara entre les dues escriptures. Per exemple, l'alfabet grec modern té 24 lletres que no es corresponen a les 26 de l'alfabet llatí actual. Algunes lletres gregues se solen transcriure amb sèries de dos lletres llatines, per exemple 'th' per theta (Θ) o 'ps' per psi (Ψ). Per complicar-ho més, les convencions són diferents per a transliterar el grec clàssic o el grec modern.
La transliteració es diferencia de la transcripció en què aquesta es basa en la fonologia o la fonètica originals del text a transcriure, mentre que la transliteració es basa en l'escriptura del text, independentment de com es pronuncia. Per exemple, les variants Muhammad o Mohammed són variants de transcripció segons el so d'aquestes paraules en diferents varietats de l'àrab.
Existeixen normes ISO per a la transliteració d'alguns sistemes d'escriptura:
* ISO 9 — Alfabet ciríl·lic
* ISO 233 — Àrab
* ISO 259 — Hebreu
* ISO 843 — Grec
* ISO 3602 — Japonès
* ISO 7098 — Xinès
* ISO 9984 — Georgià
* ISO 9985 — Armeni
* ISO 11940 — Tailandès
* ISO 11941 — Coreà, amb un sistema diferent per a Corea del Nord i Corea del Sud
* ISO 15919 — Hindi

## Vegeu també

* Viquipèdia:Transliteració: Les normes de transliteració que es fan servir a la Viquipèdia en català.
* Viquipèdia:Transcripció
* Viquipèdia:Transcripció del rus
* Transliteració de l'alfabet hebreu
* Devanagari
* Hangul
* Katakana
* Hiragana
* Bopomofo
* Pinyin
* Transliteració Wylie
* Transliteració de l'alfabet grec
* Transliteració de l'alfabet búlgar
* Transliteració de l'alfabet rus
* Transliteració de l'alfabet ucraïnès
# Vianen

Vianen és un municipi de la província d'Utrecht, al centre dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 19.640 habitants repartits per una superfície de 42,37 km² (dels quals 2,9 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

* Everdingen (1,287)
* Hagestein (1,477)
* Vianen (19,697)
* Zijderveld (788)

## Ajuntament

El consistori municipal consta de 17 membres, format des del 2006 per:
* PvdA, 4 regidors
* Platform Vianen, 4 regidors
* Lokaal Alert, 3 regidors
* VVD, 2 regidors
* CDA, 2 regidors
* SGP, 1 regidor
* ChristenUnie, 1 regidor

## Personatges il·lustres

* Marian van de Wal, cantant

## Enllaços externs

* www.vianen.nl
# Milà-Torí 2023

La Milà-Torí 2023 va ser l'edició 104 de la Milà-Torí. Es disputà el 15 de març de 2023 sobre un recorregut de 192 km amb sortida a Rho i arribada a Orbassano. La cursa formava part de l'UCI ProSeries amb una categoria 1.Pro.
El vencedor fou el neerlandès Arvid de Kleijn (Tudor Pro Cycling), que s'imposà a l'esprint a Fernando Gaviria (Movistar Team) i Casper van Uden (Team DSM) segon i tercer respectivament.

## Equips

L'organització convidà a 17 equips a prendre part en aquesta edició de la Nokere Koerse, deu de categoria UCI WorldTeam i set UCI ProTeams.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Gaviria (Movistar), segundo en la Milán-Turín ganada por Arvid De Kleijn» (en castellà), 15-03-2023. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «2023 » 104th Milano - Torino(1.Pro)». [Consulta: 3 abril 2023].

## Enllaços externs

* Milà-Torí 2023 - Lloc web oficial
# Andrei Kolkutin

Andrei Kolkutin, de vegades conegut com a Andrei Kolkoutine segons la transcripció afrancesada del rus Андрей Колкутин (nascut el 1957 a Smoliàninovo, Primórie), és un famós artista rus conegut per les seves habilitats tècniques i les seves característiques artístiques. A vegades els motius són la gent treballadora normal i corrent de Rússia, que per altra banda tenen un caràcter indefinit, amb humor i amabilitat. A vegades els elements suprematistes es combinen amb els elements figuratius. A la part inferior dels quadres poden aparèixer edificis distorsionats o cartes que completen la composició.
Kolkutin es va graduar el 1982 a l'Acadèmia d'Arts Repin, a Leningrad. Actualment viu i treballa a Nàltxik, a la República de Kabardino-Balkària de la Federació Russa.
Kolkutin ha desenvolupat la seva pròpia tècnica barrejant tradicions de les icones russes amb el suprematisme de Malèvitx, el cubisme i l'art naïf. El mitjà acostuma a ser la pintura a l'oli, però Kolkutin també ha fet escultures i treballs gràfics. Segons afirma, Kolkutin buscava els tons de colors tan especials que es troben a les antigues icones russes i va desenvolupar un mètode per fer aquests tons enganxant una capa de pintura grisa a la tela abans de pintar els colors, cosa que dona als colors una càlida claredat, distintiva de Kolkutin. Aquesta barreja de les antigues tradicions russes per confegir un nou estil ha estat controvertida.
Els quadres de Kolkutin són àmpliament exposats en museus, institucions i col·leccions privades de tot el món: a Rússia, França, els Estats Units, Alemanya, Dinamarca o Suïssa, entre d'altres.

## Col·leccions

L'art de Kolkutin és exposat, entre altres llocs, a les següents institucions:
* Galeria Estatal Tretiakov de Moscou
* Museu Estatal de Kabardino-Balkària
* Galeria de Pintura de Volgograd
* Museu d'Art de Tula
* Col·lecció del Banc Moskóvia
* Col·lecció de l'Inkombank (Moscou)
* Col·lecció del Banc Stolitxni (Moscou)
* Sala d'exposicions Olimp (Moscou)
* Sygeplejeskolen, Århus (Dinamarca)
* Museu de l'Art Religiós, Lemvig (Dinamarca)
* Kastrupgårdsamlingen, Copenhaguen (Dinamarca)

## Bibliografia

* Bjørnager, Kjeld: Andrei Kolkoutine: Signs and Deeds from the Russian Province. Moscou: Ganimed, 2006.
* Kolkutin, Andrei: Pictures from the Russian Province / Les tableaux de la province russe / Kartini rússkoi províntsii. Moscou: Ganimed, 1997.
* Selezniova, Iekaterina: Andrei Kolkoutine. Silkeborg: Galerie Moderne, 2007.
* Galerie Moderne Silkeborg: Kolkoutine. Silkeborg: Galerie Moderne, 2001.
* Eveleigh, Romilly. «Postmodern Icon», dins The Moscow Times, 1 d'abril del 2005, pàg. 102 (Versió online)
* Six Peintres Sovietiques d'aujourd'hui: Andrei Kolkoutine, Dmitri Krymov, Leonide Tichkov, Grigori Berstein, Lev Tabenkine. [Exposition, 8. mars-7 avril 1990], Fondation Mona Bismarck, 1990
# Samba (Di Cavalcanti)

Samba és un llenç modernista de l'artista brasiler Di Cavalcanti. Revela la gosadia estètica i tècnica, la gosadia en l'opció temàtica per a la representació de la cultura popular.

## Descripció

Creada el 1925, Samba és un quadre d'estil modernista i retrata un grup de sis sambistes, en primer pla, amb diversos turons al fons de la pintura, que situen l'obra a Rio de Janeiro.
Els dos personatges femenins ocupen el centre de l'obra. Inicialment, elles van ser retratades nues pel pintor, però després va optar per vestir-les. La noia en primer pla vesteix una faldilla groga llampant, però el pit dret roman a la vista, ja que el tirant li ha caigut pel braç. El mateix passa amb la dona en el segon pla, que vesteix una faldilla blanca, però no utilitza brusa.
Els quatre homes que apareixen al voltant de les dones estan vestits, els del fons estan dempeus, amb pantalons blancs. Un d'ells amb una samarreta taronja, i altre amb una samarreta color salmó. Aquest últim toca una guitarra mentre l'altre balla. Els altres dos estan asseguts, un porta una jaqueta marró, l'altre una camisa blava. Al fons, es nota una mica de cel blau amb alguns núvols i muntanyes verdes i cendres. Tots els personatges són afrobrasilers, amb cabells negres i traços durs i forts.
El quadre valia, el 2012, 10 milions de dòlars. Era propietat del marxant Jean Boghici, quan la nit del 13 d'agost del mateix any va ser destruït per un incendi en l'apartament de Copacabana on vivia el romanès-brasiler.

## Referències

* ↑ «‘Samba’, de Di Cavalcanti: arrojo visual e temático» (en portuguès brasiler). O Globo, 15-08-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 14 octubre 2028].
* ↑ MIGLIACCIO, Luciano. O Colecionador - Arte Brasileira e Internacional na Coleção Boghici (en portuguès). Rio de Janeiro: Aprazível Edições, 2013, p. 1. ISBN 978-8589978149. Arxivat 2022-02-27 a Wayback Machine.
* ↑ «Questões étnicas na arte contemporânea» (en portuguès brasiler). Portal do Professor (Ministério da Cultura), 11-02-2011. Arxivat de l'original el 2022-02-26. [Consulta: 14 agost 2012].
* 1 2 «‘Samba’, de Di Cavalcanti: arrojo visual e temático» (en portuguès brasiler). O Globo, 15-08-2012. Arxivat de l'original el 2022-02-26. [Consulta: 26 febrer 2022].
* ↑ «‘Samba’, de Di Cavalcanti, é destruída em incêndio em Copacabana» (en portuguès brasiler). O Golobo, 14-06-2007. Arxivat de l'original el 2021-08-04. [Consulta: 14 agost 2012].
# Miquel Masramon i Godó

Miquel Masramón i Godó fou un compositor i tractadista català del segle xix.
Format a l'escolania de Santa Maria del Mar, fou organista del monestir de les religioses Jerònimes i de les carmelites descalces de Barcelona. Escriví un Método científicopráctico de canto llano (Barcelona, 1858), destinat per a l'ús de capelles i convents, en el qual s'expliquen els orígens del cant eclesiàstic i les nocions principals del cant pla, i s'hi inclou una missa de difunts a tres veus.
Es conserven obres seves als fons musicals CMar (Fons de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar) i SMI (Fons de la basílica de Santa Maria d'Igualada).

## Referències

* ↑ «Obres de Miquel Masramon a l'IFMuC».

## Bibliografia

* M. Sanhuesa (1999): "La teoría musical en los manasterios jerónimos (siglos XV-XIX). Notas bio-bibliográficas", La Orden de San Jerónimo y sus monasterios: Actas del Simposium; BS; DMEHA; HMCVB (III 200).
# Truc (videojocs)

En els videojocs, un truc és una tècnica que permet fer trampes obtenint efectes beneficiosos als quals normalment no es pot accedir. Es poden utilitzar trucs en molts videojocs, tant d'un jugador (en els quals el seu ús queda a discreció del mateix jugador) com de diversos jugadors (en els quals el seu ús sol estar prohibit o, com a mínim, mal vist per l'avantatge injust que obtenen els jugadors que fan trampes). Al llarg de la història dels videojocs s'han desenvolupat dispositius per fer trampes, com ara GameShark i Action Replay, així com programes per detectar l'ús de trucs, com ara PunkBuster.

## Referències

* ↑ Mas, R. «Tramposos virtuals». El Temps, 7 maig 2018. [Consulta: 22 febrer 2021].
# Translocació

«Translocació» té aquests significats:
* Translocació cromosòmica
** Translocació robertsoniana
* Translocació proteica
* Translocació de protons
# Vianges

Vianges és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 79 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vianges era de 79 persones. Hi havia 21 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 13 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 55 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 19 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 52 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 29 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 8 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 11 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vianges el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 38 persones, 31 eren actives i 7 eren inactives. De les 31 persones actives 29 estaven ocupades (17 homes i 12 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 7 persones inactives 2 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa immobiliària, 2 d'empreses de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Vianges hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vianges a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vianges a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# La Closa de Xirivella

La Closa es un edifici medieval que s'ubica en el cantó dels carres Maestro Serrano i Joaquim Orero de Xirivella.
L'edifici apareix en època romana per la seua victòria sobre els cartaginesos. Donant-li per nom Silvilla (xicotet bosc). Fins fa alguns anys, es conservaven restes romanes en murs d'afusellament, restes de canalitzacions d'aigües i de calçada romana. Del segle VIII al XIII, Xirivella, passa a dominació musulmana. Amb influències en elements arquitectònics, com l'arc de mig punt que encara es pot veure en La Closa. Ramon Muntaner va posseir una alqueria a Xirivella, on va escriure la seua obra "La Crónica". De l'època medieval queda: la Casa del Dau i la closa, recentment restaurades. Amb l'expulsió dels moriscos Xirivella va quedar quasi deshabitada venint pobladors d'altres llocs. El document de Carta de Poblament es va atorgar el 17 de juliol de 1611, després, la recuperació demogràfica va ser ràpida.

## Referències

* ↑ Jimenez i Pasqual, Josep. Alqueries i cases velles a Xirivella. Revista d'estudis locals "Camí Fondo", 1995, p. 31-34.

## Bibliografia

* Ferrer, Vicenta; Bayes de Luna, Pilarín. Història de Xirivella (2000). Ed. Denes.
* Muntaner, Ramon. Crònica de Ramon Muntaner (1325-1328).

## Enllaços externs

* Raval de la Closa
# Amazic estàndard marroquí

L'amazic estàndard marroquí és una variant estandarditzada de la llengua amaziga elaborada al Marroc per l'Institut Reial de la Cultura Amaziga (IRCAM), on és una llengua oficial des de la Constitució marroquina de 2011. S'escriu en neo-tifinagh.
| « | S'ha establert un Consell Nacional de les Llengües de la cultura marroquina, responsable sobretot de la protecció i el desenvolupament de les llengües àrab i amazic i de les diverses expressions culturals del Marroc, que constitueixen un patrimoni autèntic i una font d'inspiració contemporània. | » |

## Pronunciació
### Consonants

| | | | Labials | Dentals | Alveolars | Palatals | Velars | Labiovelars | Uvulars | Faringals | Laringal |
| Oclusives | No emfàtiques | Sordes | | t | | | k | kʷ | q | | |
| Oclusives | No emfàtiques | Sonores | b | d | | | g | gʷ | | | |
| Oclusives | Emfàtiques | Sordes | | ṭ | | | | | | | |
| Oclusives | Emfàtiques | Sonores | | ḍ | | | | | | | |
| Constrictives | No emfàtiques | Sordes | f | | s | c | | | x | ḥ | h |
| Constrictives | No emfàtiques | Sonores | | | z | j | | | ɣ | ɛ | |
| Constrictives | Emfàtiques | Sordes | | | ṣ | | | | | | |
| Constrictives | Emfàtiques | Sonores | | | ẓ | | | | | | |
| Nasals | Nasals | Nasals | m | n | | | | | | | |
| Vibrants | No emfàtiques | No emfàtiques | | r | | | | | | | |
| Vibrants | Emfàtiques | Emfàtiques | | ṛ | | | | | | | |
| Lateral | Lateral | Lateral | | l | | | | | | | |
| Semiconsonants | Semiconsonants | Semiconsonants | w | | | y | | | | | |

## Referències

* ↑ Nom masculí Cf. BDLP-Maroc. «Amazighe». [Consulta: 2 gener 2017].
* 1 2 «Dahir n° 1-11-91 du 27 chaabane 1432 (29 juillet 2011) portant promulgation du texte de la Constitution» (pdf). Bulletin officiel du Royaume du Maroc, 5964, juillet 2011, pàg. 1902. Arxivat de l'original el 22 de febrer 2014. ISSN: 0851-1217 [Consulta: 12 febrer 2014]. Arxivat 22 de febrer 2014 a Wayback Machine.
* ↑ Salem Chaker. «L'écriture berbère : libyque et tifinagh». Centre de recherche berbère de l'INALCO.

## Bibliografia

* Pouessel, Stéphanie «Écrire la langue berbère au royaume de Mohamed VI : les enjeux politiques et identitaires du tifinagh au Maroc» ( PDF). Revue des mondes musulmans et de la Méditerranée. université de Provence, 124, 2008. Pouessel.
* Institut royal de la culture amazighe. La Nouvelle Grammaire de l'amazighe ( PDF), 2008, p. 199. ISBN 9789954439906. Arxivat 2016-12-28 a Wayback Machine.
* «Imalas N Tamazight : L'amazighe sur le Net : données générales». Al Bayane [Casablanca], 7 de novembre 2010.

## Enllaços externs

* Mohamed Outahajala (EMI et IRCAM) et Lahbib Zenkouar (EMI). «La llengua amazighe dans le Web» (pdf), 2012.
* Fatima Zahra Nejme et Siham Boulaknadel. «Formalisation de l'amazighe standard avec NooJ» (pdf). Association for Computational Linguistics: JEP-TALN-RECITAL 2012, Atelier TALAf : Traitement automatique des llenguas africaines, 4-8 juny 1012.
* «Portail TALAM (traitement automatique de la llengua amazighe)». Institut royal de la culture amazighe.