OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Migas amb xocolata

Les migas amb xocolata són un plat de miques típic d'algunes regions d'interior dels Països Catalans, així com de la cuina manxega, i aragonesa. Aquesta preparació sol preparar-se bé com a desdejuni, bé com a berenar. La preparació és similar a la de les migues amb la particularitat de l'ús de xocolata (en algunes ocasions de cacau en pols) esmollat. És habitual que les restes de migues s'empraren en l'elaboració d'aquest plat afegint xocolata l'endemà.
Aquestes migues solen anomenar-se a Castella-la Manxa també com a migas mulatas per la seua oposició a les migas canas elaborades amb llet i d'aspecte blanquinós.

## Referències

* ↑ (1955), Platos típicos de las regiones españolas, Madrid, Ed. Toray, pag. 72
* ↑ Juan Dantín Cereceda, (1934),La alimentación española: sus diferentes tipos, Madrid, Ed. propia de J. Dantín Cereceda, pag. 59
* ↑ Luis Antonio de Vega, (1967), Guía gastronómica de España,Madrid, Editora Nacional, pag. 223
* ↑ Carlos., Pascual,. Guía gastronómica de España. Madrid: Al-Borak, 1977. ISBN 8470070479.
# Centre de Documentació i d'Animació de la Cultura Catalana

El CEDACC o Centre de Documentació i d'Animació de la Cultura Catalana (CeDACC) és una mediateca especialitzada creada a la vila de Perpinyà el 1978 sota l'impuls de Josefina Matamoros, Empar Noguer i altres. Fou creada per les autoritats municipals per a treballar en favor de la cultura catalana. Conté més de 60.000 documents.

## Funcionament

El seu funcionament correspon al d'una mediateca especialitzada d'àmbit català. Una biblioteca contemporània per a adults amb 35.000 exemplars, una biblioteca del fons antic amb 5.000 exemplars, una biblioteca de pedagogia amb 2.000 llibres, una biblioteca infantil de 4.000 llibres, una secció de periòdics, una secció iconogràfica, una secció de documentació i una secció audiovisual amb 6.000 documents.
El CeDACC també organitza manifestacions culturals periòdiques (concurs escolar, premis literaris, cursos de català per a adults) o puntuals (organització d'espectacles, animacions infantils, exposicions sobre personatges catalans, sobre temes literaris o artístics).
El 2005 va rebre una subvenció de 80.000 euros de la Generalitat de Catalunya per al seu funcionament.

## Referències

* ↑ Joussemet, J. «Le Centre de documentation et d'animation de la culture catalane (CeDACC)». Catalònia, Núm. 37, 1994, pàg. 20-21.

## Bibliografia

* Payrou, B. «Centre de documentation et d'animation de la culture catalane”, Patrimoine des bibliothèques de France: Aquitaine, Languedoc-Roussillon, Midi-Pyrénées». Banques CIC. Ministeri de Cultura, Vol. 7, 1995.
# Guàrdia mora

La Guàrdia mora va ser una unitat militar d'elit, d'origen marroquí, que va exercir les funcions de guàrdia personal de Francisco Franco en el transcurs de la Guerra Civil Espanyola, així com els primers anys del seu règim. Estava formada per soldats elegits d'entre les forces de l'exèrcit d'Àfrica, i es van caracteritzar pels seus uniformes pomposos. Amb el temps, la Guàrdia es va convertir en un dels símbols de la dictadura franquista.

## Història

L'origen d'aquesta unitat es troba en el context de la Guerra Civil Espanyola, concretament en el moment en què el general Francisco Franco es va convertir en comandant de l'exèrcit d'Àfrica. Al capdavant d'aquesta unitat, Franco es va traslladar a l'altra banda de l'estret de Gibraltar, des d'on les seves tropes van iniciar l'avenç cap a Madrid. L'octubre de 1936, quan Franco va ser nomenat cap d'Estat per part del bàndol rebel en un acte a Burgos, el futur dictador s'hi va presentar acompanyat d'una escorta formada per soldats marroquins muntats en cavalls. Des d'aquell moment, Franco va començar a presentar-se en esdeveniments públics flanquejat per una escorta de guàrdies marroquins. L'historiador britànic Paul Preston ha assenyalat que la Guàrdia mora es va convertir en un símbol per si mateixa, a més de mostrar-se com el millor exemple del nou poder que s'estava construint al voltant de la figura de Franco.
Reflex del creixent poder que la seva Guàrdia pretoriana va adquirir a l'Espanya franquista, Franco va arribar a prohibir les imatges que denigraven els seus soldats marroquins de cara al públic espanyol. En acabar la Guerra civil, bona part de l'Exèrcit d'Àfrica va ser llicenciat o retornà al Protectorat del Marroc, però un selecte grup de soldats i oficials es van mantenir a la península, servint com a guàrdia de protecció del dictador. Quan Franco va traslladar la seva residència oficial a Madrid, la Guàrdia mora també el va seguir, i un cop establerts a la capital van arribar a comptar amb una caserna permanent al Palau Reial d'El Pardo, residència oficial del dictador.
La Guàrdia mora va ser dissolta el 1956 després de la independència del Marroc.

## Referències

* ↑ (castellà) Almudena Delgado Larios (2014). Conflictos y cicatrices. Fronteras y migraciones en el mundo hispánico, Dykinson, pág. 191
* 1 2 (castellà) Paul Preston (2011). Franco «Caudillo de España», Barcelona: Random House Mondadori, pág. 234
* ↑ (anglès) Lara N. Dotson-Renta (2012). Immigration, Popular Culture, and the Re-routing of European Muslim Identity, Palgrave Macmillan, pág. 60
* ↑ (castellà) Gabriel Cardona (2012). El gigante descalzo: El ejército de Franco, Aguilar, pág. 389
* ↑ (anglès) Stanley G. Payne (1987). The Franco Regime, 1936–1975, University of Wisconsin, pág. 428
# Casa Segura

La Casa Segura és una obra de Maials (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa i dos pisos i golfa, que segueix el model dels grans casals del lloc. Entrada ampla que abasta l'entresòl, amb les escales al fons. Singularment hi han 10 arcades distribuïdes entre l'entresòl i el pis. Cal destacar la grandària de les dovelles de la portalada principal, l'ornamentació de la llinda del balcó central i les arcades de la façana lateral.

## Referències

* ↑ «Casa Segura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Z-Wave

Z-Wave és un protocol de comunicacions sense cables via ràdio-freqüència (xarxa sense fil). Està dirigit al sector domèstic (domòtica), edificis terciaris (immòtica) i a ciutats (urbòtica: xarxa d'àrea metropolitana). Z-Wave està basat en la recomanació G.9959 de l'Organització Internacional de Telecomunicacions ITU i destinat a crear xarxes d'àrea personal de baixa potència i baixa velocitat de transmissió de dades. Aquest protocol pot ésser emprat en la Internet de les coses.

## Introducció

Característiques principals del protocol Z-Wave :
* Orientat a dispositius de baix cost, curt abast (100m en camp obert) i baix consum d'energia (ideal per a dispositius a bateria).
* Baixa potència d'emissió segons normativa del Institut Europeu de Normes de Telecomunicació ETSI 300 220.
* Utilitza una banda sense llicència ISM.
* Empra una topologia de Xarxa en Malla per a aconseguir un major abast.
* NO és un protocol totalment obert, no és programari lliure :
** Avantatge : només hi ha una versió de programari, per tant la compatibilitat entre els diferents fabricants està assegurada.
** Desavantatge : només hi ha un únic proveïdor del maquinari, competència molt limitada.

## Història

El protocol Z-Wave fou desenvolupat originàriament per l'empresa danesa Zensys. Aquesta empresa va ser comprada per la companyia nord-americana Sigma Designs Arxivat 2006-04-05 a Wayback Machine. el 2008. El desembre del 2017, l'empresa Silicon labs compra Sigma Designs.

## Arquitectura

Z-Wave s'estructura en les següents capes, veure Fig.1 :
* Capa física (PHY) definida per la norma G.9959
* Capa d'enllaç de dades (MAC) definida per la norma G.9959
* Capa de xarxa definida per l'especificació Sigma Designs Arxivat 2006-04-05 a Wayback Machine..
* Capa d'aplicació definida per l'especificació Z-Wave i depèn del tipus de dispositiu físic.

## Referències

* ↑ «G.9959 : Short range narrow-band digital radiocommunication transceivers - PHY, MAC, SAR and LLC layer specifications» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2016].
* ↑ «International Telecommunication Union» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2016].
* ↑ «Electromagnetic compatibility and Radio spectrum Matters (ERM); Short Range Devices (SRD)» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2016].
* ↑ «Silicon Labs to buy Z-Wave smart home solutions provider» (en anglès). eeNews Europe, 13-12-2017.

## Vegeu també

* Domòtica
* Immòtica
* Internet de les Coses
* Razberry Arxivat 2016-11-19 a Wayback Machine. : Z-wave + Raspberry Pi.
* openZwave. Arxivat 2016-11-04 a Wayback Machine.
* Altres tecnologies per la IoT (internet de les coses) :
** De banda ISM lliures : Thread, ZigBee, 6LowPAN, Bluetooth LE, Wi-Fi, IQRF, Xarxa en malla Bluetooth
** De Banda Estreta : SigFox, NB-IoT
** De Banda Ampla : LoRaWAN, RPMA

## Enllaços externs

* Z-Wave - Lloc web oficial
# Oulad Dlim

Ouled Dlim (en àrab أولاد دليم, Ūlād Dlīm; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⴷⵍⵉⵎ) és una comuna rural de la prefectura de Marràqueix, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.716 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1973

Els trenta-tresens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1973 es van concedir el 30 de gener de 1974 a Madrid. En aquesta edició els premis econòmics foren per 5 pel·lícules i 875.000 pessetes, i un total de 265.000 pessetes als premis al millor director, guió, actor i actriu principal, actor i actriu secundaris, fotografia, decorats i música. També foren premiats els curtmetratges El rayo que no cesa de Guillermo de la Cueva Alonso, Encinares, de Guillermo F. de Zúñiga, i La torre de Babel, d'Antonio Pérez Olea.

## Guardonats de 1973

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| Premi especial | 250.000 pts | El último viaje | José Antonio de la Loma |
| 1r premi | 250.000 pts | Proceso a Jesús | José Luis Sáenz de Heredia |
| 2n premi | 150.000 pts | Autopsia | Juan Logar |
| 3r premi | 125.000 pts | Lo verde empieza en los Pirineos | Vicente Escrivá |
| 4t premi | 100.000 pts | Aborto criminal | Ignasi F. Iquino |
| 5è premi | 100.000 pts | El niño es nuestro | Manuel Summers |
| Millor director | 45.000 pts | Pedro Masó | Una chica y un señor |
| Millor guió | 45.000 pts | Carlos Blanco | Don Quijote cabalga de nuevo |
| Millor actriu | 30.000 pts | María José Alfonso | Manolo la nuit |
| Millor actor | 30.000 pts | Javier Escrivá | El chulo |
| Millor actriu principal | 20.000 pts | Lina Canalejas | El love feroz o Cuando los hijos juegan al amor |
| Millor actor principal | 20.000 pts | Alfredo Mayo | La campana del infierno |
| Millor actriu secundària | 10.000 pts | Helga Liné | El chulo |
| Millor actor secundari | 10.000 pts | Eduardo Calvo | El asesino está entre los trece |
| Millor labor de conjunt | 10.000 pts | María Francés i Xan das Bolas | |
| Millor fotografia | 25.000 pts | Antonio López Ballesteros | No es bueno que el hombre esté solo |
| Millors decorats | 20.000 pts | Gil Parrondo | Don Quijote cabalga de nuevo |
| Millors música | 20.000 pts | Salvador Ruiz de Luna | El mejor alcalde, el rey |

## Referències

* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 245-248
* ↑ Concesión de los Premios Sindicales cinematográficos 1974, ABC, 31 de gener de 1974

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1973
* Fotogramas de Plata 1973
* 18a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Porto Sant'Elpidio

Porto Sant'Elpidio és un municipi italià, situat a la regió de les Marques i a la província de Fermo. L'any 2006 tenia 24.376 habitants.

## Referències

* ↑ «Porto Sant'Elpidio». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Chakrane

Chakrane (àrab شكران) és una comuna rural de la província d'Al Hoceima de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.761 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Riu Vedea

El riu Vedea (pronunciació en romanès: [ˈvede̯a]) és un riu del sud de Romania que flueix de l'altiplà de Cotmeana i desemboca al Danubi. Té una longitud total de 224 km, dels quals 33 km està regulat. La seva superfície de conca de drenatge és de 5.430 km².
Flueix als comtats d'Arges, Olt i Teleorman. Les ciutats Alexandria i Roșiorii de Vede es troben a les proximitats del riu.
El nom del riu és d'origen daci, de l'indoeuropeu * wed, "aigua".

## Ciutats i pobles

Les següents ciutats i pobles estan situats al llarg del riu Vedea, de la font a la desembocadura: Făgețelu, Spineni, Tătulești, Optași, Corbu, Nicolae Titulescu, Văleni, Stejaru, Roșiorii de Vede, Vedea, Peretu, Plosca, Mavrodin, Alexandria Buzescu, Poroschia, Brânceni, Smârdioasa, Cervenia, Conțești, Bragadiru i Bujoru.

## Afluents

Els següents rius són afluents del Vedea (des de la font fins a la desembocadura):
* Esquerra: Ciorâca, Tișar, Vedița, Cupen, Cotmeana, Tecuci, Burdea, Pârâul Câinelui, Teleorman
* Dreta: Plapcea, Dorofei, Bratcov, Bărâcea, Nanov, Izvoarele, Rojiștea

## Referències

* ↑ 2017 Romanian Statistical Yearbook, p. 13
* ↑ Katičić, Radislav.
* ↑ Istoria râului Vedea Arxivat 2008-04-23 a Wayback Machine. (archive)
# Guàrdia valona

La Guàrdia valona (en castellà Guardia valona) va ser un cos d'infanteria reclutat originalment als Països Baixos, fonamentalment a la Valònia catòlica.
La Guàrdia valona era un cos escollit d'infanteria en l'Exèrcit del Rei, la creació del qual remunta a l'època en què els Països Baixos formaven part de la monarquia dels Habsburg. Es reclutaven entre els homes més aguerrits i de major alçada per a ser emprats en missions d'especial risc, com encapçalar un assalt o cobrir una retirada. Realitzaven també tasques de seguretat ciutadana. Així mateix han rebut el nom de "guàrdies" diversos cossos armats, encarregats de la seguretat interior i defensa de les fronteres, com va succeir amb les Guàrdies Velles de Castella.
Estava formada per flamencs o valons en nombre d'uns 4.000 homes. Després de l'emancipació d'aquells territoris, va continuar subsistint a Espanya la infanteria valona que, juntament amb l'espanyola, la irlandesa, la italiana i la suïssa, constituïen els diferents regiments de soldats professionals a la Guàrdia Real i com unitats de reforç en temps de campanya a la Cavalleria i Infanteria de l'Exèrcit espanyol.

## Història

Amb l'arribada del Rei Felip V a Espanya, es van reduir i van suspendre unitats i van incrementar amb altres noves les tropes que donaven protecció al Monarca, a l'estil de les que servien els Borbó a França. Així, al llarg del segle xviii es va crear la Guàrdia de Corps i més tard la "Guàrdia Valona".
Fins a 1794, en què els Països Baixos Austríacs (antigament Països Baixos Espanyols i actualment Bèlgica) van passar a poder de França, hi va haver a Lieja un centre de reclutament que podia allistar uns 400 o 500 homes l'any per als cossos valons. Els regiments d'infanteria valona, anomenats Brabant , Flandes i Brussel , van ser dissolts i refosos en altres regiments en els anys 1791 i 1792, i des de llavors va quedar únicament al Real Cos de Guàrdies valones en qualitat de cos de preferència, semblant en les seves prerrogatives i avantatges al de Guàrdies espanyoles. En aquest cos es va integrar la Guàrdia valona en quedar extingit en 1820.
La Guàrdia valona va gaudir a Espanya de molt just renom conquerit pels seus valerosos fets en els camps de batalla. Avui dia alguns dels seus descendents s'agrupen en el Cos Col·legiat de Descendents de les Reials Guàrdies Valones presidit pel comte de Gra, baró de Meer, i del qual és secretari general el comte d'Ardabani, baró de Perwez, tots dos descendents d'oficials d'aquelles Guàrdies.
# Catedral de Sant Constantí i Elena de Bălți

La catedral de Sant Constantí i Elena (en romanès: Catedrala Sfinții Împărați Constantin și Elena) és una catedral de Bălți, Moldàvia.

## Història

La pedra angular fou posada el 24 de setembre de 1924 pel bisbe Visarion Puiu de Hotin amb el futur rei Carol II de Romania, el patriarca Miron de Romania, el patriarca Damià de Jerusalem, el metropolità Pimen Georgescu de Moldàvia i el metropolità Gurie Grosu de Bessarabia. Entre 1923 i 1935, Visarion Puiu va ser bisbe de Khotín i va tenir un escó a Bălți.
La catedral va ser construïda en estil neoromanès. El 2 de juny de 1935 va tenir lloc a Bălți la consagració de la catedral de Sant Constantí i Elena. El patriarca ecumènic Patriarca Photios II de Constantinoble estava representat pel metropolità d'Austràlia Timotheos Evangelinidis. A la cerimònia de consagració també hi van assistir el rei Carol II i el seu fill, futur rei Miquel I de Romania.
L'edifici va sobreviure al dur tractament de l'època soviètica gairebé sense efectes visibles. Va ser utilitzat la major part del temps com a dipòsit i després es va convertir en un museu municipal.

## Galeria

* La consagració, 2 de juny de 1935
* Segell del 1996

## Referències

* 1 2 Dobrogeanu, Ludmila; Creguța, Ludmila. Catedrala „Sf. Împărați Constantin și Elena” la 70 de ani. In. Vocea Bălțiului, nr 22 (28), 3 iunie 2005, p 1,3.
* ↑ «2 june 1935». Arxivat de l'original el 19 de febrer 2015. [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ REPUBLIC OF MOLDOVA. Water Supply and Sanitation Project Implementation Unit

## Enllaços externs

* Catedrală Sfinţii împăraţi Constantin şi Elena
# Z-Stoff

Z-Stoff (alemany: Substància Z) era el nom que designava un oxidant, compost per permanganat de potassi (KMnO4) o permanganat de sodi (NaMnO4), o fins i tot, permanganat de calci (Ca (MnO4) 2), barrejat amb aigua.

## Usos

Normalment es va utilitzar com a catalitzador del T-Stoff en els programes alemanys de motors de reacció, turbines walter i motors coet durant la Segona Guerra Mundial. La barreja utilitzada fou permanganat de sodi (Z-Stoff N) per a l'estiu i permanganat de calci (Z-Stoff C) per a l'hivern. La diferència entre ambdues va ser deguda principalment al punt de congelació d'aquestes dues barreges.
Z-Stoff es va utilitzar en el motor fred de l'avió Messerschmitt Me 163A. També en el motor auxiliar RATO Walter HWK 109-500 Starthilfe i en un derivació més petita de la unitat Starthilfe, el motor Walter HWK 109-507 usat en el míssil guiat anti-vaixell Henschel Hs 293.
El T-Stoff descompost per Z-Stoff fou també utilitzat habitualment per generar vapor per alimentar turbobombes del combustible en els motors d'avions com el Walter HWK 109-509 i motors de coets com la V-2
La reacció produeix diòxid de manganès (MnO$_{2)}$, que tendia a obstruir els generadors de vapor. Les generacions posteriors dels motors Walter van utilitzar un catalitzador en estat sòlid en lloc de la seva solució aquosa.

## Referències

* 1 2 3 STOKES, P. R. «Hydrogen Peroxide for Power and Propulsion». Transactions of the Newcomen Society, 69, 1, 01-01-1997, pàg. 69–96. DOI: 10.1179/tns.1997.004. ISSN: 0372-0187.
* ↑ Stüwe, Botho.. Peenemünde-West : die Erprobungsstelle der Luftwaffe für geheime Fernlenkwaffen und deren Entwicklungsgeschichte. Augsburg: Bechtermünz, 1998. ISBN 3-8289-0294-4.
# Província de Siracusa

La província de Siracusa (sicilià Pruvincia di Sarausa) és una província que forma part de la regió de Sicília dins Itàlia. La seva capital és Siracusa.
Limita al nord i nord-oest amb la ciutat metropolitana de Catània, a l'oest amb la província de Ragusa, i a l'est amb la Mar Jònica i al sud amb la mar Mediterrània.
Té una àrea de 2.124,13 km², i una població total de 403.985 hab. (2016). Hi ha 21 municipis a la província.

## Referències

* ↑ Dades ISTAT

## Enllaços externs

* Pàgina Provincial Arxivat 2005-08-08 a Wayback Machine. (italià)
* Fotos, història, turisme, gastronomia, llibres, productes locals i transports a la Província de Siracusa (italià)(anglès)
# Porto de Mós

Porto de Mós és un municipi portuguès, situat al districte de Leiria, a la regió del Centre i a la subregió de Pinhal Litoral. L'any 2006 tenia 26.842 habitants. Es divideix en 13 freguesias. Limita al nord amb Leiria i Batalha, a l'est amb Alcanena, al sud amb Santarém i a l'oest amb Alcobaça.

## Població

Població del concelho de Porto de Mós (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 10742 | 9801 | 12554 | 16296 | 21220 | 21700 | 23343 | 24271 | 24775 |

## Freguesies

* Alcaria
* Alqueidão da Serra
* Alvados
* Arrimal
* Calvaria de Cima
* Juncal
* Mendiga
* Mira de Aire
* Pedreiras
* São Bento
* São João Baptista (Porto de Mós)
* São Pedro (Porto de Mós)
* Serro Ventoso
# Carrollton

«Carrollton» té aquests significats:
* Carrollton (Alabama)
* Carrollton (Geòrgia)
* Carrollton (Illinois)
* Carrollton (Kentucky)
* Carrollton (Mississipi)
* Carrollton (Missouri)
* Carrollton (Ohio)
* Carrollton (Texas)
* North Carrollton, població dels Estats Units a l'estat de Mississipi
* New Carrollton, població dels Estats Units a l'estat de Maryland
* South Carrollton, població dels Estats Units a l'estat de Kentucky
* West Carrollton City, població dels Estats Units a l'estat d'Ohio
# Roselita

La roselita és un mineral de la classe dels minerals fosfats que pertany al grup de la brandtita. Va ser descoberta l'any 1824 en una mina en el districte de Mittlerer Erzgebirgskreis de les Muntanyes Metal·líferes, en l'estat de Saxònia (Alemanya), sent nomenada així en honor de Gustav Rose, mineralogista alemany.

## Característiques químiques

És un arsenat hidratat de calci i cobalt. Tots els minerals del grup de la roselita són arsenats o sulfats monoclínics. Dimorf monoclínic de la β-roselita, que és del sistema cristal·lí triclínic. Isoestructural amb la brandtita (Ca₂Mn$^{2+}$(AsO₄)₂·2H₂O), amb la mateixa cristal·lització però que en lloc de cobalt té manganès.
És l'anàleg amb cobalt de la wendwilsonita (Ca₂Mg(AsO₄)₂·2H₂O), mineral amb el qual forma una sèrie de solució sòlida en la qual la substitució gradual del cobalt per magnesi va donant els diferents minerals de la sèrie.
A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impuresa una mica de magnesi.

## Formació i jaciments

És un mineral d'aparició rara, format com a secundari en els jaciments d'alteració hidrotermal de minerals del cobalt.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: quars, calcedonia o talmessita.

## Referències

* ↑ Lévy (1824) Annals of Philosophy, London: 8: 439.
* Roselita, mindat.org.
* Roselita, webmineral.com.
* Manual de roselita, Mineral Data Publishing.