OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Automobile Dacia

* «Dacia» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Dàcia».
Dacia Automobile S.A. és una empresa automobilística romanesa fundada el 1966 a Piteşti amb l'assistència de Renault.
Exporta a l'Europa de l'Est, l'Àfrica i a alguns estats asiàtics. A més a més, a conseqüència de l'adquisició del 51% de l'empresa per la francesa Renault el 1999, també ha comercialitzat el model Logan, Sandero, Duster, Lodgy i Dokker en alguns països de l'Europa occidental, a través de la xarxa Renault, però mantenint la marca Dacia. El seu nom fa referència a l'antic regne de Dàcia. Inicialment, els models de Dacia eren models antics de Renault, en particular el Renault 12, que es va fabricar entre els anys 1969 i 2006 amb el nom de Dacia 1300. El 2004 i el 2007, respectivament, es posaren a la venda dos models de disseny i desenvolupament propi: el Dacia Logan i el Dacia Sandero.
Es tracta de la primera empresa de Romania en termes d'ingressos i d'exportacions, atès que representa un 8% de les exportacions romaneses (dades del 2018). El 2019 vengué 736.654 vehicles comercials i de passatgers.

## Referències

* ↑ «Topul celor mai mari corporaţii din lume. Doar o treime din cele mai mari 100 sunt prezente şi local. Fiecare din primele şapte are venituri mai mari decât cifra de afaceri totală a companiilor din România – Ziarul Financiar» (en romanès).
* ↑ «Automobile Dacia, still the most profitable company in Romania – turnover of EUR 4.24 bn in 2014» (en anglès). Romania Journal, 7 maig 2015. Arxivat de l'original el 2019-02-19. [Consulta: 19 setembre 2021].
* ↑ «Monthly sales – December 2019» (en anglès). Renault.

## Vegeu també

* Dacia Duster

## Enllaços externs

* Pàgina del Grup Dacia (romanès) (francès) (anglès)
# Automobili Lamborghini

    Per l'empresa automobilística, vegeu Lamborghini.
Automobili Lamborghini és un videojoc de curses de 1997, creat i publicat per Titus Software per a la Nintendo 64. Similar a la saga de videojocs Need for Speed. És un successor de Lamborghini American Challenge. Llançat al Japó com a 自動車ランボルギーニ　パースピードレース64 (Automobili Lamborghini: Super Speed Race 64).
Hi ha 4 modes de joc: Championship, Single Race, Arcade i Time Trial. En una cursa, si els cotxes dels jugadors no tenen gasolina o els pneumàtics estan gastats, han d'anar a boxes i arreglar-ho. Automobili Lamborghini està caracteritzat amb nou cotxes anomenats supercars. Aquests cotxes són en realitat el Porsche 959, Ferrari F50, Ferrari Testarossa, Dodge Viper, the McLaren F1 i el Bugatti EB110,que es poden aconseguir superant els campionats. Hi ha dos cotxes per defecte o principals, el Lamborghini Countach i el Lamborghini Diablo.
Automobili Lamborghini és també un títol interessant, ja que hi ha la possibilitat del mode multijugador. En el Mario Kart 64 hi poden haver 4 jugadors jugant alhora en una pista, perquè aquest videojoc també té aquesta opció.

## Referències

* ↑ «Inside Scoop». GamePro (100) (IDG). January 1997: 33.
* ↑ Automobili Lamborghini a MobyGames (anglès)
* ↑ El videojoc Arxivat 2007-06-08 a Wayback Machine. a MobyGames(anglès)
# Planta enfiladissa

Una planta enfiladissa o planta arrapadissa és un tipus planta amb tija elongada i prima que no se sosté per si mateixa; és un terme general que engloba totes les plantes amb un hàbit d'arrapar-se o enfilar-se per tiges o estolons.

## Referències

* ↑ «Planta enfiladissa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Brown, Lesley. The New shorter Oxford English dictionary on historical principles (en anglès). Oxford [Eng.]: Clarendon, 1993. ISBN 0-19-861271-0.
* ↑ Jackson, Benjamin, Daydon; A Glossary of Botanic Terms with their Derivation and Accent; Publicat per Gerald Duckworth & Co. Londres, 4a ed., 1928 (en anglès)
# Pedostibes tuberculosus

Pedostibes tuberculosus és una espècie de la família dels Bufonidae de la classe dels d'amfibis que viu al sud de la regió dels Ghats Occidentals a l'Índia.
És un petit gripau, els adultd mesuren entre 3,6 i 3,85 centímetres, les femelles són més grans que els mascles. Tenen un crit típic «xirrr, xirr, xirr...» amb una freqüència de 3780 Hz que dura entre tres i set segons amb tres fins a deu repetiticions. Viu la major part de la seva vida als arbres dels boscs de ribera a una altitud de 250 a 1000 metres.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Gururaja, K. V; Ramachandra, T. V. «Pedostibes tuberculosus» (pdf) (en anglès). Herpetological Review, 37, 1, 2006, pàg. 75-76.
* ↑ Ranjit Daniels, R.J. Amphibians of Peninsular India (en anglès). Hyderabad: University Press, 2005, p. 116-117. ISBN 9788173715143.
* ↑ Dinesh, K.P.; Radhakrishnan, C «Description of tadpole stages of the Malabar Tree Toad Pedostibes tuberculosus Günther, 1875 (Anura: Bufonidae).» (en anglès). Journal of Threatened Taxa, 5, 14, 2013, pàg. 4910–4912.
* ↑ S.D. Biju, Sushil Dutta, Robert Inger, Vivek Ashok Gour-Broome (2004). Pedostibes tuberculosus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 25 de novembre del 2015 (en anglès).
# Pedra, paper, tisora, llangardaix, Spock

Pedra, paper, tisora, llangardaix, Spock és una expansió dels clàssics mètode de selecció de joc de pedra, paper, tisora. Funciona amb el mateix principi bàsic, però inclou dues armes addicionals: el llangardaix (format per la mà com una boca mitjó-titella-like) i Spock (format per la salutació de Star Trek Vulcan). Això redueix les possibilitats d'un final rodó en un empat (de 01.03 a 01.05). El joc va ser inventat per Sam Kass amb Karen Bryla, com "Rock Paper Scissors Spock Lizard". El joc ha estat esmentat en quatre episodis de The Big Bang Theory. D'acord amb una entrevista amb Kass, els productors de la sèrie no li van demanar permís per a utilitzar el joc; però més endavant, en l'episodi "The Rothman Disintegration" de la cinquena temporada, sí que hi van fer referència, cosa que els va agrair al seu lloc web.

## Regles

Cada jugador escull una forma de la mà, llavors tots els jugadors mostren les seves opcions a la vegada. El guanyador és el qui venç els altres. Les regles de pedra, paper, tisora, llangardaix, Spock són:
* Tisora talla paper
* Paper tapa pedra
* Roca aixafa llangardaix
* Llangardaix enverina Spock
* Spock trenca tisora
* Tisora decapita llangardaix
* Llangardaix menja paper
* Paper desautoritza Spock
* Spock vaporitza Roca
* Roca aixafa tisora
Hi ha quinze possibles aparellaments dels cinc gestos. Cada gest guanya dos dels altres gestos i és vençut pels dos restants. En un empat, el procés es repeteix fins que es trobi un guanyador. Les regles originals (pedra trenca tisores, tisores tallen paper, paper embolica pedra) segueixen sent els mateixos.

## Referències

* ↑ «... and paper scissors». The Times, 11-06-2005 [Consulta: 4 novembre 2010]. Arxivat 31 de maig 2010 a Wayback Machine.
* 1 2 «Rock Paper Scissors Spock Lizard». Sam Kass. [Consulta: 4 novembre 2010].
* ↑ «The True Story behind RPS, Lizard, Spock». Arxivat de l'original el 20 de juny 2012. [Consulta: 10 gener 2014].
# Pedra, paper, tisores

Pedra, paper, tisores, també conegut al Japó com a janken, és un joc de mans a què acostumen a jugar els infants.
Normalment s'utilitza com a mètode de selecció (com també es podria fer tirant els daus, per exemple) i així triar una persona de manera aleatòria per a algun propòsit, encara que, a diferència de la selecció aleatòria, s'hi pot jugar amb habilitat si el joc es fa molt repetidament, perquè un dels jugadors pot reconèixer la tàctica no aleatòria de l'oponent.
El joc consisteix a mostrar alhora tots dos jugadors una mà que tenien amagada, la qual ha de formar una de les tres figures que diu el títol del joc: la pedra se simbolitza amb el puny tancat, el paper amb la mà oberta i les tisores amb dos dits aixecats. Les tisores tallen (i guanyen) el paper del contrari, el paper embolica (i guanya) la pedra rival i la pedra esclafa les tisores. Normalment es fa durar el joc fins a les tres o cinc victòries, prèviament acordades.
La cantarella o senyal que dona pas als moviments depèn de les variants locals. Existeix un campionat internacional del joc, que combina la psicologia de l'adversari i l'atzar, que se celebra a Toronto des del 2002.

## Expansió a 5 elements

És possible afegir elements extres al repertori original. Una expansió popular és la de les cinc armes, inventada per Sam Kass, que afegeix els elements "Spock" i "llangardaix" a les tres estàndard. "Spock" és simbolitzat amb la "salutació vulcaniana" usada pel personatge Spock de la sèrie Star Trek, mentre que el "llangardaix" és recrea amb un gest similar a un cap de bèstia, com si es volgués representar un titella. Es va donar a conèixer arran de la seva publicació a The Times el 2005, i va aparèixer en un capítol de la sitcom The Big Bang Theory com una proposta del personatge Sheldon Cooper per minimitzar la possibilitat d'empats.
Les regles són:
* Les tisores tallen el paper. (Guanyen les tisores.)
* El paper embolica la pedra. (Guanya el paper.)
* La pedra aixafa el llangardaix. (Guanya la pedra.)
* El llangardaix enverina l'Spock. (Guanya el llangardaix.)
* L'Spock trenca les tisores. (Guanya l'Spock.)
* Les tisores escapcen el llangardaix. (Guanyen les tisores.)
* El llangardaix es menja el paper. (Guanya el llangardaix.)
* El paper desautoritza l'Spock. (Guanya el paper.)
* L'Spock vaporitza la pedra. (Guanya l'Spock.)
* I, com sempre, la pedra aixafa les tisores. (Guanya la pedra.)

## Vegeu també

* Teoria dels jocs

## Referències

* ↑ Original Rock-Paper-Scissors-Spock-Lizard Page
* ↑ http://www.timesonline.co.uk/tol/comment/leading_article/article1080425.ece Arxivat 2010-05-31 a Wayback Machine. ... and paper scissors ]
# Baikunthpur

Baikunthpur és una vila i un nagar panchayat al districte de Rewa en l'estat de Madhya Pradesh, Índia.

## Història

Fou un estat tributari protegit de l'Índia del tipus jagir de l'estat de Rewa, format per una tikhana governada per un thakur baghela. Fou fundada per Nadbhanu (Horildeo) tercer fill del raja Veer Singh Deo de Rewa, que va rebre l'estat de Beerha com a patrimoni (1550) i després va rebre el títol de mansabdar de l'emperador mongol Humayun i el nom honorífic de Horilshah. Més tard la capital es va establir a Baikunthpur.

## Llista de thakurs

* Nadbhanu (Horildeo) meitat del segle XVI
* Ramdeo
* Imam Deo
* Vakhind Deo
* Jagat Deo vers 1643
* Girdhari Singh (enderrocat per la família)
* Mandata Singh ?-1668
* Man Singh (germà de Girdhari Singh), thakur de Tendum per cessio del raja de Rewa, va succeir a *Bikunthpur.
* Puranmal
* Akhand Singh
* Mahas Singh
* Bhupati Singh
* Himmat Singh
* Chitrangad Singh
* Aman Singh, mort a la batalla d'Aswarn el 1783
* Gajrup Singh
* Ishwarjit Singh vers 1843
* Harchand Rai
* Harpal Singh
* Bhagirath Singh
* Vanshpati Singh
* Bhagwat Singh
* Padmanabh Singh
* Narayan Prasad Singh
* Vishnu Prasad Singh ?-1937
* Narmada Prasad Singh 1921-1960
* Ram Pratap Singh 1943-1962
* Krishna Pratap Singh 1925-1988
* Kunwar Pratap Singh 1935-1993
* Jai Singh 1946-2005

## Referències

* Genealogia per H. Soszynski Arxivat 2009-06-05 a Wayback Machine.
# Bail Organa

Bail Organa és un personatge fictici de la sèrie La guerra de les Galàxies.
Fou representant del Planeta Alderaan en el Senat Galàctic (Galactic Senate), amic de la Senadora Padmé Amidala i Opositor a l'Imperi Galàctic. Amb la seva esposa, Breha Organa va adoptar Leia Organa, filla de Padmé Amidala i Anakin Skywalker després de la mort de la primera. Aquesta mai va saber res sobre els seus veritables pares, i Anakin (convertit secretament en Darth Vader) tampoc van saber res de la seva filla. Va morir en una demostració de força del Grand Moff Tarkin, quan l'Estrella de la mort va destruir el seu planeta nadiu.
El personatge ha estat interpretat per Jimmy Smits als Episodis II-III, Rogue One i Obi-Wan Kenobi, i va ser doblat en l'original per Phil LaMarr a The Clone Wars, Rebels, Tales of the Jedi i The Bad Batch. Va aparèixer per primera vegada a L'atac dels clons, interpretat per Jimmy Smits, tot i que apareixia en escenes retallades de The Phantom Menace, on era interpretat per Adrian Dunbar, amb el personatge de Dunbar modificat en un personatge separat anomenat Bail Antilles.

## Referències

* 1 2 «Bail Organa» (en anglès). starwars.com. [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ «Organa, Bail». Lucasfilm. Arxivat de l'original el 29 juny 2011. [Consulta: 5 febrer 2024].
# Polidolòpids

Els polidolòpids (Polydolopidae) són una família de marsupials fòssils trobats per Florentino Ameghino en formacions de mitjans del Cenozoic a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Madden et al., 2010, «Middle Tertiary marsupials from central Patagonia (early Oligocene of Gran Barranca): understanding South America's Grande Coupure» (F. J. Goin, M. A. Abello i L. Chornogubsky).

## Bibliografia

* Madden, R. H.; Carlini, A. A.; Vucetich, M. G.; Kay, R. F. The Paleontology of Gran Barranca: Evolution and Environmental Change Through the Middle Cenozoic of Patagonia (en anglès). Cambridge University Press, 2010. ISBN 978-0-521-87241-6.
# Pla sonor

El pla sonor, segons la comunicació audiovisual i expressió sonora, determina la situació, ja sigui temporal, física o d'intenció dels diferents sons.

## Tipus

Hi ha quatre tipus de plans sonors:
* Plans espacials de narració: Denoten el lloc on es produeix l'acció i els canvis que l'afecten. Per exemple, que se senti el vent indica que és un so captat en exteriors, el piular dels ocells, pot situar-nos davant d'una imatge sonora campestre, etc.
* Plans temporals de narració: Un so pot situar una determinada acció en el temps (passat, present, futur), fins i tot, temporalitat (temps no definit) i atemporalitat (fora del temps). Per exemple, en les ambientacions futuristes gairebé sempre es recorre a músiques i efectes sonors electrònics.
* Plans d'intenció: Com el seu propi nom indica, tanquen una intencionalitat concreta, és a dir, vol remarcar alguna cosa. Els plans d'intenció, normalment, solen situar a l'oient davant d'una introspecció: incursió en el son o la fantasia, etc. Per exemple, en molts dramàtics (en l'època en què encara no hi havia televisió i la gent estava enganxada a la radionovel·la), per a indicar que un determinat personatge se submergia en una recreació onírica; s'utilitzava un desvaniment del so i algun efecte (unes campanetes o un cascavell). Quan el somni s'havia acabat, el so tornava a desvanir-se i s'escoltava el personatge/actor estirant-se.
* Plans de presència: Indiquen la distància aparent (de proximitat o llunyania) del so respecte a l'oient, situant a aquest en el que s'anomena pla principal. La distància entre la "suposada" font sonora i l'oient s'estableixen quatre esglaons:
** Primer pla: La font sonora està prop de l'oient. Alguns autors també anomenen al primer pla pla íntim o primeríssim pla per a expressar la seva força dramàtica.
** Pla mitjà, mig o normal: Situa, en profunditat sobre un pla imaginari, la font sonora a una distància prudent de l'oient. D'aquesta manera, el so resultant es percebrà com a proper a l'oient. És a dir, la font està a prop del pla principal, encara que no en ell.
** Pla llunyà o general: Situa la font sonora a certa distància de l'oient, creant per tant, gran sensació de profunditat.
** Pla de fons o segon pla: És un pla sonor generat per diversos sons, distribuïts de manera que uns sonen sempre en la llunyania, respecte a altres situats en primer terme, per això, es diu també pla de fons. El segon pla accentua la sensació de profunditat respecte al pla general.

## Vegeu també

* Arts audiovisuals
# Plabennec

Plabennec (en bretó Plabennec) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 7.568 habitants. A l'inici del curs 2007 el 13,9% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 4.389 | 4.484 | 5.168 | 6.435 | 6.600 | 6.997 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Louis Coz | UMP |
| 2008- | Jean-Luc Bleunven | Divers gauche |

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Pont Vell de Castro Laboreiro

El Pont Vell de Castro Laboreiro és un pont d'estil medieval situat sobre el riu Laboreiro, dins el Parc Nacional de Peneda-Gerês, situat a pocs metres del centre de la vila de Castro Laboreiro, municipi de Melgaço, districte de Viana do Castelo.

## Història

Malgrat l'aparença d'estil medieval, la data de construcció del Pont Vell no és precisa, i es pensa que transcorreria entre els segles XV i xvi, dins l'edat moderna. També conegut com Pont dos Mouros, servia de pas o travessia sobre la cascada del Laboreiro, per als molins de la rodalia, en concret del marge esquerre, així com per a l'antic sender d'accés al Castell de Castro Laboreiro.
Actualment, està integrat en el Sender Interpretatiu de Castro Laboreiro, dins el Parc Nacional de Peneda-Gerês.

## Característiques

Construït en maçoneria de granit, amb tradició arquitectònica medieval del romànic, el Pont Vell es caracteritza pel seu tauler estret i el cavallet un poc pronunciat, alçat sobre un únic arc de volta perfecta. Amb paviment de calçada, no té guardes laterals, i s'aixeca una mica més de cinc metres. Té uns sis metres de llargada.

## Accés

És a l'eixida del centre de la vila de Castro Laboreiro, cap a la frontera d'Ameijoeira. Es troba a 50 m de la GNR.

## Galeria

* Pont Vell
* Cascada de Castro Laboreiro
* Pont i cascada
* Pont i molins

## Referències

* ↑ «Ponte Velha de Castro Laboreiro» (en portugués). Aldeias de Portugal.
* ↑ «Trilho Interpretativo de Castro Laboreiro». Parque Nacional da Peneda-Gerês. Arxivat de l'original el 2019-11-26. [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ «Ponte Velha». MiraCastro.
# Pont de les Baus

El Pont (o aqüeducte) de les Baus és un aqüeducte que permetia saltar la Tet al Canal Reial de Tuïr entre els termer rossellonesos de Bulaternera i d'Illa, a la Catalunya del Nord.
Està situat a l'extrem nord-oest del terme de la comuna de Bulaternera. La meitat meridional és íntegrament en terme de Bulaternera, el tros conservat, però a prop del termenal amb Rodès, del Conflent, mentre que l'altre costat de la Tet hi ha la partida anomenada del Pont de les Baus, que pertany a Illa, i és el lloc on hi ha les restes de la meitat septentrional del pont.
Actualment en queden només restes de les piles a les dues ribes del riu. La pila de la riba dreta implica una doble sèrie d'arcs, alts i amb un mur d'opus spicatum al damunt, i les piles laterals tenien els angles fets amb carreus de marbre rosa. Les piles que donen al riu conserven emplaçaments per bigues que fan pensar que el tram sobre el riu devia ser de fusta.

## Referències

* ↑ El Pont de les Baus en els ortofotomapes de l'IGN
* 1 2 3 Referència n. PA66000036, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
# Bagrat II de Taron

Bagrat II de Taron va ser el darrer governant independent del la regió del sud d'Armènia anomenada Taron des de circa l'any 923 o potser el 926 fins a la seva mort cap al 940.
Bagrat era fill legítim de Gregori I de Taron i germanastre d'Aixot III de Taron. La família era una branca de la dinastia Bagràtida. Poc se sap sobre la seva vida de joventut, però en tot cas es va evitar enviar-lo com a ostatge a Constantinoble cap a l'any 901, quan hi va ser enviat el seu germanastre Aixot (III) que era un fill bastard reconegut. No consta que portés cap títol romà d'Orient. Després que Gregori I va morir, en algun moment entre 923 i 936, Bagrat era l'hereu legítim però va assolir el govern junt amb el seu germà Aixot III. El seu poder es va limitar només a una part de Taron, ja que l'altra meitat va ser controlada pel seu cosí Tornikes (Tornik), el fill del seu oncle Abu Ghanim (conegut pel seu nom armeni Apoganem), que tenia el títol de patrici. Una lluita va esclatar entre els cosins, forçant Tornik a entregar voluntàriament les seves terres a l'emperador romà d'Orient, Romà I Lecapè (que va regnar del 920 al 944). Quan Tornik va morir, Romà Lecapè va enviar delegats per prendre possessió dels territoris promesos, però Bagrat II i Aixot III van poder persuadir l'emperador per deixar-los-hi les terres de Tornik a canvi de la fortalesa d'Olnutin (Ognut).
Cap a l'any 940 Bagrat II va morir i Aixot va regnar com a príncep únic de Taron.

## Referències

* ↑ Kajdan, Aleksandr, "Taronites". A: The Oxford Dictionary of Byzantium, New York; Oxford: Oxford University Press, 1991, pàgs. 2012–2013. ISBN 978-0-19-504652-6

## Bibliografia

* Ralph-Johannes Lilie; Claudia Ludwig; Beate Zielke; Thomas Pratsch, Prosopographie der mittelbyzantinischen Zeit, En línia. Berlin-Brandenburgische Akademie der Wissenschaften. Nach Vorarbeiten F. Winkelmanns erstellt, 2013, a
# Bartolomeo Mastri

Bartolomeo Mastri o Mastrio, llatinitzat a Bartholomaeus Mastrius (Meldola, 7 de desembre de 1602 - Meldola, 11 de gener de 1673) fou un franciscà italià, filòsof i teòleg.
Va assistir als estudis de l'orde franciscà a Bolonya i Nàpols, abans ocupar el càrrec de professor a Cesena, Perusa i Pàdua. Es va convertir en membre de la prestigiosa Acadèmia de Forlì dels Filergitas.
Exposava amb claredat i precisió el tema de les discussions; els seus arguments estan expressats amb un llenguatge precís i clar. Gairebé totes les seves obres foren publicades a Venècia.
Va morir a Meldola el 1673.

## Obres

* Disputationes in octo libros Physicorum Aristotelis, typis Ludovici Grignani, Romae 1637.
* Disputationes in Organum Aristotelis, typis Marci Ginami, Venetiis 1639.
* Disputationes in libros De celo et Metheoris, typis Marci Ginami, Venetiis 1640.
* Disputationes in libros De generatione et corruptione, typis Marci Ginami, Venetiis 1640.
* Disputationes in Aristotelis Stagiritæ libros De anima, typis Marci Ginammi, Venetiis 1643.
* Disputationes in Aristotelis Stagiritæ libros Physicorum, typis Marci Ginammi, Venetiis 1644 (2ª ediz.).
* Institutiones logicæ, quas vulgo summulas, vel logicam parvam, nuncupant, typis Marci Ginammi, Venetiis 1646.
* Disputationes in Organum Aristotelis, typis Marci Ginammi, Venetiis 1646 (2ª ediz.).
* Disputationes in XII Aristotelis stagiritæ libros Metaphysicorum, 2 voll., typis Marci Ginammi, Venetiis 1646-47.
* Disputationes in libros De coelo et Metheoris, typis Marci Ginammi, Venetiis [1648ca.].
* Scotus et scotistæ Bellutus et Mastrius expurgati a probrosis querelis ferchianis, apud Franciscum Succium thypographum cameralem, Ferrariæ 1650.
* Disputationes in libros De generatione et corruptione, typis Marci Ginammi, Venetiis 1652.
* Disputationes theologicæ in primum librum Sententiarum, apud Iohannes Iacobum Hertz, Venetiis 1655.
* Disputationes theologicæ in secundum librum Sententiarum, apud Franciscum Stortum, Venetiis 1659.
* Disputationes theologicæ in tertium librum Sententiarum, apud Valvasensem, Venetiis 1661.
* Disputationes theologicæ in quartum librum Sententiarum, apud Valvasensem, Venetiis 1664.
* Theologia moralis ad mentem dd. Seraphici et Subtilis concinnata, apud Ioannem Iacobum Herz, Venetiis 1671.
* Disputationes in Aristotelis Stagiritæ libros De anima, sumptibus Francisci Brogiolli, Venetiis 1671 (2ª ediz.).

## Referències

* ↑ NOTIZIE SU BARTOLOMEO MASTRI DA MELDOLA Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ Rem in seipsa cernere : saggi sul pensiero filosofico di Bartolomeo Mastri (1602-1673) Arxivat 2020-01-29 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ Convegno di studi sul pensiero filosofico di Bartolomeo Mastri da Meldola (1602-1673) Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine. (italià)

## Enllaços externs

* Bartolomeo Mastri en Treccani.it
* Obres de bartolomeo Mastri en Open Library