OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luis Carlos Croissier Batista

Luis Carlos Croissier Batista (Arucas, Illes Canàries, 1950), és un polític i professor universitari espanyol que fou Ministre d'Indústria i Energia en el segon govern de Felipe González.

## Biografia

Va néixer el 1950 a la ciutat d'Arucas, població situada a l'illa canària de Las Palmas. Va estudiar ciències econòmiques a la Universitat de Las Palmas i posteriorment fou professor de teoria econòmica a la Universitat Complutense de Madrid.

## Activitat política

Membre del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) després de les eleccions generals de 1982, que dugueren al poder al PSOE, fou nomenat Subsecretari del Ministeri d'Indústria i Energia pel ministre Carlos Solchaga Catalán. Proclamat diputat electe al Congrés en substitució de Francisco Fernández Ordóñez al gener de 1983 hagué de renunciar al seu escó el 17 de febrer del mateix any per considerar-se incompatible amb el desenvolupament de la seva tasca professional al Ministeri d'Indústria.
Després de les eleccions generals de 1986 fou nomenat Ministre d'Indústria i Energia per part de Felipe González, abandonant aquest càrrec el 1988 per esdevenir president de l'Institut Nacional d'Indústria (INI). Ferm impulsor des de la seva posició de ministre de la Comissió Nacional del Mercat de Valors (CNMV) en fou el primer president entre 1988 i 1996.

## Referències

* ↑ BOE 241 de 5/10/1996

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Luis Carlos Croissier al Congrés dels Diputats
# Crugia

* Per a altres significats, vegeu «crugia (nàutica)».
La crugia és l'espai arquitectònic comprès entre dos murs de càrrega o dos alineaments de pilars (pòrtics), o bé entre un mur i els pilars alineats de forma contigua. Aquest espai fa referència també a les naus o passadissos de certs edificis que donen accés a dependències laterals, com és el cas de cadascuna de les galeries d'un claustre. En l'àmbit de la construcció es refereix a cadascuna de les parts principals en què es divideix la planta d'un edifici. S'anomena primera crugia la situada més a prop de la façana, i així successivament —segona, tercera, etc.— en direcció a l'interior de l'edificació. La composició arquitectònica més simple és la que correspon a una tipologia conformada per juxtaposició de crugies. En aquesta forma de composició s'estableix la comunicació dels recintes mitjançant l'obertura de buits en els murs; també s'utilitzen buits per a ventilar i il·luminar les habitacions. La compartimentació de les crugies se sol dur a terme mitjançant envans.

## Cos

El mot cos (plural cossos) o crugia designa l'àmbit entre dues parets paral·leles que suporten el sostre de bigues o de volta. L'amplada de la crugia tradicional en les masies i les cases de cos es defineix segons la secció de bigues de fusta més econòmica disponible o que l'empenta de les voltes sigui moderada per no haver de fer contraforts en els murs. Un cos acostuma a medir 25 pams, si bé pot estar comprès entre els 20 i els 30 pams. (1 pam de Barcelona equival a 19,43 cm; 25 pams corresponen a 4,85 metres.)
L'origen del mot es troba en una accepció del mot genèric cos (o cors), que designa el lloc per on corre una cosa, especialment el lloc on es fan les corregudes (d'homes, d'animals, de vehicles) per obtenir un premi. Per extensió, designa l'espai per on corren les bigues d'un sostre, definint el solar de les mides tradicionals en les cases antigues, destinat a edificar-hi una casa amb el seu corral (Gironès, Empordà, Pla d'Urgell). Una casa a cos: casa que només té passadís i habitacions a un costat. Casa a dos cossos: la que té passadís i habitacions a cada costat d'aquell. Casa a tres o més cossos: la que no té passadís, sinó que tot són habitacions (Llofriu). A Eivissa designa el costat d'una casa o l'ala d'edifici.

## Vegeu també

* Llum

## Referències

* ↑ «Crugia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ (castellà) Crujía a "glosario arquitectónico"
* ↑ El món urbà a la Corona d'Aragó del 1137 als decrets de nova planta, volum 2 p. 541-543
* ↑ Diccionari català-valencià-balear, Institut d'Estudis Catalans. Consultable a http://dcvb.iecat.net Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine..
Viccionari
# Jane Thornton

Jane Thornton (Fredericton, 9 de juliol de 1978) és una remadora i defensora internacional de l'activitat física canadenca. Va aconseguir la medalla d'or als Campionats del món de rem de 2006 en la categoria sense coixins per parelles, juntament amb Darcy Marquardt. També va quedar en quarta posició als Jocs Olímpics de 2008, disputats a Pequín, en la categoria de vuit amb timoner, juntament amb Ashley Brzozowicz, Darcy Marquardt, Buffy Williams, Sarah Bonikowsky, Romina Stefancic, Andréanne Morin, Heather Mandoli i la patrona Lesley Allison Thompson-Willie.

## Referències

* ↑ «Jane Thornton» (en anglès). Official Canadian Olympic Team Website | Team Canada | 2016 Olympic Games, 19-09-2011 [Consulta: 9 abril 2017].
* 1 2 «(W2-) Women's Pair – Final» (en anglès). [Consulta: 9 abril 2017].
# El debutant

El debutant (títol original: Le Débutant) és una pel·lícula francesa dirigida per Daniel Janneau estrenada l'any 1986. Ha estat doblada al català.

## Argument

François Veber, jove obrer electricista de la Turena, només té una passió, el teatre. Jocelyne, la seva companya, és professora d'educació física i aficionada pel basket. Com no comparteixen molt en comú, François no té escrúpols en abandonar-la per canviar de vida quan el grup de Marguerite Balicourt li ofereix un lloc de regidor. Desembarca aviat a París i s'inscriu a l'Escola nacional de teatre, en la classe de Lucien Berger. Coneix Valérie, una jove assalariada de la Comédie nacional, de la qual de seguida s'enamora.

## Repartiment

* Francis Perrin: François Veber
* Dominique Lavanant: Marguerite Balicourt
* Jean-Claude Brialy: Willy
* Julien Guiomar: Lucien Berger
* Christiane Jean: Valérie
* Philippe Lelièvre: Chassignole
* Maurice Baquet: Maurice
* Christian Charmetant: Jean-Marc
* Xavier Saint-Macary: Philippe Rivière
* Valérie Rojan: Odile
* Patricia Elig: Bernadette
* Charlotte Walior: Sophie
* François Perrot: Jean Rex
* Roger Dumas: Marceau
* Philippe Brizard: Moretti
* Henri-Jacques Huet: Frédéric Mouillard
* Bertrand Lacy: Hector
* Cécile Magnet: Jocelyne
* Pierre Maguelon: Gachassin
* Yves Robert
* Véronique Bogard
* Gérard Chapuis
* Jean-Pierre Clami
* Monique Darpy
* Annie Degroote
* Philippe Dehesdin
* Christian De Smet
* Colette de Varga
* Salvino Di Pietra
* Odile Héritier

## Referències

* ↑ esadir.cat. El debutant. esadir.cat.
* ↑ «Le Débutant». Allociné.
# Luis Carlos Díaz Vázquez

Luis Carlos Díaz Vázquez (Caracas, 15 de febrer de 1985) és un periodista i ciberactivista veneçolà. Treballa per a l'emissora Unión Radio.
Es va criar al municipi de Charallave, on va accedir a internet per primera vegada l'any 1994. D'ençà, ha desenvolupat una trajectòria com activista polític i periodista amb gran presència a les xarxes socials, des de postures crítiques amb la revolució bolivariana.
Alineat amb l'activitat dels jesuïtes, ha treballat en la revista Comunicación y en el diari El Nacional, com coproductor i locutor de l'Instituto Radiofónico Fe y Alegría, com columnista sobre l'ús polític de les TIC en el diari Tal Cual, coordinador de comunicació i xarxes de la Fundació Centro Gumilla i ha sigut membre del consell editorial de la revista SIC. Va ser un dels redactors de Versión beta: tendencias de la prensa y el periodismo del siglo XXI en Venezuela, publicat el 2008, on reflexionava sobre el futur d'internet. Des de 2010 és coordinador i presentador del Encuentro Internacional de Constructores de Paz, celebrat anualment. El 2015 comença a treballar en Circuito Unión Radio.
El 2013, la Deutsche Welle, li va atorgar el premi internacional The BOBs com a millor persona a seguir en twitter de llengua castellana.
Segons va informar la seua muller, Naky Soto, així com el Sindicato Nacional de Trabajadores de Prensa de Venezuela i l'organització PROVEA, el 12 de març de 2019 va ser detingut pel Sebin, acusat d'instigar un sabotatge contra la xarxa elèctrica. Un dia després va ser alliberat en llibertat condicional.

## Galeria

* Entrevista a La Represa, 24 de març del 2017.

## Referències

* ↑ «El periodista Luis Carlos Díaz, hijo de padres españoles, detenido por el Sebin en Venezuela». Antena 3, 12-03-2019. [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ «¿Quién es Luis Carlos Díaz, el periodista hispanovenezolano detenido por Maduro?». La Razón, 12-03-2019. [Consulta: 12 març 2019].
* 1 2 Fort, Francesc. «Entrevista a Luis Carlos Díaz». programa 66. La Represa, 24-03-2017.
* ↑ Versión beta: tendencias de la prensa y el periodismo del siglo XXI en Venezuela. Universidad Católica Andrés Bello, 2008. ISBN 9789802445554.
* ↑ «Luis Carlos Díaz | Guao». guao.org. [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ «Winners 2013 - The Bobs - Best of Online Activism» (en anglès). thebobs.com. The BOBs. Arxivat de l'original el 2019-01-28. [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ «Detenido en Caracas el periodista hispanovenezolano Luis Carlos Díaz». europapress.es. Madrid: Europa Press, 12-03-2019. [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ «Un sindicato y la familia de un periodista crítico denuncian que el régimen de Maduro lo tiene detenido». El País, 12-03-2019.
* ↑ «Libertad condicional para el periodista Luís Carlos Díaz». La Vanguardia, 13-03-2019. [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ «Esto dijo Luis Carlos Díaz al salir del Helicoide». CNN, 13-03-2019. [Consulta: 13 març 2019].
# Luis Carlos Morato Miguel

Luis Carlos Morato Miguel (La Corunya, 15 de gener de 1953) és un assessor fiscal, advocat i professor universitari gallec. Fou el 40è president del Real Club Deportivo de La Coruña.

## Trajectòria

Fou president del Deportivo de La Coruña des de l'11 de març de 1988, en substitució d'Andrés García Yáñez, fins al 24 de maig de 1988, sent substituït per Augusto César Lendoiro.

## Referències

* ↑ El president del Deportivo va sol·licitar ahir a l'alcalde ajuda per al club
# Mas Pla (Santa Cristina d'Aro)

* Per a altres significats, vegeu «Mas Pla (veïnat de Salom)».
El Mas Pla és un edifici del nucli de Solius al municipi de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia d'estructura clàssica composta per tres crugies, la central més alta que les laterals i coberta a doble vessant, amb el carener perpendicular a la façana principal. Els cossos laterals són coberts a un vessant i són més baixos que el central. Té obertures allindanades i distribuïdes de manera simètrica. Els murs són arrebossats. A l'interior consta de sala central i dependències laterals, dormitoris al primer pis i escala i celler a la part posterior.
El conjunt té diversos afegits i un mur que tanca el recinte que li correspon.

## Història

A l'arc de la porta d'accés hi ha la inscripció "Juan Pla Dia 8 Maio 1842".

## Referències

* 1 2 3 «Mas Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Eleccions legislatives de Polinèsia Francesa de 2004

Les eleccions legislatives de Polinèsia Francesa de 2004 es van dur a terme a la Polinèsia Francesa el 2004 per a renovar els membres de l'Assemblea de la Polinèsia Francesa. La primera volta es va dur a terme el 23 de maig de 2004. La coalició independentista dirigida per Oscar Temaru fou el grup més votat, però fou elegit president el conservador Gaston Flosse. Es va obrir un període d'inestabilitat política. El 13 de febrer de 2005 se celebraren eleccions parcials a Illes del Vent i el resultat final fou de 30 escons per als independentistes i 27 per als no independentises.

## Resultats

Resultat de les eleccions legislatives a l'Assemblea de la Polinèsia Francesa de 23 de maig de 2004 i 13 de febrer de 2005
| Aliances i partits | % | Escons |
| Tahoera'a Huiraatira (Reagrupament Popular) | 45,2 | 27 |
| Unió per la Democràcia (Union pour la Démocratie) Tavini Huiraatira Ai'a Api Here Ai'a Tapura Amui No Te Faatereraa Manahune - Tuhaa Pae Tapura Amui No Raromatai | 49,1 | 28 |
| Aliança per una Democràcia Nova Fetia Api (Nouvelle Etoil) No Oe E Te Nunaa | | 2 |
| Total (participació 78,3%) | | 57 |
| Font: Rulers. La segona volta es va realitzar el 13 de febrer de 2005 a Tahití i Moorea després que fos invalidada (37 de 57 escons). ||||

## Enllaços externs

* Resultat de les eleccions
* Les Elections à l'Assemblée de la Polynésie Française - 2004 (francès)
# Andrzej Trzos-Rastawiecki

Andrzej Ryszard Trzos-Rastawiecki (Lviv, 23 de juny de 1933 - 2 d'abril de 2019) va ser un guionista i director de cinema polonès de documentals i llargmetratges. Del 1990 al 1993 va presidir la Federació Polonesa de Cineclubs.

## Biografia

Era fill del notari Bolesław Trzos i de la violinista Irena Rastawiecka. Es va graduar a la Universitat Politècnica de Cracòvia i al departament de direcció del PWSTiF a Łódź (diplomat el 1964). Les seves pel·lícules es van caracteritzar per una combinació hàbil de documental i llargmetratge i l'ús de materials d'arxiu. Va combinar els papers de director i de guionista. És pare de Marek Trzos-Rastawiecki. És enterrat al Cementiri Militar de Powązki.

## Filmografia
### Documentals

* 1963: Biblioteka współczesna – guionista
* 1964: Po prostu zwykli ludzie... – director, guionista
* 1966: Pawiak – director, guionista
* 1966: Przechodnie – director, guionista
* 1967: Korowód – director, guionista
* 1967: Godziny szczytu – director, guionista
* 1967: Koń a sprawa polska – guionista
* 1968: Michał – director, guionista
* 1969: Anna – director, guionista
* 1969: Rocznica – director, guionista
* 1970: Champion – director, guionista
* 1970: Śpiewa Krystyna Jamroz – director
* 1972: M – jak motoryzacja – director
* 1972: Pięciu z nas – director, guionista
* 1976: Enigma – director, guionista
* 1977: A-1 – director
* 1979: Pielgrzym – director
* 1981: Kampucza – director, guionista
* 1990: Lider – director, guionista
* 1997: Pułkownik Kukliński – director, guionista
* 2005: Konfrontacja – director, guionista
* 2007: Ballada o prawdziwym kłamstwie – director, guionista

### Pel·lícules i sèries de televisió

* 1965: Śmierć w środkowym pokoju
* 1970: Najlepszy kolega
* 1971: Trąd
* 1974: Zapis zbrodni
* 1976: Skazany
* 1978: ...Gdziekolwiek jesteś panie prezydencie...
* 1985: ... jestem przeciw
* 1989: Po upadku. Sceny z życia nomenklatury
* 1995: Archiwista (sèrie de televisió)
* 2001: Marszałek Piłsudski (sèrie de televisió)

## Guardons

* 1972: Premi al Festival Internacional de Cinema de Guadalajara per la pel·lícula Egzamin
* 1976: Premi NOT del Museu de Tecnologia a la millor pel·lícula polonesa per donar forma a la cultura tècnica que popularitza les tradicions de la tecnologia i la protecció dels seus monuments, com a document de cultura nacional o indicant els pensaments, els perfils de científics i tècnics polonesos meritoris per al desenvolupament de la ciència i la tecnologia al Festival Nacional de Curtmetratges de Cracòvia. Enigma

## Referències

* 1 2 Andrzej Trzos-Rastawiecki a filmpolski.pl
* ↑ «Zmarł wybitny reżyser filmowy Andrzej Trzos-Rastawiecki. Miał 85 lat» (en (polonès)). niezalezna.pl, 03-04-2019.
* ↑ Marek Lis i Adam Garbicz (red.). Światowa encyklopedia filmu religijnego. Kraków: Biały Kruk, 2007, p. 551. ISBN 978-83-60292-30-3.
* ↑ Wyszukiwarka cmentarna - Warszawskie cmentarze
# Luis Carlos Quintanilha

Luis Carlos Quintanilha, més conegut com a Luisinho (Rio de Janeiro, 17 de març de 1965) és un exfutbolista brasiler.
Va sorgir del Botafogo, on va jugar set anys en el primer equip. Gairebé la major part de la seua carrera la va passar al seu país, en equips com el Vasco da Gama o el Corinthians. Fora del Brasil, va romandre la primera meitat de la temporada 93/94 a l'equip gallec del Celta de Vigo.

## Títols

* Campionat Carioca: 1989, 1990, 1992, 1993, 1994, 1998
* Campionat Brasiler: 1997, 2000
* Copa Libertadores: 1998
* Torneig Rio-Sao Paulo: 1999
* Copa Mercosur: 2000

## Selecció

Luisinho va ser vuit vegades internacional pel Brasil, marcant un gol. Va formar part del combinat del seu país que va competir a la Copa Amèrica de 1993.
# Marthemont

Marthemont és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 36 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Marthemont era de 36 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 20 habitatges, 15 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 18 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 15 habitatges principals, 13 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien tres cambres i 12 en tenien cinc o més. 12 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 5 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Marthemont el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 27 persones, 21 eren actives i 6 eren inactives. De les 21 persones actives 20 estaven ocupades (10 homes i 10 dones) i 1 aturada (1 home). De les 6 persones inactives 1 estava jubilada i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Marthemont a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Marthemont a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Integral d'Euler

En matemàtiques hi ha dues funcions especials conegudes com a integrals d'Euler:
* la integral d'Euler de primera espècie: la funció beta d'Euler. $\mathrm {\beta } (x,y)=\int _{0}^{1}t^{x-1}(1-t)^{y-1}\,dt$.
* la integral d'Euler de segona espècie: la funció gamma d'Euler. $\Gamma (z)=\int _{0}^{\infty }t^{z-1}\,e^{-t}\,dt$.
A través del teorema de Fubini es demostra una relació important que uneix les dues funcions i permet expressar la funció beta respecte a la funció gamma, mostrant també de manera immediata la simetria de beta.
    $\beta (x,y)={\frac {\Gamma (x)\cdot \Gamma (y)}{\Gamma (x+y)}}$.
La funció gamma és una extensió del factorial dels nombres reals i dels nombres complexos; per aquest motiu, les dues funcions assumeixen una expressió més simple en el domini dels nombres naturals ($m,n\in \mathbb {N}$):
    $\Gamma (n)=(n-1)!$
    $\mathrm {\beta } (n,m)={(n-1)!(m-1)! \over (n+m-1)!}={n+m \over nm{n+m \choose n}}$.

## Referències

* ↑ Jeffrey, Alan. Handbook of Mathematical Formulas (en anglès). Academic Press, 2008, p. 234–235. ISBN 978-0-12-374288-9.

## Vegeu també

* Integral de Gauss
* Integral de Fresnel
* Aproximació de Stirling
# Novè Doctor

El Novè Doctor és la novena encarnació del protagonista de la sèrie britànica de ciència-ficció de la BBC Doctor Who. És interpretat per Christopher Eccleston durant la primera temporada de la nova sèrie el 2005. El Doctor és un alienígena de la raça dels senyors del temps que viatja a través de l'espai i el temps. Quan és ferit de mort, pot regenerar el seu cos, però en fer-ho pren una nova aparença física, i amb ella una personalitat nova. Encara que la història recent del personatge queda ambigua en l'episodi inicial, a poc a poc segons avança la temporada va revelant la història personal del Novè Doctor.
L'enfocament de l'equip de producció cap al personatge i la interpretació d'Eccleston van ser intencionadament diferents dels seus predecessors, declarant Eccleston que el seu personatge seria menys excèntric. Per adaptar-lo al públic del segle xxi, al Doctor se li va donar un primer acompanyant dissenyat per ser tan independent i valent com ell, en la forma de Rose Tyler. També viatja breument amb Adam Mitchell, un jove geni autosuficient que acaba traint la seva confiança, i Jack Harkness, un estafador reformat. El Doctor, Rose i Jack formen un equip molt proper, però se separen al final de la sèrie quan cada personatge ha d'afrontar una decisió difícil i el sacrifici.
El personatge ha estat generalment ben rebut pel públic. El 2006, els lectors de Doctor Who Magazine van votar com el tercer Doctor més popular. La crítica, tant de la premsa principal com la de ciència-ficció, generalment acrediten al personatge i Eccleston com els que van aconseguir refermar la sèrie després de la seva descans entre 1989 i 2005. Les interaccions del personatge amb els seus arxienemics, els dàleks, van ser especialment lloades. No obstant això, alguns crítics van sentir que Eccleston no estava fet per al personatge, ja que semblava incòmode amb un paper de gènere. Eccleston va guanyar diversos premis per la seva única temporada, inclòs el premi dels National Television Awards al millor actor.

## Enllaços externs

* Anunci de la sèrie
* Música del Novè Doctor QuickTime file
# Nobleïta

La nobleïta és un mineral de la classe dels borats. Anomenada així en honor de Levi Fatzinger Noble (1882-1965), geòleg americà, per les seves contribucions a la geologia de regió de la Vall de la Mort.

## Característiques

La nobleïta és un borat de fórmula química CaB₆O$_9$(OH)₂·3H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nobleïta pertany a «06.FC - Filohexaborats» juntament amb els següents minerals: tunel·lita, estroncioborita, ginorita, estroncioginorita i fabianita.

## Estructura cristal·lina

L'estructura cristal·lina de la nobleïta està constituïda per blocs de construcció fonamental FBB que comprenen tres tetraèdres BO₄ i tres triangles BO₃; cada 3 tetraèdres comparteixen un vèrtex. L'estructura presenta anells B-O de sis membres, formats a partir de la compartició del vèrtex entre un tetraedre i un triangle. Aquests anells formen capes paral·leles a {100}. En els forats de les capes s'hi troben els ions de calci i entre les fulles les molècules d'aigua. La nobleïta no és isoestructural amb la tunnel·lita.

## Formació i jaciments

La nobleïta es troba típicament en incrustacions recents produïdes per meteorització de vetes de colemanita i priceïta en basalts olivínics alterats o roques clàstiques basàltiques. S'ha trobat associada a colemanita, meyerhofferita, gowerita, ulexita, ginorita, sassolita, guix i òxids de manganès. S'ha descrit als Estats Units, Xile, Xina i l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Nobleite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Nobleite» (en anglès). HAndbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2012-07-15. [Consulta: 6 juny 2017].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Nobleite Mineral Data». [Consulta: 5 juny 2017].