OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isòtops del meitneri

El meitneri (Mt) no té cap isòtop estable. S'han caracteritzat 15 isòtops, el més estable dels quals és el $^{276}$Mt, amb un període de semidesintegració de 0,72 segons.

## Taula

| Símbol del núclid | Z(p) | N(n) | massa isotòpica(u) | període de semidesintegració | Espín nuclear |
| rang de variació natural (fracció molar) |||
| $^{265}$Mt | 109 | 156 | 265.13615(50)# | 2# ms | |
| $^{266}$Mt | 109 | 157 | 266.13730(37)# | 1.2(4) ms | |
| $^{266m}$Mt | 1230(80) keV | 1230(80) keV | 1230(80) keV | 6(3) ms | |
| $^{267}$Mt | 109 | 158 | 267.13731(58)# | 10# ms | |
| $^{268}$Mt | 109 | 159 | 268.13873(34)# | 21(+8-5) ms | 5+#,6+# |
| $^{268m}$Mt | 0+X keV | 0+X keV | 0+X keV | 0.07(+10-3) s | |
| $^{269}$Mt | 109 | 160 | 269.13906(59)# | 200# ms | |
| $^{270}$Mt | 109 | 161 | 270.14066(58)# | 2# s | |
| $^{271}$Mt | 109 | 162 | 271.14114(61)# | 5# s | |
| $^{272}$Mt | 109 | 163 | 272.14374(52)# | 10# s | |
| $^{273}$Mt | 109 | 164 | 273.14491(55)# | 20# s | |
| $^{274}$Mt | 109 | 165 | 274.14749(60)# | 20# s | |
| $^{275}$Mt | 109 | 166 | 275.14865(64)# | 9.7(+460-44) ms | |
| $^{276}$Mt | 109 | 167 | 276.15116(73)# | 0.72(+87-25) s | |
| $^{277}$Mt | 109 | 168 | 277.15242(95)# | 1# min | |
| $^{278}$Mt | 109 | 169 | 278.15481(90)# | 30# min | |
| $^{279}$Mt | 109 | 170 | 279.15619(77)# | 6# min | |

### Notes

* Els valors marcats amb # no estan derivats únicament de dades experimentals, sinó que en part es basen en tendències sistemàtiques. Els espins amb arguments d'assignació febles es troben entre parèntesis.
* Les incerteses es troben en forma concisa entre parèntesis després dels últims dígits corresponents. Els valors d'incertesa indiquen una desviació estàndard, tret de la composició isotòpica i la massa atòmica estàndard de la IUPAC, que utilitzen incerteses expandides.

## Referències

* Masses isotòpiques de l'Ame2003 Atomic Mass Evaluation Arxivat 2008-09-23 a Wayback Machine. by G. Audi, A.H. Wapstra, C. Thibault, J. Blachot and O. Bersillon in Nuclear Physics A729 (2003).
* Composicions isotòpiques i masses atòmiques estàndard de Atomic weights of the elements. Review 2000 (IUPAC Technical Report). Pure Appl. Chem. Vol. 75, No. 6, pp. 683-800, (2003) and Atomic Weights Revised (2005) Arxivat 2008-03-05 a Wayback Machine..
* Semivida, espín i dades d'isomers triades d'aquestes fonts:
** Audi, Bersillon, Blachot, Wapstra. The Nubase2003 evaluation of nuclear and decay properties, Nuc. Phys. A 729, pp. 3-128 (2003).
** National Nuclear Data Center, Brookhaven National Laboratory. Information extracted from the NuDat 2.1 database (retrieved Sept. 2005).
** David R. Lide (ed.), Norman E. Holden in CRC Handbook of Chemistry and Physics, 85th Edition, online version. CRC Press. Boca Raton, Florida (2005). Section 11, Table of the Isotopes.
Index de pàgines d'isòtops · Taula de núclids :
| Isòtop més lleuger | Isòtop actual | Isòtop més pesant |
| Isòtops del hassi | Isòtops del meitneri | Isòtops del darmstadti |
# Maduixes (Renoir)

Maduixes (Fraises) és un quadre de Pierre-Auguste Renoir pintat pels volts del 1905 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Història

Al final de la seua vida, Renoir realitzà innombrables obres de petit format, sovint natures mortes de composició frontal senzilla, com aquesta, datada vers el 1905 per Meier-Graefe. Renoir va triar viure al sud de França a partir de la dècada del 1900 i, amb tal finalitat, es va instal·lar a Lo Canet i Canha de Mar, on es va fer construir una casa el 1908. Hi va pintar nombroses natures mortes, sovint optant per un format llarg com és el cas d'aquest oli sobre tela de 28 × 46 cm.

## Descripció

Malgrat el seu delicat estat de salut (que el va obligar a treballar assegut), les pintures de Renoir d'aquest període continuaven mostrant una certa alegria. Aquest deliciós llenç de petit format fou pintat amb gran cura: les maduixes són pintades amb gran precisió i els objectes i les fruites amb les seues diferents formes i textures es disposen els uns darrere dels altres sobre les estovalles blanques cobertes de plecs. No obstant això, la composició no és monòtona: l'animació és donada pel ganivet de la mantega damunt les estovalles a la part inferior esquerra, el mànec de la cullereta que surt de la gerra del sucre i les fulles de les maduixes. La forma arrodonida de la gerra es reflecteix en la llimona i el fruiter. Amb l'excepció dels contenidors com gerros i bols de fruites, Renoir poques vegades introduïa objectes inerts (com aquest ganivet) en les seues natures mortes, a diferència de Paul Cézanne. Els colors en si són frescos i alegres: les llimones, les maduixes i el recipient formen sobre les tovalles blanques una composició que captura i delecta la mirada de l'espectador amb els seus grocs, vermells i blaus.

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 90-91.
* ↑ Julius Meier-Graefe, Auguste Renoir, París, H. Floury, 1912, pàg. 187.
* 1 2 3 Museu de l'Orangerie Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr (francès)
* LessingImages Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (anglès)
Viccionari
# Josep Llinàs i Messeguer

Josep Llinàs i Messeguer (Vilanova i la Geltrú, 25 de novembre de 1930 – Barcelona, 27 d'octubre de 2013) va ser un jugador d'hoquei sobre patins català de la dècada de 1950.
Va formar-se al Club Patín de Barcelona, amb el qual va aconseguir l'ascens a la primera divisió la temporada 1948-49 i la temporada va aconseguir el campionat d'Espanya. Posteriorment, va jugar amb altres equips catalans del campionat de Catalunya i d'Espanya, destacant el RCD Espanyol, amb el qual va guanyar dos Campionats de Catalunya i una Copa de les Nacions el 1953, el FC Barcelona i l'Apolo Patín Club. L'any 1958 va fitxar pel Club Patí Vilanova i un any després al Joventut de Badalona. Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre patins va proclamar-se campíó del Món de 1951. Va retirar-se de la competició al final de la temporada 1959-60.

## Palmarès
### Club Patí

* Campionat d'Espanya:
** 1950

### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya:
** 1952, 1953
* Copa de les Nacions:
** 1953

### Espanya

* Campionat del Món:
** 1951

## Referències

* ↑ «Josep Llinàs i Messeguer». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Necrològiques». La Vanguardia, 28-10-2013. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ Closa, Antoni [et al.].. Diccionari del Barça. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999. ISBN 978-84-412-0126-2.
* ↑ Roset, Isidro. «Un sueño dorado que cristalizó». Mundo Deportivo, 03-08-1958. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ Garcia, Antonio. «Juventud 9; Sardañola 3». Mundo Deportivo, 02-11-1959. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «CAMPEONES». Mundo Deportivo, 21-06-1951. [Consulta: 1r octubre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa de Josep Llinàs i Messeguer - RinkHockey.net (anglès)
# JoKB

JoKB és un grup igualadí de música pop-rock en català i en anglès. Sílvia Farrés n'és la vocalista i va acompanyada d'una banda formada per Carles Pauné, Joan Vidal, Bernat Canals, Víctor Miguel, Adrià Tort i Raül Pendón.
JoKB va néixer l'any 2013. El primer disc contenia quatre cançons, que els va servir per començar a fer-se conèixer a la comarca de l'Anoia. L'any 2015, amb Camaleònic, es van consolidar com un grup de referència dins de la seva comarca. Van guanyar el desè certamen de música jove de l'Acampada Jove de Montblanc l'any 2016.
Amb el seu senzill Surt el Sol$_,$ van aparèixer en el programa del Canal Super3 Rat Rank. Aquest fet va fer que l'any 2018 participéssin en festivals reconeguts com l'Acampada Jove de Montblanc. L'any 2019 van publicar Ohana, un disc cuinat a foc lent que conté una col·laboració amb el grup de reggae lleidatà Koers.

## Discografia

El grup ha publicat un total de 3 discs i 2 senzills:

### Discs

* JoKB, 2013
* Camaleònic, 2015
* Ohana, 2019

### Senzills

* Mil Crits, 2017
* Surt el Sol, 2017

## Referències

* ↑ «Premsa 2017: Google Drive». [Consulta: 30 juny 2020].
* 1 2 3 Veuanoia. «JoKB: “Ohana és un disc cuinat a foc lent”», 25-02-2019. [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ «JoKB guanya la desena edició del concurs Música Jove», 16-07-2016. Arxivat de l'original el 2016-12-17. [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ CCMA. «JoKB: "Surt el sol"». [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ «L'Acampada Jove 2018 acull més de 31.000 joves», 22-07-2018. Arxivat de l'original el 2019-05-07. [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ Enderrock.cat. «JoKB: «Al món de la música encara li falta per allunyar-se d'actituds masclistes» | Enderrock.cat». [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ «JoKB» (en català). [Consulta: 30 juny 2020].
# Josep Gaya i Busquets

Josep Gaya i Busquets (Reus, 1879 - París, 1948) va ser un pedagog català germà del musicòleg Joan Gaya i Busquets.
Va dedicar-se a l'ensenyament d'idiomes a França, especialment el castellà. Va viatjar a París el 1900 per a assistir a l'Exposició Universal, i el 1902 decidí traslladar-se a la capital francesa. Donà classes de castellà en una escola d'idiomes, on també exercia de professor el reusenc Antoni Fabra i Ribas. El 1905 va ser nomenat secretari del Centre Català de París. A finals de 1907 tornà a Barcelona on va obrir una acadèmia de llengües, però al cap d'un any tornà a París per fundar l'"Academia Gaya", que va obtenir immediatament un gran prestigi. S'hi ensenyava, a més de castellà, l'alemany, el rus, el portuguès i l'anglès. Subvencionada l'acadèmia per l'estat espanyol per a promoure la cultura d'Espanya a França, Josep Gaya actuva com a ambaixador cultural i turístic, donant informació de França als forasters i promocionant Catalunya i Aragó a l'estat francès. El govern francès el guardonà amb les Palmes Acadèmiques. Va ser també professor de castellà a l'Ecole commerciale de France i donava classes gratuïtes a l'Union française de la jeunesse i a la Union de colonies etrangères.
Va escriure diverses gramàtiques i llibres d'ensenyament d'idiomes i el 1918 publicà El Idioma español lengua auxiliar internacional, ampliació d'una conferència donada a París aquell any. Col·laborà amb articles des de Barcelona i després des de París al Butlletí de la Lliga Catalanista de Reus, al Diari de Reus i a la revista reusenca estudiantil Aules.

## Referències

* ↑ «Gaya y Busquets, José» (en francès). IdRef. [Consulta: 19-XI-2014].
* ↑ Gaya Busquets, José. "La Oficina de Turismo de la Academia Gaya de Patís" A: Aragón. Febrero de 1932, pàg. 21
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 316-317.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 306.
# Josep Gaya Vallduví

Josep Gaya Vallduví (Reus, 1877 - 1930) va ser un esportista i comerciant català.
Després de fer el batxillerat a Reus, estudià comerç i va exercir a Reus i a Barcelona. Aficionat al ciclisme, va ser un dels fundadors del Club Velocipedista reusenc i publicà a les revistes esportives El Lío (que també era humorística), El Veloz i a la Revista de Sport. Segons el periòdic La Autonomía va ser autor d'un drama titulat "Juana", que es va representar però no imprimir. Va col·laborar a la revista El Pandemonium i en un altre setmanari reusenc de contingut humorístic, La Trompeta. El 1894 va publicar a Reus Consejos a los ciclistas, amb un pròleg de Francesc Cabré Gonzàlez, imprès pels Fills de Sanjuan. A principis del segle xx va deixar d'escriure i es dedicà exclusivament al comerç. Un fill seu, Emili Gaya i Vilagrassa, va ser músic i compositor.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 317.
# Corneli Marcel

Corneli Marcel (en llatí Cornelius Marcellus) va ser un senador romà durant el regnat de Neró a la meitat del segle i.
Va ser acusat juntament amb altres romans, entre els quals Calpurni Fabat, de complicitat en els crims de Lèpida la dona de Cassi l'any 64. Després d'un judici va poder eludir qualsevol càstig segurament per influència del mateix Neró. Però quan Galba va pujar al poder, el va fer matar a Hispània l'any 68 aC, probablement com a partidari de l'emperador enderrocat.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/946?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=MarcellusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 936. ]
# Centrolene andinum

Centrolene andinum és una espècie de granota que viu a Colòmbia i Veneçuela.

## Referències

* La Marca, E., Rueda, J.V. & Ramírez Pinilla, M.P. 2004. Centrolene andinum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Gracie Elvin

Gracie Elvin (Canberra, 31 d'octubre de 1988) és una ciclista australiana, professional des del 2012, actualment milita a l'equip Orica-Scott. S'ha proclamat dos cops campiona nacional en ruta.

## Palmarès

* 2012
** Campiona d'Oceania en ruta
* 2013
** Campiona d'Austràlia en ruta
* 2014
** Campiona d'Austràlia en ruta
* 2015
** 1a a la Gooik-Geraardsbergen-Gooik
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
* 2016
** 1a a la Gooik-Geraardsbergen-Gooik

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ivica Rajić

Ivica Rajic, és un antic militar de l'Exèrcit Popular Iugoslau, condemnat per crims de guerra pel Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (ICTY). Durant la guerra de Bòsnia, era el comandant del Segon Grup Operatiu del Consell de Defensa Croat (HVO), una unitat de soldats croats de Bòsnia i Hercegovina, amb seu a Kiseljak. L'any 2006 va ser condemnat a 12 anys de presó per ser el responsable de la massacre de Stupni Do, entre el 23 i el 24 d'octubre de 1993, on almenys 37 bosnians van morir. També va ser condemnat pel saqueig de la ciutat de Vares. L'any 2007 va ser transferit a Espanya per a complir la seva condemna.

## Referències

* ↑ «Rajić Transferred to Serve Sentence in Spain» (en anglès). ICTY, 13-04-2007. [Consulta: 13 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Documentació sobre el procés a Ivica Rajić, Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (anglès)
# Alexandromys evoronensis

Alexandromys evoronensis és una espècie de talpó del gènere Alexandromys. És endèmic del krai de Khabàrovsk (Rússia), on viu a la zona dels llacs Evoron i Txuktxaguir. Habita planes d'inundació dominades per bruguerola i herbes. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El Catalogue of Life no descriu cap subespècie de M. evoronensis.
El seu nom específic, evoronensis, deriva del nom del llac Evoron i del sufix llatí -ensis, que significa ‘oriünd de’.

## Referències

* ↑ Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.
* ↑ Tsitsulina, K. Alexandromys evoronensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 octubre 2014.
* ↑ Bisby F.A., Roskov I.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (editors). «Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist.» (en anglès). Reading (Regne Unit): Species 2000, 2011. [Consulta: 24 setembre 2012].
* ↑ Kovàlskaia, I. M.; Sokolov, V. E «Новый вид полевок (Rodentia, Cricetidae, Microtus) из нижнего Приамурья» (en rus). Zoologuítxeski Jurnal, 59, 9, 1980, pàg. 1409–1416.
# Dióscoro Galindo González

Dióscoro Galindo González (Ciguñuela, província de Valladolid, 12 de desembre de 1877 – Víznar, província de Granada, 18 d'agost de 1936) fou un mestre espanyol, assassinat pel bàndol nacional durant la guerra civil espanyola.
El 1881 es va traslladar amb els seus pares a Madrid. Volia estudiar veterinària, però un accident del tramvia li va fer perdre una cama i aleshores es decantà per l'ensenyament. El 1903 va acabar la carrera de Magisteri i va contactar amb la Institución Libre de Enseñanza. Va exercir la seva feina a les províncies de Sevilla, Ciudad Real i Granada. El seu darrer destí fou a Pulianas (Granada). Allí va participar en les Misiones Pedagógicas, donava classes nocturnes als jornalers i a les eleccions generals espanyoles de 1936 representà en la mesa electoral de Pulianas al Front Popular per tal d'evitar cacicades.
Dos dies després del cop d'estat del 18 de juliol de 1936 les tropes nacionals van ocupar Granada i fou depurat com a mestre. El 18 d'agost de 1936 fou detingut a casa seva per un escamot de Falange Española i fou traslladat a la seu del Govern Civil de Granada, on va coincidir amb Federico García Lorca i els banderillers militants de CNT Francisco Galadí Melgar i Joaquín Arcollas Cabezas. Tots quatre foren traslladats a La Colonia del cortijo de Víznar i després foren afusellats a la carretera entre Víznar i Alfacar.
El 2009, en aplicació de la llei per a la recuperació de la memòria històrica aprovada pel govern de José Luis Rodríguez Zapatero, es decideix obrir la fosa on suposadament hi ha les restes del quatre afusellats. Tot i així, no s'hi va trobar res.

## Referències

* ↑ LA FOSA DE FEDERICO GARCIA LORCA, DIOSCORO GALINDO GONZALEZ, FRANCISCO GALADI MELGAR Y JOAQUIN ARCOLLAS CABEZAS
* ↑ El maestro Dióscoro Galindo, fusilado y enterrado con Lorca, nació en Ciguñuela a El Norte de Castilla, 19 d'agost de 2008
* ↑ Don Dióscoro Galindo, maestro a buscameenelciclodelavida.blogspot
* ↑ Ni Lorca ni fosa
# Dió d'Halesa

Dió d'Halesa, en llatí Dion, en grec antic Δίων, fou un noble sicilià nascut a Halesa que, gràcies al favor de Quint Metel (probablement Quint Cecili Metel Pius Escipió), va obtenir la ciutadania romana i va agafar el nom de Quint Metel Dió. Era considerat un home molt honest. Més tard els seus béns, una gran fortuna, van passar al seu fill. Va despertar la cobdícia deVerres vers el 72 aC, que va provocar-lo de diverses maneres fins que li va confiscar totes les seves propietats, segons Ciceró.

## Referències

* ↑ 5.Dion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1028
# Katharinenstraße 9

Katharinenstraße 9, o Catharinenstraße 9, fou una casa senyorial del centre d'Hamburg, a Alemanya, construïda circa 1630-1640. El 1939 l'edifici fou afegit a la llista de monuments del centre d'Hamburg, i en fou esborrat el 1954, 13 anys després que fos destruït (1941).
L'edifici era conegut pel seu sostre d'estuc, comissionat entre 1716 i 1720 pel llavors propietari (i posteriorment alcalde d'Hamburg) John Anderson el Vell. L'estuc era segurament de l'italià Carlo Enrico Brenno, del qual se sap que va treballar a Hamburg i Schleswig-Holstein. L'hamburgmuseum compta amb una reconstrucció del sostre fet a partir d'un motlle de l'original, la qual inclou la pintura central original de Johann Moritz Riesenberger el Jove. La pintura mostra erudició i art. El sostre fou restaurat entre 2004 i 2005.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Panells d'informació de l'hamburgmuseum

## Bibliografia

* Wolfgang Rudhard: Das Bürgerhaus in Hamburg, Tübingen 1975 S. 66-67 (alemany)
* Museum für Hamburgische Geschichte: Decken und Wanddekoration in Hamburg von Barock zum Klassizismus (Hamburg Porträt 28/97) (alemany)
# Kalophrynus nubicola

Kalophrynus nubicola és una espècie de granota que viu a Malàisia i, possiblement també, a Brunei.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Kalophrynus nubicola. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Judgement (àlbum)

Judgement és el sisè disc del grup de música electrònica VNV Nation. Publicat al mes d'abril de l'any 2007, és (fins a la data) el seu disc més recent. Com el cas dels discos immediatament anteriors, fou publicat al segell discogràfic Metropolis Records.
Seguint la tradició de la resta de la seva discografia, el disc arrenca amb un tema introductori, si bé en aquesta ocasió és el més llarg i té una durada comparable a la de les cançons "convencionals" del disc. VNV Nation donen en aquest treball mostres de les seves influències més industrials, com en The farthest star o en la cançó Nemesis, una de les més agressives del seu repertori, i que connecta amb el so de grups com DAF o Nitzer Ebb. D'altra banda, Testament continua l'orientació cap al synthpop que havien mostrat alguns temes del seu anterior disc, Matter + Form.
Pel que fa als temes més melancòlics, As it fades és una peça instrumental plena d'efectes orquestrals i corals; el tema Illusion és un dels més emotius que han publicat, amb una lletra dedicada a una persona que vol suïcidar-se.
En conjunt, Judgement és el disc on VNV Nation acosten més la seva música als límits del pop.

## Temes

* Prelude – 4:08
* The farthest star – 4:53
* Testament – 6:14
* Descent – 4:25
* Momentum – 6:15
* Nemesis – 4:30
* Secluded spaces – 5:54
* Illusion – 4:47
* Carry you – 6:11
* As it fades – 4:48

## Dades

* Lletra i música: Ronan Harris.
* Produït per Ronan Harris i André Winter (temes 2-9), i Ronan Harris (temes 1 i 10).
* Mesclat per André Winter, Lutz Rahn, Ronan Harris, Sven Heine.
* Masteritzat per Chris Gehringer a Sterling Sound (Nova York).
* Disseny de portada: Michal Karcz.
* VNV Nation són Ronan Harris i Mark Jackson.

## Instruments

* Sintetitzadors modulars: Modcan System B, Dotcom Orgon, ARP 2600.
* Sintetitzadors: Roland SH-2, Roland TB-303, Dave Smith Polyevolver, Creamwave Noah.
* Ordinadors i programari: Apple Powermac G5, Logic Audio Pro 7.2, Sculpture, EXS24, Spectrasonics Atmosphere, Stylus RMX, Timewarp 2600, TC Powercore Virus, Native Instruments Reaktor 5, Native Instruments Battery 2, MOTU Symphonic Instrument (seqüenciador).

## Referències

* ↑ http://www.allmusic.com/album/r1030829

## Enllaços externs

* http://www.vnvnation.com/Webfiles/products.htm
* http://www.discogs.com/release/945325
# Judge Dredd

Judge Dredd (en l'anglès original, «jutge temible») és una sèrie d'historietes britànica, pertanyent al gènere de la ciència-ficció. Va ser creada pel guionista John Wagner i el dibuixant Carlos Ezquerra (encara que l'editor Pat Mills també mereix algun crèdit en el seu desenvolupament inicial) per al número 2 de la revista d'historietes 2000 AD el 1977.
El seu protagonista, el jutge Joseph Dredd, és un agent de la llei nord-americana en un futur distòpic on els jutges com ell reuneixen en si els poders de policia, jutge, jurat i botxí. Dredd i els seus companys estan facultats per detenir, condemnar i fins i tot executar als criminals a l'acte.
Molt popular, ha inspirat cançons (I Am the Law de Anthrax) i pel·lícules (Jutge Dredd protagonitzada per Sylvester Stallone i Dredd 3D, amb Karl Urban).

## Referències

* ↑ Frattini, Eric; Palmer, Óscar. Guia Básica del Cómic (en castellà). Madrid: Nuer ediciones, 1999, p.68. ISBN 8480680547 [Consulta: 21 agost 2014].
# Dàrdan Asclepíades

Dardà Asclepíades (en grec antic: Δάρδανος, llatí: Dardanus) fou el llegendari quart descendent d'Asclepi, fill de Sòstrat i pare de Crisamis. Hauria viscut en el segle xi aC, segons Joan Tzetzes.

## Referències

* ↑ Dardanus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 940
# Dàmtxik

Dàmtxik (en rus: Дамчик) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2011 tenia 28 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка