OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Celler de la Cooperativa Agrícola d'Alió

El Celler de la Cooperativa Agrícola d'Alió és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi d'Alió (Alt Camp).

## Descripció

L'edifici té planta rectangular. La coberta, a dues vessants, està sostinguda per encavallades. La façana té la porta d'arc de mig punt, de maó, emmarcat per successius arcs concèntrics, i amb una decoració de rajola on figura el nom de Sindicat Agrícola.Damunt de la porta hi ha una finestra de tres obertures, i a la part superior un escut de Catalunya presideix el conjunt.L'obra és de maó, amb sòcol de paredat. El 1911 Claudi Duran Ventosa va fer una ampliació del celler.

## Història

La Cooperativa Agrícola d'Alió es va fundar com a societat l'any 1909. L'edifici del celler fou construït dos anys després, el 1911 i fou ampliat el 1917 per l'arquitecte Cèsar Martinell, en un moment d'expansió del cooperativisme propi de la política de la Mancomunitat de Catalunya. En l'actualitat manté la funció per a la qual fou construïda.

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
# Celler de la Societat de Blancafort

El Celler de la Societat de Blancafort és un celler cooperatiu de Blancafort (Conca de Barberà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Té tres naus de planta rectangular, col·locades de costat, amb murs de maçoneria, cobertes a dues vessants amb encavallades de fusta. La primera, a l'esquerra, tenia quatre cups soterranis i vuit tines de fusta, i un espai destinats a moll de recepció de verema i sala de premses, les quals en els primers anys eren de barra. La segona nau construïda poc temps després contenia sis cups i sis tines també de fusta.

## Història

La "Societat de Treballadors Agrícoles de Blancafort" es constituí l'any 1896; l'any 1904 redactà un nous estatuts i esdevingué "Societat Cooperativa de Blancafort". Tenia la seu social a cal Carlet del raval de Rosselló. L'any 1911 adquirí un terreny del costat per a construir-hi el celler del raval del Rosselló. Bastiren la primera nau el mateix any. Amb l'increment del nombre de socis, dos anys més tard l'ampliaven amb una altra nau. Finalment l'any 1958 s'amplià el conjunt amb una tercera nau. El celler de la Societat de Blancafort fou un dels tres primers cellers de la Conca i pertany al grup dels anomenats "Sindicats dels pobres" en contraposició als "sindicats dels rics" que convisqueren en molt pobles de la conca fins a l'any 1939.

## Referències

* 1 2 «Celler de la Societat de Blancafort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Celler de la Societat de Blancafort». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cercavila

Una cercavila és una marxa musical breu que té lloc pels carrers de caràcter festiu. Per extensió, es diu també d'una marxa o peça musical popular, que es toca en aquestes ocasions.
Entre els elements visuals és habitual que hi hagi gegants, nans, disfresses, representacions d'animals o éssers mitològics o inventats, xanquers, etc. Pel que fa als elements sonors, és habitual que hi hagi música en directe, sobretot amb instruments que donin un volum considerable, com arainstruments de percussió i instruments de vent, ja siguin gralles o altres instruments de llengüeta doble o de metall.
Cal no confondre-la amb la dansa del barroc anomenada passacaglia.
La paraula prové del verb cercar, que en el seu sentit de baix llatí significava ‘fer una volta, recórrer un lloc’.

## Referències

* ↑ «cercavila». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ R. «cercavila». A: Gran enciclopèdia de la música. Barcelona: Grup Enciclopèdia.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «cercar II. comp. cercavila». A: Diccionari etimològic. 4a edició 2004, 1996, p. 825. ISBN 9788441225169.

## Bibliografia

* Pallarès, Aída; Pérez, Manuel; Martí, Oriol. El carrer és nostre: Un viatge per la història recent de les arts de carrer i un parèntesi per pensar on són. Barcelona: Rayo Verde, 2018. ISBN 978-84-16689-52-1.
Viccionari
# Grecs d'Albània

Els grecs d'Albània són la principal minoria nacional d'aquest país. Parlen el grec i són de religió cristiana ortodoxa. Són aproximadament uns 90.000 (el 2,4% de la població d'Albània), tot i que els membres del grup Homonia afirmen que són 400.000.
El 1991 es fundà el grup Homonia, dirigit per l'arquebisbe Sevastianos, defensors de la minoria grega, que ha promogut el Moviment per a la Recuperació del Volio Epiros, que reclama la reincorporació del Nord d'Epir a Grècia, tot afirmant que hi ha al país 400.000 grecs (molts d'ells són, però, albanesos hel·lenitzats).
A les eleccions del 1991 van obtenir el 6% dels vots i cinc diputats al parlament albanès, però el 1992 baixaren al 3% i dos diputats. El nou cap del grup, Jani Jani, fundaria el partit Bashkimia Demokratik i Minoret Grek (Unió Democràtica de la Minoria Grega, BDMG), que des del 1997 s'uniria al Partia per Mbrojten e te Drejtave te Njeriut (Partit de Defensa dels Drets Humans, PMDN), de Vasile Mele, defensors de la minoria macedònia. El 1996 van obtenir el 4,96% i tres escons, 2,8% i quatre escons el 1997, i 2,4% i tres escons el 2001.
# Gorgos de Messènia

Gorgos (grec antic: Γόργος, llatí: Gorgus) fou el fill de l'heroi messeni Aristòmenes, i va ser promès a la jove amb l'ajut de la qual es va escapar quan fou capturat per un cos de mercenaris cretencs al servei d'Esparta. Pausànies diu que va combatre valerosament al costat del seu pare, i després en la lluita final, quan Ira havia estat sorpresa pels espartans. Aristòmenes havia rebutjat poc abans el comandament dels messenis i havia nomenat Gorgos i l'endeví Manticle com a líders per dirigir la retirada i l'emigració dels messenis cap a un altre país. De Cil·lene Gorgos proposava conquerir l'illa de Zacint, i Manticle, en qualitat d'endeví, proposava oblidar Messènia i establir-se a Sardenya. Però Anaxilau, tirà de Règion, va proposar als messenis que l'ajudessin a conquerir Zancle i s'instal·lessin allà. Quan els zancleus, rodejats per terra pels messenis i per mar pels de Règion, es van refugiar als santuaris dels déus, Anaxilau va ordenar als messenis que matessin els homes i venguessin com esclaus les dones i els nens. Gorgos i Manticle van demanar al tirà que no els obligués a cometre tals crims, i zancleus i messenis van viure en pau, i la ciutat va canviar el nom per Messene, actual Messina.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 196. ISBN 8481641618.
# Greeneville

Greeneville és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 15.198 habitants.
Hi ha el Lloc Històric Nacional d'Andrew Johnson, amb una casa on va viure el president dels Estats Units Andrew Johnson i el cementiri on és enterrat.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greeneville tenia 15.198 habitants, 6.641 habitatges, i 4.097 famílies. La densitat de població era de 417,9 habitants/km².
Dels 6.641 habitatges en un 25,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,6% hi vivien parelles casades, en un 13,9% dones solteres, i en un 38,3% no eren unitats familiars. En el 34,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 20,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.999 $ i la renda mediana per família de 36.129 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.629 $ mentre que les dones 21.425 $. La renda per capita de la població era de 17.126 $. Entorn del 16,5% de les famílies i el 20,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greeneville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greeneville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Greenfield (Iowa)

Greenfield és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 2.129 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greenfield tenia 2.129 habitants, 937 habitatges, i 580 famílies. La densitat de població era de 451,7 habitants/km².
Dels 937 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,1% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 34,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 26% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.869 $ i la renda mediana per família de 42.872 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.792 $ mentre que les dones 22.091 $. La renda per capita de la població era de 19.444 $. Entorn del 7,7% de les famílies i el 10,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greenfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greenfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Choice Provisions

Choice Provisions (antigament Gaijin Games) és un estudi independent de desenvolupament de videojocs més conegut per la seva saga de videojocs BIT.TRIP. L'estudi va ser fundat en el 2007 per Alex Neuse i la seva seu és a Santa Cruz (Califòrnia).

## Enllaços externs

* Choice Provisions - Lloc web oficial
# Grainger (cràter)

Grainger és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 113 km de diàmetre. Porta el nom del compositor australià Percy Grainger (1882-1961), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2012.

## Referències

* ↑ «Grainger». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 31 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Sergi Pons i Codina

Sergi Pons i Codina (Barcelona, 1979) és un escriptor català resident a Parets del Vallès. El 2007, coincidint amb el naixement del seu primer fill, donà un tomb a la seva vida i es concentrà en la vida familiar. Lector voraç de les obres de Pere Calders, John Fante i Pedro Juan Gutiérrez, entre molts d'altres, l'any 2012 començà a escriure la seva primera novel·la de l'anomenada «trilogia de Sant Andreu».

## Obra publicada

* Mars del Carib (Edicions de 1984, 2014)
* Dies de ratafia (Edicions de 1984, 2017)
* Mal bon pare (Amsterdam Llibres, 2020)

## Referències

* ↑ «Sergi Pons Codina». CCCB, 03-04-2014. [Consulta: 17 febrer 2020].
* ↑ Carreras Aubets, Anna. «Sergi Pons. Viure, una intrèpida peripècia». Núvol, 14-02-2020. [Consulta: 17 febrer 2020].
* ↑ Basagaña, Laura. «Autors revelació, collita 2014». Núvol, 31-12-2014. [Consulta: 17 febrer 2020].
* ↑ «Sergi Pons Codina novela la "resistencia a la modernidad" mediante la ratafía», 27-02-2017. [Consulta: 17 febrer 2020].
* ↑ «Avançament editorial: 'Mal bon pare', de Sergi Pons Codina». Vilaweb, 25-01-2020. [Consulta: 17 febrer 2020].
# Trichiura crataegi

Trichiura crataegi és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família lasiocàmpids (Lasiocampidae). Es troba per tot Europa (excepte Islàndia) fins a l'est d'Anatòlia. L'envergadura alar és 25-30 mm.

## Història natural

Els adults volen d'agost a setembre. Les larves s'alimenten de diverses plantes i arbres, incloent Betula verrucosa, Betula pubescens, Betula nana, Alnus incana, diferents espècies de Salix (incloent Salix lapponum, Salix hastata, Salix repens, Salix starkeana, Salix caprea i Salix phylicifolia), Populus tremula, Sorbus aucuparia, Crataegus, Prunus padus, Vaccinium myrtillus i Vaccinium uliginosum.

## Subespècies

* Trichiura crataegi crataegi
* Trichiura crataegi ariae
* Trichiura crataegi borealis
* Trichiura crataegi lasistana

## Galeria

* Larva
* Larva

## Referències

* ↑ «Funet» (en anglès). [Consulta: 3 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Funet: Trichiura crataegi (en)
* UKmothsː Trichiura crataegi (en)
* Biodiversidad Virtual: Trichiura crataegi (castellà)
# Universitat de Clark

La Universitat de Clark, Clark University és una universitat privada dels Estats Units i un liberal arts college. Està ubicada a Worcester, Massachusetts. Es va fundar l'any 1887. Clark actualment també fa educació per sota del graduat (undergraduates). El U.S. News & World Report classifica Clark com la 75a nacional del 2014. El 2013, Forbes classifica la Clark University en el lloc 51 en la recerca científica. És coneguda per ser el lloc on es va originar la propulsió dels coets.
Els que assisteixen a la Universitat de Clark es coneixen de forma col·loquial com els "Clarkies".
L'any 2014 tenia un pressupost de 392 milions de dolars, 3.423 alumnes.

## Afiliacions

AAC&U, NAICU, NEASC, AICUM, NEWMAC, HECCMA

## Història

El 17 de gener de 1887 l'home de negocis Jonas Gilman Clark anuncià la seva intenció de fdotar una universitat a la ciutat de Worcester. Una llei d'Incorporació va ser signat pel governadors el 31 de març del mateix any. Va obrir el 2 d'octubre de 1889, Clark va ser la primera amb totes les graduacions dels Estats Units amb departaments de matemàtica, física, química, biologia i psicologia.
G. Stanley Hall va ser nomenat el primer president de la Universitat de Clark el 1888. Albert A. Michelson, va ser el primer estatunidenc a rebre un Premi Nobel de física, en va ser professor des de 1889 a 1892.

## Referències

* ↑ «Financial Statements and Report of Independent Certified Public Accountants». Clark University, 12-09-2014. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 24 maig 2015].
* ↑ «Clark University Student Enrollments: Fall 2014». Clark University Office of Institutional Research, 24-04-2015. Arxivat de l'original el 24 de maig 2015. [Consulta: 24 maig 2015].
* ↑ «A Rival for Old Harvard». New York Times, 17-01-1887. [Consulta: 24 maig 2015].
* ↑ Koelsch, William A. «Grass-Roots Garrisonians in Central Massachusetts: The Case of Hubbardston's Jonas and Susan Clark». Institute for Massachusetts Studies and Westfield State University, Winter 2013. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 24 maig 2015].
* ↑ Koelsch, William A. Clark University, 1887–1987: A Narrative History. Worcester: Clark University Press, 1987, p. 23–24. ISBN 0-914206-25-7.
* Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* Ryan, W. Carson. Studies in Early Graduate Education: The Johns Hopkins, Clark University, The University of Chicago. New York: The Carnegie Foundation for the Advancement of Teaching, 1939. OCLC 41645290.
* Koelsch, William A. Clark University, 1887–1987: A Narrative History. Worcester: Clark University Press, 1987. ISBN 0-914206-25-7. OCLC 17064546.

## Enllaços externs

* Official Clark University website
# Control de temps

El control de temps és un mecanisme en les partides de torneig de gairebé tots els jocs de tauler de dos jugadors perquè cada torn de la partida pugui acabar de manera oportuna i el torneig pugui continuar.
Per als jocs basats en torns com ara escacs, shogi o go, els controls de temps s'acostumen a fer complir mitjançant un rellotge de joc, que compta el temps dedicat al torn de cada jugador per separat. Un jugador que passa més temps del que permet el control del temps és penalitzat, normalment amb la pèrdua de la partida. La pressió del temps (o destret de temps o Zeitnot) és la situació en què un jugador té molt poc temps al seu rellotge per completar els seus moviments restants.

## Classificació

La quantitat de temps que es dona a cada jugador per completar els seus moviments variarà d'un joc a un altre. Tanmateix, la majoria de jocs tendeixen a canviar la classificació dels torneigs segons el temps que es concedeix als jugadors.
Als escacs, les categories de límits de temps curts són: "bala", "blitz" i "semiràpid". Les partides "bala o bullet" són les més ràpides, amb un límit de temps molt curt per moviment (com ara deu segons) o un temps total molt curt (com ara un o dos minuts). Les partides "ràpides o blitz" donen normalment de cinc a deu minuts per jugador, i les partides "semiràpides" donen entre deu i seixanta minuts.
En el Go, qualsevol cosa que tingui menys de vint minuts es podria considerar "blitz".

## Referències

* ↑ «Instructions». gemma.ujf.cas.cz. Arxivat de l'original el 20 desembre 2016. [Consulta: 9 maig 2018].

## Enllaços externs

* US Patent No. 4,884,255 for Fischer's clock a l'USPTO (anglès)
* Controls de temps de joc a BrainKing
* Un control del temps de mort sobtada determina el Campionat d'escacs femení dels Estats Units de 2008
* Definició de byo-yomi a la biblioteca de Sensei.
* Descripció de la British Go Association de com s'anomena el temps.
# Faium

«Faium» té aquests significats:
* El Faium és una ciutat de l'oasi del Faium a Egipte.
* Governació del Faium, és una divisió administrativa d'Egipte
* Oasi del Faium o Fayyum o Faiyum, oasi d'Egipte
* Faium B o Cultura Qaruniana: Cultura epipaleolítica de l'antic Egipte
# Eupetomena

Eupetomena és un gènere d'ocells de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae).

## Taxonomia

Aquest gènere està format per dues espècies:
* Eupetomena macroura - colibrí cuaforcat.
* Eupetomena cirrochloris - colibrí tènue.

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Hummingbirds» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. [Consulta: 11 octubre 2024].
# Eupelicosaures

Els eupelicosaures (Eupelycosauria) originalment es refirien a un subordre de pelicosaures, però va ser redefinit per a designar un clade de sinàpsids que inclou la majoria dels pelicosaures i tots els teràpsids i mamífers. Els primers aparegueren durant el Pennsylvanià inferior (i.e: Archaeothyris, i potser un gènere anterior, Protoclepsydrops), i representa una de les múltiples etapes en l'adquisició de característiques similars als mamífers, a diferència dels seus primers ancestres amniotes.
Es caracteritzen per tenir el crani més estret i els ossos supratemporals reduïts.

## Evolució

Molts dels eupelicosaures no teràpsids, van ser els animals terrestres dominants des del Carbonífer tardà fins al Permià primerenc. Els ofiacodòntids van ser comuns des del Pennsylvanià fins al Permià primerenc. L'edafosaure era un herbívor gros que feia de 3,0 a 3,7 metres de llargada, que tenia una aleta a l'esquena.

## Taxonomia
### Classificació

* Series Amniota
** CLASSE SYNAPSIDA *
*** Ordre Pelycosauria *
**** Subordre Caseasauria
**** Subordre Eupelycosauria *
***** Família Edaphosauridae
***** Família Lupeosauridae
***** Família Ophiacodontidae
***** Família Varanopseidae
***** (no classificat) Sphenacodontia *
****** Família Sphenacodontidae
*** Orden Therapsida *
** Classe MAMMALIA

## Referències

* ↑ Chinsamy-Turan, 2012, «The Origin and Radiation of Therapsids» (T. S. Kemp).
* ↑ Paleos Synapsida

## Bibliografia

* Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012. ISBN 9780253005335.
* Thomas S. Kemp, 1982, Mammal-like Reptiles and the Origin of Mammals. Academic Press, New York
* Michel Laurin and Reisz, R. R., 1997, Autapomorphies of the main clades of synapsids - Tree of Life Web Project
* Reisz, R. R., 1986, Handbuch der Paläoherpetologie – Encyclopedia of Paleoherpetology, Part 17A Pelycosauria Verlag Dr. Friedrich Pfeil, ISBN 3-89937-032-5

## Enllaços externs

* Eupelycosauria
# Libuci

Libuci o Libenci fou abat de Sant Quirze de Colera entorn de l'any 776. Es tracta d'un personatge del qual encara no s'ha verificat si realment és històric o és llegendari. Apareix documentat en un sol lloc, en un document que recull el judici sobre els béns del monestir de Sant Quirze que es va fer el 24 de maig del 844 i que fou presidit pel bisbe de Girona Gotmar I i que anava contra el comte Alaric I d'Empúries. Aquest document només es coneixia a través d'una còpia del segle xiii de l'arxiu del monestir i que també és perduda i només la podem conèixer a través de còpies posteriors. En el document s'hi diu que Libuci era un veterà de l'exèrcit de Carlemany, que va conquerir Peralada al cabdill musulmà Galafre i el seu fill Biuxan, i un cop conquerit el territori va fundar el monestir, juntament amb el seu germà Asinari, que el va succeir en l'abadia del monestir. Tots dos es van retirar al monestir i hi van morir.

## Bibliografia

* Joan Badia i Homs, L'arquitectura medieval a l'Empordà, 2a ed., 2 vols., Girona, Diputació Provincial de Girona, 1985, vol. II-B, pp. 156-178, [il.] 182-190 i 600-605.
* Catalunya Romànica, 27 vols., Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1984-1998, vol. 9.
# Libuše Domanínská

Libuše Domanínská (cognom també Klobásková i Vyčichlová; Brno, 4 de juliol de 1924 - Hodonín, 2 de febrer de 2021) fou una soprano txeca que va tenir una carrera activa en concerts i òperes dels anys 1940 als 1970. Va ser una membre capdavantera del Teatre Nacional de Brno i més tard del Teatre Nacional de Praga. Va obtenir un gran èxit en el paper principal de Jenůfa, Katia Kabanová i La guineueta astuta de Janáček, en els que va destacar el caràcter destacat de la seva veu.

## Referències

* ↑ Němcová, Alena. «Domanínská [Klobásková, Vyčichlová, Libuše]» (en anglès). Oxford Music Online. [Consulta: 9 febrer 2021].