OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'Alternativa

L'Alternativa, Festival de Cinema Independent de Barcelona és un esdeveniment cinematogràfic anual que se celebra a Barcelona durant el mes de novembre i té com a seu principal el Centre de Cultura Contemporània de Barcelona.
Organitzat per la Fàbrica de Cinema Alternatiu, va celebrar la seva primera edició el 1993. És un festival de cinema que té com a principals objectius l'exhibició de pel·lícules independents de l'àmbit nacional i internacional.

## Seccions

Les Seccions Oficials, d'àmbit internacional, presenten a competició llargmetratges i curtmetratges produïts en els darrers dos anys.
Les Seccions Paral·leles donen a conèixer el cinema independent internacional des d'una perspectiva actual i històrica, posant en relleu la seva originalitat i les seves convergències. Es mostra la producció dels creadors més joves juntament a retrospectives, homenatges, presentacions de films desconeguts de cineastes consagrats i obres de cinematografies poc conegudes.
Les Activitats Paral·leles ofereixen tallers, taules rodones, seminaris i punts de trobada per a professionals i públic general.
La Pantalla Hall és un espai de programació on s'intercalen projeccions de pel·lícules amb presentacions respectives dels cineastes, distribuïdors i programadors. També compta amb una Pantalla Lliure, on es projecten pel·lícules presentades pels seus realitzadors durant la setmana del festival.

## Referències

* 1 2 3 Serra, Xavi «L'alternativa: cinema per canviar el món». Diari Ara [Barcelona], 10-11-2011, p.28. ISSN: 2014-010X.
* ↑ «El festival L'Alternativa mostra al CCCB el cinema menys comercial». 324.cat. TVC, 16-11-2004. [Consulta: 11 novembre 2011].
* ↑ «L'alternativa és el CCCB». icat fm. [Consulta: 11 novembre 2011].
# Villacidaler

Villacidaler és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 95 | 79 | 69 | 71 |
# Cantó de Saint-Ouen-l'Aumône

El cantó de Saint-Ouen-l'Aumône és un cantó francès del departament de Val-d'Oise, situat al districte de Pontoise i al districte d'Argenteuil. Des del 2015 té 12 municipis i el cap és Saint-Ouen-l'Aumône.

## Municipis

* Auvers-sur-Oise
* Butry-sur-Oise
* Frépillon
* Frouville
* Hédouville
* Hérouville-en-Vexin
* Labbeville
* Mériel
* Méry-sur-Oise
* Nesles-la-Vallée
* Saint-Ouen-l'Aumône
* Valmondois

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1979 | Armand Lecomte | RI, després UDF-PR |
| 1979-1985 | Dominique Gillot | PS |
| 1985-1992 | Jean Bardet | RPR |
| 1992-2004 | Roland Daffix | PS |
| 2004- | Andrée Salgues | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 13.426 | 20.656 | 22.839 | 24.852 | 28.595 | 32.868 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# La Gallega

La Gallega és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la Comarca de la Sierra de la Demanda.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 94 | 98 | 93 | 85 |
# Cantó de Saint-Paul-5

El cantó de Saint-Paul-5 és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a una fracció de la comuna de Saint-Paul.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2005 - | Rico Floriant | UMP |

## Referències

* ↑ «Trombinoscope - Département de La Réunion». [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «La commune de Saint-Paul». [Consulta: 16 juliol 2022].

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# El pájaro de la felicidad

El pájaro de la felicidad és una pel·lícula espanyola de 1993, dirigida per Pilar Miró amb guió de Mario Camus i que tracta de la solitud d'una dona madura. Es va projectar en la secció Un Certain Regard del 46è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

Carmen, una dona d'uns 50 anys, pintora de professió, sofreix un intent de violació després de visitar al seu únic fill. Davant el trastorn psicològic i la indiferència de la seva parella, Fernando, decideix refugiar-se en el passat fins que coneix un professor de literatura.

## Repartiment

* Mercedes Sampietro - Carmen
* Aitana Sánchez-Gijón - Nani
* José Sacristán - Eduardo
* Carlos Hipólito - Enrique Jr.
* Lluís Homar - Fernando
* Daniel Dicenta - Enrique
* Mari Carmen Prendes - Mare
* Jordi Torras - Pare
* Asunción Balaguer - Senyora Rica
* Ana Gracia - Noia Agència
* Eulàlia Ramon - Elisa
* Antonio Canal - Sergio
* Felipe Vélez - Assaltant
* Diego Carvajal - Mauro
* Rafael Ramos de Castro - Ajudant Direcció
* Gabriel Garbisu - Carlos

## Premis
### VIII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor fotografia | José Luis Alcaine | Guanyador |
| Millor so | Carlos Faruolo | Candidat |

## Referències

* ↑ "El pájaro de la felicidad", de Pilar Miró, narra la soledad de una muier madura, El País, 17 d'abril de 1993
* ↑ «Festival de Cannes: The Bird of Happiness». festival-cannes.com. [Consulta: 23 agost 2009].
* ↑ El pájaro de la felcidad a Fotogramas
* ↑ El pájaro de la felicidad al web dels Premis Goya
# Carlos Ruiz del Castillo y Catalán de Ocón

Carlos Ruiz del Castillo y Catalán de Ocón (Sant Sebastià 2 de maig de 1896 - Madrid, 30 de gener de 1984) fou un jurista espanyol, rector de la Universitat de Santiago de Compostel·la en la postguerra i acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Fill d'Enrique Ruiz del Castillo i Blanca Catalán de Ocón y Gayola, estudià dret a la Universitat de Madrid, on es llicencià el 1917 amb premi extraordinari de final de carrera i s'hi doctorà el 1920. El 1922 es casaria amb Pilar de Navascués y de Juan, amb la que va tenir nou fills.
Treballà com a professor a l'Instituto Católico-Complutense (1918-1920) i a diverses universitats fins que el 1921 va obtenir la càtedra de dret polític comparat a la Universitat de Santiago de Compostel·la. El 1924 aquesta universitat el va becar perquè estudiés a la Universitat de Tolosa amb el constitucionalista francès Maurice Hauriou i a París amb Léon Duguit. El 1925 fou diputat provincial de la Diputació de la Corunya. El 1930 la Junta d'Ampliació d'Estudis el becà per tal que estudiés a la Universitat de Milà amb Oreste Ranelletti i a Roma amb Gustavo Del Vecchio. El 1933 fou nomenat vocal del Tribunal de Garanties Constitucionals per les facultats de dret.
Quan es produí el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 es va unir al bàndol revoltat i continuà com a professor de dret a la Universitat de Santiago de Compostel·la. Quan acabà la guerra civil espanyola fou nomenat rector de la Universitat de Santiago de Compostel·la, càrrec que va ocupar fins a 1942, i Conseller Nacional d'Educació el 1941. De 1942 a 1947 fou regidor de l'Ajuntament de Madrid. El 1946 va ingressar a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques, de la que en fou vicepresident de 1972 a 1984, i durant uns mesos de 1951 fou procurador en Corts com a representant de les Acadèmies.
De 1940 a 1966 fou director de l'Institut d'Estudis de l'Administració Local, i després director honorari. El 1968 fou nomenat vicepresident primer de l'Instituto de España. Membre del Consell Superior d'Investigacions Científiques, de 1948 a 1957 fou president de l'Instituto Francisco de Vitoria, del que en fou president d'honor el 1973. I de 1962 a 1967 fou president del Consell Nacional d'Educació.

## Obres

* La espontaneidad en el derecho (1921)
* El concepto jurídico-social de la propiedad y de sus limitaciones (1927)
* Principios de Derecho público y constitucional, traducció de Maurice Hauriou. Ed. Reus, 1927
* El socialismo como sistema de reforma social (1930)
* Derecho político, Ed. Reus, 1934,
* Manual de Derecho político, 1939
* Estructura y función de las entidades locales (1944)

## Referències

* ↑ Carlos Ruiz del Castillo a geneall.net
* ↑ Medalla 31 Arxivat 2016-12-26 a Wayback Machine. de la RACMYP
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Homenaje a Carlos Ruiz del Castillo amb un currículum complert en les 8 primeres pàgines
# El Colomer (Artés)

El Colomer és un edifici del municipi d'Artés (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció civil: Masia de planta gairebé quadrada que s'enlaira com una torre-fortalesa del baix-medieval encara que la seva construcció és moderna, probablement del segle xvi ampliada al segle XVIII; el seu esquema és original cas a partir de les petites dimensions de la planta la masia ha crescut en tres pisos d'altura sobre els baixos. L'últim pis presenta al costat de llevant una galeria de quatre arcs de mig punt que formen una balconada al pis del graner. A la resta de nivells s'obren obertures irregulars i modernes que trenquen l'aspecte massís que deuria tenir originalment.

## Història

La masia del Colomer és esmentada ja en el Fogatge de l'any 1553; "Sebastia Colomer" és el cap de casa d'un dels cinquanta-quatre esmentats en aquesta data al terme parroquial d'Artés.

## Referències

* 1 2 «El Colomer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# El Colomer (les Preses)

El Colomer és un edifici al terme municipal de les Preses inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es tracta d'un gran casal orientat a l'est amb teulada a dues vessants. Hi ha un portal dovellat i una galeria que aixopluga l'entrada lateral. A l'entrada principal, dovellada, figura la data 1767. Hi ha dues galeries, una a la façana principal i l'altra a la dreta, que han canviat l'aspecte a l'antiga edificació. A mà esquerra hi ha una pallissa i una era.
La casa està documentada el 1207. Segons Coromines, "Colomer" vol dir "venedor de coloms". En els pergamins relacionats amb aquesta masia, l'anomenen "mansus de Columbario". En una llista de testimonis present a la plaça de Les Preses el 4 de juliol de 1560 per l'arrendament de la batllia de Les Preses a Esteve Collferrer, hi ha el nom de Mateu Colomer. El llinatge de la família Colomer ha arribat fins al present. A la part esquerra hi ha adossada la capella dedicada a Sant Miquel datada l'any 1865. En una llinda es pot llegir:
| « | Salvi COLOMER / HANER 161 H S. 1649 | » |
| — Llinda |||

## Referències

* ↑ «El Colomer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Lluís IV de Hessen-Darmstadt

Lluís IV de Hessen-Darmstadt (Darmstadt 1837 - 1892). Gran duc de Hessen-Darmstadt (1877 - 1892). Nebot del gran duc Lluís III de Hessen-Darmstadt, espòs de la princesa Alícia del Regne Unit, descendents seus són lord Lluís Mountbatten o el príncep Felip de Grècia.
Nascut a Darmstadt el 12 de setembre de 1837, fill del príncep hereu Carles de Hessen-Darmstadt i de la princesa Elisabet de Prússia, filla del príncep Guillem de Prússia i de la landgravina Frederica de Hessen-Homburg, per part de pare era neta del rei Frederic Guillem II de Prússia.
El príncep era, a més a més, nebot de la princesa Maria de Hessen-Darmstadt i del príncep Alexandre de Hessen-Darmstadt del qual descendeixen els prínceps de Battenberg i la família Mounbatten.
L'1 de juliol de 1862 es casà amb la princesa Alícia del Regne Unit i tingueren set fills:
Durant la guerra austroprussiana el gran ducat de Hessen-Darmstadt donà suport a l'emperador Francesc Josep I d'Àustria en contra de Prússia, la guerra fou perduda i Hessen ocupada. Malgrat això mantingueren la seva sobirania a canvi de la col·laboració durant la guerra francoprussiana de 1870.
Després de la mort de la seva esposa es tornà a casar de forma morganàtica amb la senyora Alexandrina Hutten-Czapska, dona del delegat de negocis de l'ambaixada russa a Darmstadt. El matrimoni fou anul·lat un any després a causa del malestar de la família gran ducal. A la senyora Alexandrina se li donà el títol de comtessa de Romrod.
# Tranøy

Tranøy (en sami septentrional: Ránáidsullo) és un antic municipi situat al comtat de Troms, Noruega. Té 1,524 habitants (2016) i la seva superfície és de 523.79 km². El Parc Nacional d'Ånderdalen es troba al nord-oest del municipi.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 24 desembre 2016].
# Luci Ceioni Còmmode

Luci Ceioni Còmmode és el nom dels següents personatges:
* Luci Ceioni Còmmode (cònsol el 78), cònsol de Roma l'any 78.
* Ceioni Còmmode, pare de Luci Aureli Ver Cèsar.
* Luci Ceioni Còmmode conegut com a Luci Aureli Ver Cèsar, cèsar romà
* Luci Ceioni Còmmode, emperador romà amb el nom de Luci Aureli Ver.
# Frèdol d'Andusa

Frèdol d'Andusa va ser bisbe d'Elna (1003-1007) i posteriorment bisbe de Lo Puèi de Velai (1016-1031).
Frèdol era fill de Bernat, senyor d'Andusa, i Ermengarda, la seva primera dona. Consta que el 994 va participar en l'assemblea de Pau i Treva de Déu de Lo Puèi de Velai. L'any 996, bescanvia uns terrenys amb Ermetruda i el seu fill Guerau on ells construiran l'església de Sant Joan de Vilanova de la Ribera. Morí l'octubre de 1028 o 1029.

## Referències

* ↑ Vaissète, Joseph; Mège, Du. Histoire générale de Languedoc: avec des notes et les pièces justificatives, composée (en francès). J.B. Paya, 1841, p. 351-352.
* 1 2 3 Cubizolles, Pierre. Le diocèse du Puy-en-Velay des origines à nos jours (en francès). EDITIONS CREER, 2005, p. 198-199. ISBN 9782848190303.
# Villacid de Campos

Villacid de Campos és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 115 | 112 | 116 | 122 | 117 | 113 | 04 | 103 | 108 | 101 | 100 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Dionisio | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Dionisio | PP | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Dionisio | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Dionisio | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Dionisio | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Dionisio | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Jesús Pardo Mañueco | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Rafael Alvárez Torres | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Elionor d'Anhalt-Zerbst

Elionor d'Anhalt-Zerbst (en alemany Eleonore von Anhalt-Zerbst) va néixer a Zerbst (Alemanya) el 10 de novembre de 1608 i v morir a Østerholm el 2 de novembre de 1681. Era una princesa de la Casa d'Ascània, filla de Rodolf d'Anhalt-Zerbst (1576-1621) i de Dorotea Hedwig de Brunsvic-Wolfenbüttel (1587-1609).

## Matrimoni i fills

El 15 de febrer de 1632 es va casar a Norburg amb el duc Frederic de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Norburg (1581-1658), fill del duc Joan II de Schleswig-Holstein-Sonderburg (1545-1622) i de la princesa Elisabet de Brunsvic-Grubenhagen (1550-1586). Fruit d'aquest matrimoni nasqueren:
* Elisabet Juliana (1634-1704), casada amb Antoni Ulric de Brunsvic-Lüneburg (1633-1714)
* Dorotea Hedwig (1636-1692), casada amb Cristòfol de Rantzau-Hohenfeld.
* Cristià August (1639-1687).
* Lluïsa Amona (1642-1685), casada amb Joan Frederic de Hohenlohe-Neuenstein-Öhringen (1617-1702)
* Rodolf Frederic (1645-1688), casat amb Bibiana de Promnitz (1649-1685).

## Bibliografia

* August B. Michaelis, Julius Wilhelm Hamberger: Einleitung zu einer volständigen Geschichte der Chur- und Fürstlichen Häuser in Teutschland, Meyer, 1760, S. 587
* Hans Nicolai Andreas Jensen: Versuch einer kirchlichen Statistik des Herzogthums Schleswig, Band 2, Kastrup, 1841, S. 1636

## Enllaços externs

* http://www.guide2womenleaders.com/womeninpower/Womeninpower1640.htm
* http://www.genealogy.euweb.cz/ascania/ascan11.html
# La meva família i altres animals (pel·lícula)

La meva família i altres animals (títol original, en anglès: My Family and Other Animals) és una pel·lícula de televisió de 2005 escrita per Simon Nye i dirigida per Sheree Folkson. La pel·lícula es basa en el llibre autobiogràfic del mateix títol, escrit per Gerald Durrell, en el qual narra una sèrie d'anècdotes relacionades amb l'estada de la seva família a l'illa de Corfú des de 1935 fins a 1939, quan ell tenia entre 10 i 14 anys.

## Trama

La pel·lícula narra els cinc anys (1935-39) que la família Durrell, formada per Lawrence Durrell, Leslie Durrell, Margaret Durrell, Gerald Durrell i la mare, Louisa Durrell, passa a l'illa grega de Corfú.
La família resideix en una sèrie de vil·les, i passa el temps dedicant-se als seus interessos. Gerald desenvolupa la seva passió per la vida silvestre, la mare passa el temps a la cuina i es preocupa per tots els altres, Larry escriu i molesta tota la família amb convidats estrafolaris i suggeriments de poca ajuda, Leslie desenvolupa la seva passió per la ballística i la navegació, i Margo pren el sol i flirteja amb els joves locals.

## Repartiment

* Eugene Simon com Gerald Durrell
* Imelda Staunton com Louisa Durrell
* Chris Langham com Theodore Stephanides
* Omid Djalili com Spiros
* Matthew Goode com Larry Durrell
* Russell Tovey com Leslie Durrell
* Tamzin Merchant com Margo Durrell
* Alexander Armstrong com a narrador (Gerald adult)

## Obres relacionades

* Els llibres de Gerald Durrell que constitueixen la trilogia de Corfú:
** La meva família i altres animals (1956)
** Ocells, bèsties i parents (1969)
** El jardí dels déus (1978)
* My Family and Other Animals (1987), una sèrie de 1987 de la BBC basada en el llibre La meva família i altres animals.
* The Durrells (2016–2019), una sèrie d'ITV inspirada per la trilogia de Corfú.

## Referències

* 1 2 3 4 BBC. «My Family and Other Animals» (en anglès). [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ Durrell, Gerald. Mi familia y otros animales (en castellà). Alianza, 1997. ISBN 9788420633350.
* ↑ «The Corfu Trilogy, by Gerald Durrell - Durrell» (en anglès). Durrell. Arxivat de l'original el 2018-01-06 [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ Mi familia y otros animales (minisèrie TV 1987) a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «ITV commissions new six-part drama The Durrells» (en anglès). Press Centre.

## Vegeu també

* Història natural
* Jean-Henri Fabre
* Zoo de Jersey i Fundacions
# Sant Cosme i Sant Damià de Prada

Sant Cosme i Sant Damià de Prada és una capella de la vila de Prada, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada a llevant de la vila, a l'illa de cases delimitada pels carrers de l'Escorxador i del Firal i l'Avinguda del Doctor Lavall, a tocar de la carretera (Avinguda del General de Gaulle).
Desapareguda com a església, les seves estructures arquitectòniques es troben absorbides per cases particulars i antics establiments industrials o artesanals. Se'n conserva la nau, la façana de llevant, els murs laterals i la façana de ponent, amb l'espadanya de dos ulls, incorporat en la mateixa paret de l'edifici que s'hi construí.

## Referències

* ↑ Sant Cosme i Sant Damià de Prada en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «124 - Prada». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 113. Sant Cosme i Sant Damià de Prada». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prada». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Turc otomà

El turc otomà (en turc otomà لسان عثمانى, Lisân-ı Osmânî; en turc (modern), Osmanlı Türkçesi o Osmanlıca) és la variant del turc utilitzada com a idioma administratiu i literari de l'Imperi Otomà. Contenia nombrosos manlleus de l'àrab i del persa, i en conseqüència era de difícil comprensió per als no lletrats. Tot i així, va exercir una notable influència sobre el turc parlat. S'escrivia amb l'alfabet turc otomà, una versió adaptada dels alfabets àrab i persa.
# Luigi Bielli

Luigi Bielli (Siena, 21 de juny de 1964) va ser un ciclista italià que va combinar la carretera amb la pista. Va guanyar una medalla al Campionat del món de mig fons.

## Palmarès en carretera

* 1987
** Vencedor d'una etapa al Cinturó a Mallorca
* 1988
** 1r al Cinturó a Mallorca
** 1r al Trofeu Alcide De Gasperi
* 1993
** 1r al Trofeu Adolfo Leoni

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1989. 97è de la classificació general

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Història a museociclismo.it
# Frenelle-la-Petite

Frenelle-la-Petite és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 44 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Frenelle-la-Petite era de 44 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 25 habitatges, 19 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 23 eren cases i 1 era un apartament. Dels 19 habitatges principals, 17 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 3 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 16 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Frenelle-la-Petite el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 26 persones, 22 eren actives i 4 eren inactives. De les 22 persones actives 21 estaven ocupades (13 homes i 8 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 4 persones inactives 1 estava jubilada, 2 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials.
L'any 2000 a Frenelle-la-Petite hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Frenelle-la-Petite a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Frenelle-la-Petite a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.