OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas de Florí

El Mas de Florí (Mas de Fleury o Mas Florí en francès) és un conjunt d'edificacions, antic llogaret, al terme municipal d'Ur (Alta Cerdanya), a la dreta del riu d'Angostrina.
El llogaret és esmentat a la documentació ja l'any 1011. El 1265 se l'esmenta en una sentència sobre possessions que el monestir de Sant Pere de la Portella tenia a la Cerdanya: ...et in villariode Floridi, et de Ur et de Hix et de Vilalobent...
La seva població no fou mai, de segur, gaire abundant. Al fogatge del 1505 se l'hi indiquen dos focs o famílies, una quinzena de persones. La senyoria pertangué a la família dels Enveig (Ramon Guillem d'Enveig i successors) fins a la fi de l'edat mitjana. Posteriorment, Pere de Còdol rebé la baronia d'Ur i Florí per herència, i els Còdol en romangueren els titulars fins a la fi de l'Antic Règim amb l'adveniment de la Revolució Francesa. El tractat de Llívia del 12 de novembre del 1660, quan esmenta els trenta-tres pobles de la Cerdanya, en fa un d'Ur i Florí.

## Notes

* ↑ Com ho indica Jordi Bolós al Diplomatari del monestir de Sant Pere de la Portella Barcelona: Fundació Noguera, 2009 p. 80 i 330 Arxivat 2021-04-16 a Wayback Machine., la sentència relaciona pobles on el monestir hi tenia béns i drets en alou
* ↑ Josep Iglésies, a cura de Gaspar Feliu El fogatge de 1515, article a Butlletí de la Societat Catalana d'Estudis Històrics 9 (1998)
* ↑ S'indica l'habilitat política dels Còdol a l'article d'Oscar Jané Checa França i el control dels Pirineus: El cas de Montlluís, Annals del Centre d'Estudis comarcals del Ripollès Ibix 5 (2006-2007) p. 245-264 «Enllaç».
# Mas de Fortunyo (Arnes)

El Mas de Fortunyo és un edifici del municipi d'Arnes (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una edificació aïllada en terreny pendent situat a les proximitats del poble. Els murs de maçoneria, revocats a la façana sud. Hi ha carreus a les cantonades. L'accés es realitza per la façana posterior nord.
La façana nord només té dues plantes amb la porta i un parell de petites finestres. La façana sud té quatre plantes i les obertures estan modulades. Està clarament formada per dues parts amb orientacions lleugerament diferents i cobertes amb vessants oposades. Les obertures també són diferents a la tercera planta, a l'esquerra són d'arc de mig punt, a la dreta, amb l'arc rebaixat.
A les golfes només hi ha finestra a la dreta. A la planta segona les obertures estan balconades. La construcció actual és el resultat de la unió de dues cases primitives. La zona sud de l'edifici està envoltada per un mur de maçoneria on s'hi cultiven hortalisses.
Centrat a la façana sud hi trobem un rellotge de sol.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas de Fortunyo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Melanie Michaelis

Melanie Michaelis (Wiesbaden, 20 d'abril de 1882 - Múnic, 14 d'octubre de 1969) va ser una violinista alemanya.
El pare de Melanie era Arthur Michaelis (1859-1922), director del Conservatori de Wiesbaden. La mare Auguste era filla del compositor Albert Parlow. Melanie va rebre lliçons de violí del seu pare i va assistir a la "Höhere Töchterschule" de Wiesbaden. De 1898 a 1903 va estudiar violí amb Karl Markees i des de 1899 amb el seu mestre Joseph Joachim a la "Royal Academy of Music Berlin". La direcció de la Fundació Josef Joachim li va regalar un violí el 1902.
Després de debutar amb la Filharmònica de Berlín amb August Scharrer el 1906, va poder establir-se com a intèrpret solista i músic de cambra a Berlín i en la vida musical internacional. Va actuar a Rússia, Holanda, Anglaterra i Suïssa. El 1911 es va traslladar a Múnic. Com a violinista i pedagoga de violí, va fundar el Quartet Michaelis el 1912 i va dirigir una "orquestra de cambra per a música clàssica antiga".
A la tardor de 1913 va tocar amb el seu germà Hans Michaelis el Concerto en re menor de Bach (BWV 1043) a Berlín. Amb el pianista Max von Pauer es va dur a terme a la primavera de 1917 una gira per Alemanya, entre d'altres, per Freiberg i Berlín.
En la dècada de 1930, va tornar a la música contemporània i va interpretar obres de Hermann von Glenck, Joseph Haas, Paul Hindemith, Arthur Honegger, Rudolf Peters, Hans Pfitzner, Sergei Prokofiev, Maurice Ravel, Igor Stravinsky i Ernst Toch. De 1932 a 1936 va ensenyar al seu nebot, els posteriors compositors Giselher Klebe. Després de la Segona Guerra Mundial va actuar en Schloss Elmau, on vivia amb freqüència molt de temps.
Estava casada per la seva pròpia admissió només amb el seu violí Guadagnini, violí regalat el 1903 per Friedrich Koenig, el quart fill del magnat de sucre alemany Leopold Koenig, la família del qual el posseïa a Sant Petersburg. Durant molts anys, Melanie Michaelis fou amiga amb Wilhelm Furtwängler, amics, que els hagués agradat casar-se. Les seves cartes obtingudes a ells des dels anys 1909 a 1931 són de propietat privada; especialment moltes cartes que va escriure a ella en 1915. També s'obté és una carta d'agraïment de Walter i Hilde Furtwängler a Melanie Michaelis per a la participació en el dol per Wilhelm Furtwängler per la seva mort el 1954.
Melanie Michaelis va viure a Múnic quasi fins al final de la seva vida. Pel seu 75è aniversari, la va felicitar el segon alcalde de Múnic, el distribuïdor de música i editor de música Adolf Hieber.

## Referències

* ↑ Els alumnes de Karl Markees van ser Amalie Birnbaum, Corinne Coryn, Bronisław Huberman i Kôda Kô
* ↑ Chronik der ..., Preussische Akademie der Künste, 1902, p. 102
* ↑ Hans Michaelis era membre del Quartet Wendling
* 1 2 3 4 Arxiu familiar Giselher Klebe

## Enllaços externs

* Silke Wenzel: Artikel „Melanie Michaelis“. In: MUGI. Musikvermittlung und Genderforschung: Lexikon und multimediale Präsentationen, hg. von Beatrix Borchard und Nina Noeske, Hochschule für Musik und Theater Hamburg, 2003ff. Stand vom 28. Juni 2012
# Micropterix granatensis

Micropterix granatensis és una espècie d'arna de la família Micropterigidae. Va ser descrita per Heath, l'any 1981.
És una espècie endèmica de la península Ibèrica.

## Referències

* ↑ Micropterix granatensis at The Global Lepidoptera Names Index.
* ↑ «Fauna Europaea». Arxivat de l'original el 2012-10-11. [Consulta: 14 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Imatges
# Micropterix garganoensis

Micropterix garganoensis és una espècie d'arna de la família Micropterigidae. Va ser descrita per Heath, l'any 1960.
És una espècie endèmica d'Itàlia.

## Referències

* ↑ Micropterix garganoensis at The Global Lepidoptera Names Index.
* ↑ «Fauna Europaea». Arxivat de l'original el 2012-10-11. [Consulta: 14 setembre 2012].
# Micropterix hyrcana

Micropterix hyrcana és una espècie d'arna de la família Micropterigidae. Va ser descrita per Aleksei Konstantinovich Zagulajev, l'any 1993.
És una espècie endèmica de la costa sud de la mar Càspia, des de l'Azerbaidjan fins a l'Iran.

## Referències

* ↑ «nkis.info». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 15 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Imatges
# Melisandre

Melisandre (en llatí Melisander, en grec antic Μελίσανδρος) fou un escriptor grec nadiu de la ciutat de Milet.
Va escriure un relat sobre les mitològiques batalles entre els làpites i els centaures. Claudi Elià el classifica juntament amb els antics poetes Orebanci de Trezen i Dares Frigi, que haurien estat suposadament predecessors d'Homer.

## Referències

* ↑ Melisander a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1022
# Melisa Sözen

Melisa Sözen (Istanbul, 6 de juliol de 1985) és una actriu turca, coneguda pel seu paper de Nihal a la pel·lícula Kış Uykusu dirigida per Nuri Bilge Ceylan i guardonada amb la Palma d'Or del Festival de Cannes de 2014.

## Filmografia

| Yıl | Film | Rol | Notes |
| 1997 | Baba Evi | | Sèrie de televisió |
| 2000 | Aşk Güzel Şeydir | | Sèrie de televisió |
| 2001 | Bana Şans Dile | Tuba | Film |
| 2001 | Nisan Yağmuru | Nilüfer | Sèrie de televisió |
| 2001 | Yeni Hayat | Özgür | Sèrie de televisió |
| 2002 | Asmalı Konak | | Konuk oyuncu |
| 2002 | İçerideki | Zeynep | Film curt |
| 2003 | Büyümüş De Küçülmüş | Şebnem | Sèrie de televisió |
| 2003 | Şıh Senem | Şıh kızı Sinem | Sèrie de televisió |
| 2003 | Şarkılar Seni Söyler | Fatoş | Sèrie de televisió |
| 2003 | Okul | Ceyda | |
| 2004 | Kayıp Aşklar | Nermin | Sèrie de televisió |
| 2004 | Çemberimde Gül Oya | Feriha | |
| 2004 | O Şimdi Mahkum | Aylin | |
| 2005 | Beşinci Boyut | Özlem Güler Ekergil | |
| 2005 | Cenneti Beklerken | Leyla | |
| 2005 | Deli Mavi / İşte Öyle Bir Şey | Lara | |
| 2005 | Çarpışma | Çantası çalınan kadın | Film curt |
| 2006 | İade-i Ziyaret | Cansu | Film curt |
| 2006 | Eve Giden Yol 1914 | Safiye | |
| 2006 | Azap Yolu | Burcu | |
| 2006 | Kabuslar Evi: Seni Beklerken | Mukaddes-Ece | |
| 2007 | Hakkını Helal Et | Gamze | Sèrie de televisió |
| 2007 | Bıçak Sırtı (teleserie) | Nisan | |
| 2008 | Para=Dolar | | |
| 2009 | Bir Bulut Olsam | Narin Bulut | |
| 2009 | Casus Kızlar | Clover | Seslendirme |
| 2010 | Av Mevsimi | Asiye | |
| 2010 | Güneydoğu'dan Öyküler Önce Vatan | Aylin Solmaz | Sèrie de televisió |
| 2010 | Kollama | Avukat Pınar Büyük | Actriu de veu |
| 2011 | Reis | Ayşe | Sèrie de televisió |
| 2012 | Muhteşem Yüzyıl | Nora (Efsun) | |
| 2012 | Pazarları Hiç Sevmem | Deniz | |
| 2012 | Şubat | Yağmur i Sabah | |
| 2014 | Analı Oğullu | Ece | Sèrie de televisió |
| 2014 | Kış Uykusu | Nihal | film |
| 2014 | Benimle Var Mısın | | |
| 2015 | Bir Varmış Bir Yokmuş | Nehir | Film |
| 2015- | Beş Kardeş | Fahriye | Sèrie de televisió |

## Referències

* ↑ Collin, Robbie «Winter Sleep, review: 'fiendishly intelligent'» (en anglès). The Telegraph, 20-11-2014 [Consulta: 11 abril 2016].
* ↑ Bonet Mójica, Lluís «'Sueño de invierno': Explorando el alma humana» (en castellà). La Vanguardia, 10-10-2014 [Consulta: 11 abril 2016].
# Mesonauta egregius

Mesonauta egregius és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ Günther, A. 1862. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Acanthopterygii, Pharyngognathi and Anacanthini in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 4: i-xxi + 1-534.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Mesonauta egregius» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). «A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)». A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-8574300351.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Linke H, Staeck L (1994): American cichlids II: Large Cichlids. A handbook for their identification, care and breeding. Tetra Press. Alemanya. ISBN 1-56465-169-X.
* Loiselle, Paul V. (1995). The Cichlid Aquarium. Alemanya: Tetra Press. ISBN 1-56465-146-0.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mesonauta

Mesonauta és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

És endèmic de Sud-amèrica.

## Observacions

Algunes de les seues espècies, particularment Mesonauta festivus, són populars arreu del món com a peixos d'aquari.

## Taxonomia

* Mesonauta acora (Castelnau, 1855)
* Mesonauta egregius (Kullander & Silfvergrip, 1991)
* Mesonauta festivus (Heckel, 1840)
* Mesonauta guyanae (Schindler, 1998)
* Mesonauta insignis (Heckel, 1840)
* Mesonauta mirificus (Kullander & Silfvergrip, 1991)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Loiselle, Paul V. (1995). The Cichlid Aquarium. Alemanya: Tetra Press. ISBN 1-56465-146-0
* ↑ Linke H, Staeck L (1994): American cichlids II: Large Cichlids. A handbook for their identification, care and breeding. Tetra Press. Alemanya. ISBN 1-56465-169-X
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). "A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)". A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-8574300351.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Milo (Iowa)

Milo és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 839 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Milo tenia 891 habitants, 312 habitatges, i 242 famílies. La densitat de població era de 522,5 habitants/km².
Dels 312 habitatges en un 38,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,3% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 22,4% no eren unitats familiars. En el 20,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 18,7% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.927 $ i la renda mediana per família de 46.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.153 $ mentre que les dones 24.250 $. La renda per capita de la població era de 16.263 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Milo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Milo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Milmarcos

Milmarcos és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 100 | 102 | 126 | 125 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Miguel Salvador Arcángel

Miguel Salvador Arcángel (mort a Alacant l'agost de 1939) fou un militar i polític espanyol, alcalde d'Alacant durant la Dictadura de Primo de Rivera.
Militar de carrera, assolí el grau de comandant d'infanteria i fou destinat a Alacant, on fou nomenat president del Casino d'Alacant. Durant la Dictadura de Primo de Rivera fou jutge militar a Alacant i encarregar de fer censura a la premsa, alhora que fou nomenat alcalde d'Alacant el 10 de gener de 1924, càrrec que va ocupar fins de desembre del mateix any.
Militant de la Falange Española, quan va esclatar la guerra civil espanyola fou empresonat al Reformatori d'Alacant, però va aconseguir escapolir-se i es passà a la zona revoltada, on fou anomenat auditor de guerra de l'Exèrcit d'Ocupació del Nord i del Llevant. Un cop acabada la contesa fou nomenat jutge especial a la Castelló de la Plana. Va morir al seu despatx l'agost del 1939 en estranyes circumstàncies quan es dedicava a la depuració d'opositors al nou règim franquista.

## Referències

* ↑ Concejales que dimiten, ABC, 10 de gener de 1924
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.501. ISBN 9788495484802.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Miguel de Elizaicin y España | Alcalde d'Alacant (gener-desembre) 1924 | Succeït per: Julio Suárez-Llanos y Sánchez |
# Miguel San Andrés Castro

Miguel San Andrés Castro († Pamplona, 15 de juny de 1940) fou un polític valencià.

## Biografia

Membre del Partit Republicà Radical Socialista, en les eleccions a Corts Constituents de 1931 va resultar escollit en la candidatura de la Conjunció Republicano-Socialista per València capital. No ho fou a les de 1933, però va recuperar l'escó en les eleccions de febrer de 1936 com a diputat per la mateixa circumscripció per Izquierda Republicana, en la candidatura del Front Popular.
Durant la Guerra Civil va ocupar diversos llocs en l'administració en Madrid, com el de president de la Junta d'Espectacles, i també fou director de Política, el diari oficial d'Izquierda Republicana. En març de 1939 fou el portaveu del Consell Nacional de Defensa i titular de justícia després del cop d'Estat de Segismundo Casado. Junt amb Besteiro, San Andrés va romandre a Espanya una vegada acabada la guerra. Va ser detingut pels franquistes a València, on es guaria de malaltia greu, i condemnat a mort, encara que posteriorment va ser indultat, i va morir al fuerte San Cristóbal de Pamplona en circumstàncies similars a les de Julián Besteiro.

## Referències

* ↑ La web d'Ahaztuak 1936-1977 dona com a data de la mort de Miguel San Andrés el 13 de juny de 1940.
* ↑ El descanso del Guerrero, de José Cabeza San Deogracias, 2005, ISBN 84-321-3544-5, pg. 54.
* 1 2 Un millón de presos políticos y doscientos mil muertos en España Arxivat 2008-10-10 a Wayback Machine. a Tiempo de Historia nº 41, abril 1978, d'Eduardo de Guzmán.
* ↑ «Biografies de personatges republicans». Arxivat de l'original el 2009-01-02. [Consulta: 24 agost 2008].
* ↑ Miguel San Andrés llegeix el Manifest del Consell Nacional de Defensa
* ↑ Periodistas depurados, condenados o fusilados al término de nuestra guerra civil, article a Triunfo, d'Eduardo de Guzmán.

## Enllaços externs

* Fotografia de Miguel San Andrés (Brigadas Internacionales: Diputado Miguel San Andrés en el acto de conmemoración del triunfo de Guadalajara) a l'"Archivo Rojo".
* Historial del Congrés dels Diputats
* Càrrecs polítics que va ocupar Arxivat 2009-01-02 a Wayback Machine.
* Sobre el destí que patí Miguel San Andrés
# Model Stoner-Wohlfarth

El model de Stoner-Wohlfarth és un model àmpliament utilitzat per a la magnetització de ferroimants d'un sol domini. És un exemple senzill d'histèresi magnètica i és útil per modelar petites partícules magnètiques en emmagatzematge magnètic, biomagnetisme, magnetisme de roques i paleomagnetisme.
El model Stoner-Wohlfarth va ser desenvolupat per Edmund Clifton Stoner i Erich Peter Wohlfarth i publicat el 1948. Incloïa un càlcul numèric de la resposta integrada d'imants orientats aleatòriament. Com que això es va fer abans que els ordinadors estiguessin àmpliament disponibles, van recórrer a taules trigonomètriques i càlculs manuals.
En el model de Stoner-Wohlfarth, la magnetització no varia dins del ferroimant i està representada per un vector M. Aquest vector gira a mesura que canvia el camp magnètic H El camp magnètic només es varia al llarg d'un sol eix; el seu valor escalar h és positiu en una direcció i negatiu en sentit contrari. Se suposa que el ferroimant té una anisotropia magnètica uniaxial amb el paràmetre d'anisotropia K$_u$. A mesura que el camp magnètic varia, la magnetització es limita al pla que conté la direcció del camp magnètic i l'eix fàcil. Per tant, es pot representar amb un únic angle φ, l'angle entre la magnetització i el camp (figura 1). També s'especifica l'angle θ entre el camp i l'eix fàcil.

## Referències

* ↑ «Stoner-Wohlfarth Model - CARPATH» (en anglès). https://stoner.phys.uaic.ro,+08-09-2022.+[Consulta: 8 setembre 2022].
* ↑ «[https://xiaoshanxu.unl.edu/system/files/sites/unl.edu.cas.physics.xiaoshan-xu/files/private/2016_10_20_Xu_Magnetism%20III%20Stoner_Wohlfarth.pdf Stoner Wohlfarth Model for Magneto Anisotropy]» (en anglès). https://xiaoshanxu.unl.edu.+[Consulta: 8 setembre 2022].
* ↑ «2.2 The static model. Stoner-Wohlfarth theory» (en anglès). http://wpage.unina.it,+08-09-2022.+[Consulta: 8 setembre 2022].