OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Núria Iceta Llorens

Núria Iceta Llorens (Barcelona, 1968) és una editora catalana, coeditora de la revista L'Avenç.
Llicenciada en Història, i posteriorment diplomada en Ciències Religioses (1991), es va especialitzar com a gestora cultural. Durant els Jocs Olímpics de Barcelona 1992 va treballar per al COOB’92, organitzant els serveis religiosos i bastint el que havia de ser el Centre Abraham de la Vila Olímpica. Posteriorment va començar a treballar a l'editorial L'Avenç, empresa que publica la revista homònima i llibres de literatura i assaig, de la qual actualment (2018) és editora. Ha estat també productora executiva del documental "Bon cop de falç. La història de l'himne", coproduït per L'Avenç, Grup Enderrock i Clack. És membre del consell de redacció de la revista Qüestions, editada per la Fundació Joan Maragall i de la Fundació Catalunya Religió. Ha estat vicepresidenta de l'Associació de Publicacions Periòdiques en Català ipresidenta de l'associació d'editorials independents Llegir en Català, un grup d'editorials dels Països Catalans que publiquen a favor de la cultura i la literatura catalana.
Actualment és membre del plenari del Consell Nacional de la Cultura i de les Arts.

## Referències

* ↑ Franch, Pau. «Entrevista a Núria Iceta». Verbalia. [Consulta: 10 març 2018].
* ↑ Iceta, Núria «Enyor dels Jocs» (en castellà). elperiodico, 12-06-2017.
* ↑ «Entrevista a Núria Iceta». Església de Barcelona, 21-12-2016. [Consulta: 2018].
* ↑ «Núria Iceta: “El que ens preocupa és que el país sigui culte”». Ara.cat.
* ↑ «Fundació Joan Maragall. Cristianisme i cultura». Coordinadora Catalana de Fundacions. Arxivat de l'original el 2018-03-10. [Consulta: 10 març 2018].
* ↑ «Associació de Publicacions Periòdiques en Català».
* ↑ «Entrevistes». [Consulta: 10 març 2018].

## Enllaços externs

* Blog personal de Núria Iceta
# Joan Coma Sararols

Joan Coma Sararols (Barcelona, 1877 - 1959) fou un dirigent esportiu català.
Va ser president de la Federació Catalana d'Atletisme de 1928 al 1929, durant el seu mandat es va inaugurar l'Estadi de Montjuïc, pel qual tant havia lluitat l'atletisme català, i el Club Femení d'Esports, fundat el 14 d'octubre de 1928, va ser la primera entitat femenina que es va afiliar a la federació. El desembre de 1931, va ser elegit president del FC Barcelona i durant el seu mandat el club va patir una greu crisi econòmica i esportiva, una davallada important de socis i la marxa de moltes de les seves figures, com Josep Samitier, que va anar a parar al Reial Madrid, i es va veure obligat a dimitir el 16 de juliol de 1934.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ «Joan Coma (1925 / 1931-1934)». [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Santacana, Carles. FC d'Atletisme. Història de l'atletisme a Catalunya, 2012. ISBN 978-84-615-8281-5.
* ↑ «Presidents de la FC d'Atletisme». Arxivat de l'original el 2015-06-09. [Consulta: 16 març 2015].
# David Cobeño Iglesias

David Cobeño Iglesias (nascut a Madrid el 6 d'abril de 1982) és un exfutbolista professional madrileny que jugava com a porter.

## Enllaços externs

* Fitxa al web oficial del Rayo Vallecano Arxivat 2010-04-06 a Wayback Machine. (castellà)
# Edwin Spanier

Edwin Spanier (Washington DC, 8 d'agost de 1921 - Scottsdale, 11 d'octubre de 1996) va ser un matemàtic estatunidenc.
Spanier es va graduar el 1941 a la universitat de Minnesota i, després de treballar pel Signal Corps de l'exèrcit americà durant la Segona Guerra Mundial, va obtenir el doctorat el 1947 a la universitat de Michigan amb una tesi sobre cohomologia dels espais topològics dirigida per Norman Steenrod. Aquesta tesi va ser la base per desenvolupar el concepte de Cohomologia d'Alexander-Spanier.
Després d'un curs a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton, va ser professor de la universitat de Chicago des de 1948 fins a 1958 i, a partir de 1959 fins que es va retirar el 1991, a la universitat de Califòrnia a Berkeley.
A més d'una quarantena llarga d'articles científics sobre topologia algebraica, Spanier va ser l'autor del llibre de text clàssic en la matèria: Algebraic Topology (1955), reeditat en nombroses ocasions. També és recordat pels teoremes de Dubins-Spanier.

## Referències

* 1 2 Hirsch, 1998, p. 704.
* ↑ Chambers, 2018, p. 185.
* ↑ Hirsch, 1998, p. 705.
* ↑ Stewart, 2007, p. 12-13.

## Bibliografia

* Chambers, Will. Topology (en anglès). ED-Tech Press, 2018. ISBN 978-1-83947-336-4.
* Hirsch, Morris W. «Edwin Spanier (1921-1996)» (en anglès). Notices of the American Mathematical Society, Vol. 45, Num. 6, 1998, pàg. 704-705. ISSN: 0002-9920.
* Stewart, Ian. Como cortar un pastel y otros rompecabezas matemàticos (en castellà). Crítica, 2007. ISBN 978-84-8432-883-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Edwin Spanier» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Edwin Spanier». Prabook. [Consulta: 19 febrer 2023]. (anglès)
# Els subornats

Els subornats (títol original en anglès The Big Heat) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Fritz Lang i estrenada l'any 1953.

## Repartiment

* Glenn Ford: Dave Bannion
* Gloria Grahame: Debby Marsh
* Jocelyn Brando: Katie Bannion
* Alexander Scourby: Mike Lagana
* Lee Marvin: Vince Stone
* Jeanette Nolan: Bertha Duncan
* Peter Whitney: Tierney
* Willis Bouchey: Ted Wilks
* Robert Burton: Gus Burke
* Adam Williams: Larry Gordon
* Howard Wendell: Higgins
* Chris Alcaide: George Rose
* Michael Granger: Hugo
* Dorothy Green: Lucy Chapman
* Carolyn Jones: Doris

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
# Lumnitzera

Lumnitzera és un gènere de plantes amb flor de la família Combretaceae.

## Descripció

Són arbres que creixen als manglars, preferentment als baixos de marea fangosos de la conca Indo-Pacífica. El nom del gènere, Lumnitzera, prové del botànic alemany Stephan Lumnitzer (1750-1806).
Lumnitzera és un dels tres gèneres de mangles de la família Combretaceae, els altres són Laguncularia i Conocarpus.

## Taxonomia

N'hi ha dues espècies d'aspecte similar però que es diferencien fàcilment a causa del color de les flors:
* Lumnitzera littorea
* Lumnitzera racemosa

## Referències

* 1 2 3 «Lumnitzera». University of Queensland. [Consulta: 30 juny 2010].

## Vegeu també

* Mangle

## Enllaços externs

* Flora de la Xina - Lumnitzera
* Endemia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Luciosoma

Luciosoma és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Luciosoma bleekeri (Steindachner, 1878)
* Luciosoma pellegrinii (Popta, 1905)
* Luciosoma setigerum (Valenciennes, 1842)
* Luciosoma spilopleura (Bleeker, 1855)
* Luciosoma trinema (Bleeker, 1852)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* FishBase (anglès)
# Mesomys stimulax

Mesomys stimulax és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. És endèmica de l'estat de l'Amazones (Brasil), on viu per sota de 300 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos de terra firme. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que part del seu entorn podria estar afectat per l'expansió dels camps de conreu.

## Referències

* ↑ Zeballos, H.; Vivar, E.; Patterson, B. Mesomys stimulax. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 abril 2015.
# Joan Comalat i Vilà

Joan Comalat i Vilà (Banyoles, 1953) és periodista, fotògraf, artista i arquitecte tècnic, cosí de l'artista Lluís Vilà Vendrell.
De formació fotogràfica autodidàctica, va cursar estudis a l'Escola Tècnica d'Alta Fotografia de Madrid, al Centre Internacional de Fotografia de Nova York i un taller sobre fotografia digital als laboratoris EGM de Barcelona. És cofundador i codirector de la Galeria Spectrum de Girona juntament amb Ramon Panosa i Joaquim Bosch (1980-1983), cap de fotografia del Punt Diari des de la seva fundació, l'any 1979, fins al març de l'any 1985. El 1987 va deixar el càrrec per dedicar-se ha publicat fotografies a diferents mitjans de comunicació escrits nacionals i internacionals. Al llarg de la seva trajectòria professional destaca la col·lecció personal de Salvador Dalí, la seva dedicació per a la pintura "abstracta", les publicacions de captacions d'un jove reporter, Fotoperiodisme i creació visual al Pla de l'Estany.

## Referències

* ↑ «Fons Joan Comalat». Patrimoni fotogràfic d'INSPAI. [Consulta: 25 febrer 2020].
* ↑ «JOAN COMALAT I VILA, CAPTACION D'UN JOVE REPORTER 1979/1987 - GIRONA - 200 FOTOS - 2002 - 1ª EDICIO.» (en castellà). [Consulta: 25 febrer 2020].
* ↑ «Banyoles Presenten el llibre de Joan Comalat i una mostra de Lluís Vilà». Diari de Girona, 22-12-2012. [Consulta: 26 febrer 2020].
# David Pla Martín

David Pla Martín (Pamplona, 1975) és un advocat, activista i polític basc, exmembre de l'organització armada Euskadi Ta Askatasuna (ETA) de qui en va ser un dels tres portaveus que van llegir el comunicat de gener de 2011 en el qual ETA declarava el seu alto el foc «permanent, general i verificable», i el comunicat d'octubre de 2011 pel qual aquesta organització declarava el cessament definitiu de l'activitat armada. Més endavant, va ser detingut a Baigorri el 22 de setembre de 2015, juntament amb Iratxe Sorzabal.

## Trajectòria

David Pla és considerat un dels membres destacats de l'aparell polític d'ETA i se li atribueix la prefectura de les estructures de l'organització per a donar suport als seus presos. Va ser dirigent de l'organització juvenil Jarrai en la dècada del 1990, il·legalitzada el 2007 per considerar-se que formava part de l'«entorn d'ETA». Es va presentar com a candidat d'Herri Batasuna a l'ajuntament de Pamplona en les eleccions municipals de 1995, sense resultar elegit.
Va ser detingut l'any 2000 acusat de pertinença a ETA i d'integrar el «comando Aragó» amb el qual es pretenia atemptar contra l'alcalde de Saragossa, José Atarés. Finalment va ser condemnat a sis anys de presó per integració en banda armada. Posat en llibertat el 2006, fou de nou detingut l'abril de 2010 a l'Estat francès, com a conseqüència de diverses actuacions policials contra l'estructura de suport als presos d'ETA i al denominat «col·lectiu d'advocats d'ETA» (Halboka), però va ser posat en llibertat per les autoritats judicials franceses en considerar que no hi havia proves de càrrec suficients.
Les autoritats policials espanyoles van assenyalar llavors que Pla, tenia «un paper important dins de l'estructura política dels terroristes, quant a les seves possibilitats de relacionar-se amb les organitzacions del seu entorn». El 22 de setembre de 2015 va ser detingut al costat d'Iratxe Sorzabal.
El 18 d'abril de 2019, Pla va sortir en llibertat després d'abandonar la presó d'Osny i haver complert la condemna de cinc anys imposada pel Tribunal Correccional de París arran de la detenció de 2015.

## Referències

* ↑ «El exjefe de ETA David Pla se integra en la dirección de Sortu» (en castellà). La Opinión, 22-01-2022. [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ El video en el que ETA anuncia el cese de la violencia, ABC, 20 de octubre de 2011.
* ↑ Tres jefes para los 50 últimos de ETA, El País, 20 de octubre de 2011.
* ↑ El jefe etarra David Pla, el terrorista que lee el comunicado, El Mundo, 20 de octubre de 2011.
* 1 2 «Detenidos en Francia los jefes de ETA David Pla e Iratxe Sorzabal». Europa Press, 22-09-2015. [Consulta: 23 setembre 2015].
* ↑ Tres jefes para echar la persiana a 51 años de crímenes, El País, 10 de gener de 2011.
* ↑ El juez envía a prisión a tres abogados acusados de ser enlaces de ETA, El País, 19 d'abril de 2010.
* ↑ «El ex jefe de ETA David Pla sale de la cárcel en Francia a la espera de que se resuelva la euroorden de España», 18-04-2019. [Consulta: 3 setembre 2019].
# Edwin Winkels

Edwin Winkels (Utrecht, 12 de desembre del 1962) és un periodista i escriptor neerlandès que viu a Sitges.
Winkels va començar la carrera de periodista a l'edat de 20 anys, quan va treballar al diari NRC Handelsblad. Quan va obtenir el diploma de l'Escola de Periodisme, va començar a treballar el 1984 com a periodista d'esports Het Vrije Volk a Rotterdam. El 1988 va emigrar a Espanya. Des del 1991 fins al 2012 va ser redactor d'El Periódico de Catalunya, al principi a la redacció d'esports i des del 2000 com a reporter d'informació general i d'investigació. Winkels també és corresponsal a Espanya pel diari neerlandès Algemeen Dagblad i les redaccions d'esports de l'NOS. Abans va ser corresponsal per De Volkskrant. Winkels escriu per diverses publicacions neerlandeses, com la revista literària de futbol Hard Gras i de ciclisme De Muur. A més, ha publicat alguns llibres en neerlandès i en castellà.

## Bibliografia

* Heimwee naar Navarra (Conserve, 1995)
* De eenzame kampioen, Especial de Hard Gras (Veen, 1998)
* El libro oficial de Operación Triunfo (Ediciones B, 2001)
* Het Barcelona-gevoel (Nieuw Amsterdam, 2007)
* Deseo Vivir; la historia de una mujer valiente que aprendió a morir (Aguilar, 2009)
* Escuchando a Cruyff / Escoltant Cruyff (Cossetània/Lectio, 2010)
* Welkom thuis (Nijgh & Van Ditmar, 2013)
* Barcelona voor gevorderden (Uitgeverij Oostenwind, 2014)
* Haar laatste vlucht (Uitgeverij Brandt, 2014)
* Het oog van de orkaan (Uitgeverij Brandt, 2016)
* Twaalf jaar onschuldig in de cel (Uitgeverij Brandt, 2016)
* Johan Cruijff in Barcelona, De mythe van de verlosser (Uitgeverij Brandt, 2016)
* Catalonië & Barcelona (Uitgeverij Edicola, 2017)
* En ze deed het (Uitgeverij Brandt, 2018)
* La Vuelta (Uitgeverij Brandt, 2019)
* De weg naar Covadonga (Uitgeverij De Muur, 2020)
* Van Johan tot Frenkie (Uitgeverij Brandt, 2020)

## Referències

* ↑ Alós, E. «Una tumba con vistas al aeropuerto». El Periódico, 21-01-2016. [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ «La catástrofe aérea de "La mujer muerta", un accidente que conmovió a España». La Vanguardia, 27-01-2016. [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ «Edwin Winkels – boeken & reportages». [Consulta: 16 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Edwin Winkels - Lloc web oficial
# Antonio Bioni

Antonio Bioni (Venècia, 1698 - Viena, 1739) va ser un cantant i compositor italià, que operà principalment a Bohèmia i Silèsia.

## Òperes

* Climene (1721, Chioggia)
* Mitridate (1722, Ferrara)
* Cajo Mario (1722, Ferrara)
* Udine (1722, Venècia)
* Orlando furioso (1724, Kuks)
* Armida abbandonata (1725, Praga)
* Armida al campo (1726, Wrocław)
* Endimione (1727, Wrocław)
* Lucio Vero (1727, Wrocław)
* Attalo ed Arsinoe (1727, Wrocław)
* Ariodante (1727, Wrocław)
* Filindo (1728, Wrocław)
* Artabano re de Parti (1728, Wrocław)
* Griselda (1728, Wrocław)
* Nissa ed Elpino (1728, Wrocław)
* Merope (1728, Wrocław)
* Arsinoe (1728, Wrocław)
* La fede tradita e vendicata (1729, Wrocław)
* Engelberta (1729, Wrocław)
* Andromaca (1729/30, Wrocław)
* Il ritorno del figlio con l'abito più approvato (1730, Praga) [amb F. Mancini i M. Lucchini]
* Ercole su'l Termodonte (1730, Wrocław)
* Adone (1731, Prague)
* Silvia (1732, Wrocław)
* Siroe (1732, Wrocław)
* Lucio Papirio (1732, Wrocław)
* La verità conosciuta (1732, Wrocław)
* Demetrio (1732, Wrocław)
* Issipile (1732, Wrocław)
* L'Odio placato (1733, Wrocław)
* Artaserse (1733, Wrocław)
* Alessandro Severo (1733, Wrocław)
* Alessandro nell'Indie (1733, Wrocław)
* Girita (1738, Wrocław)

## Referències

* Bioni, Antonio de Daniel E. Freeman i Sven Hansell a The Revised New Grove Dictionary of Music and Musicians (2001)
* Daniel E. Freeman, The Opera Theater of Count Franz Anton von Sporck in Prague (1992)
# Luciogobius saikaiensis

Luciogobius saikaiensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Japó, Corea del Sud i Taiwan.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Notes on a collection of Japanese fishes, made by Dr. J. Morrow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 144-150.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino 1984. The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 437 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Joan Comas i Basagañas

Joan Comas i Basagañas (Terrassa, 6 de novembre de 1936) és un polític, empresari i professor mercantil català.

## Biografia

Es diplomà en ciències socials i es vinculà al Moviment Socialista de Catalunya. Treballà com a professor mercantil i agent comercial col·legiat. Fou secretari del consell d'administració de la Caixa d'Estalvis de Catalunya i director gerent per a Espanya i Portugal d'una empresa siderúrgica de comerç exterior.
Quan el 1966 es va trencar el MSC seguí Josep Pallach i Carolà i Joaquim Ferrer al Reagrupament Socialista i Democràtic de Catalunya (RSDC), per al qual va redactar el juliol de 1974 el Primer Document de Treball, que serà la base de l'acord que facilitaria en el Primer Congrés a Montserrat (10 de novembre de 1974) la confluència del nou grup amb el grup d'ERC proper a Heribert Barrera i Costa, els Socialistes Demòcrates Catalans de Josep Verde i Aldea i el Bloc Popular de les Terres de Lleida de Joaquim Arana i Pelegrí.
Fou membre del consell polític de l'RSDC, i quan es va transformar en Partit Socialista de Catalunya-Reagrupament (PSC–R) conservà el seu càrrec. Després formà part de la Comissió Negociadora de la Unitat Socialista, que el 1978 va concloure amb la creació del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC), del que en formarà part de la comissió executiva nacional. Amb ell fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980, on fou vicepresident de la comissió d'Organització i Administració de la Generalitat i Govern Local del Parlament de Catalunya (1980-1984).
No es va presentar a les eleccions de 1984. De 2009 fins al 2015 va ser president d'Acció Solidària Contra l'Atur.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la I Legislatura p. 56

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a la Fundació Rafael Campalans
# El cochecito

El cochecito és una pel·lícula espanyola dirigida per Marco Ferreri i estrenada el 3 de novembre de 1960. Està basada en el relat Paralítico, de l'obra Pobre, paralítico y muerto (1960), de Rafael Azcona.
La pel·lícula va obtenir el Premi de la crítica, atorgat per FIPRESCI, en la 21a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, així com el Premi Sant Jordi a la millor pel·lícula espanyola.

## Argument

Don Anselmo Proharán (José Isbert) és un ancià totalment decidit a adquirir un cotxet d'invàlid amb motor, igual que el que té el seu amic Lucas i altres companys de la seva edat. Malgrat l'oposició de tota la seva família, Don Anselmo no desisteix del seu capritx, fins i tot si per a aconseguir-lo es veu obligat a vendre les joies de la família. Quan el seu fill Carlos (Pedro Porcel) s'assabenta, l'obliga a retornar-ho. En venjança, Don Anselmo presa la decisió d'enverinar a la seva família. Quan intenta fugir en el seu cotxet, no obstant això, és finalment detingut per la Guàrdia Civil.

## Producció

La versió inicial de la pel·lícula donava clarament a entendre que Don Anselmo complia els seus fúnebres propòsits, però aquest final va ser prohibit per la censura, optant-se llavors per una versió més edulcorada en la qual implícitament es veia que el decidit ancià no executava el seu pla i la família continuava viva.
En una breu seqüència apareixen caracteritzats de frares el guionista, Rafael Azcona, i Carlos Saura.
Els interiors es van construir en els Estudis Sevilla i, amb la finalitat d'obtenir un major realisme, les parets van ser enguixades «per a transmetre la sensació d'una llar claustrofòbica».

## Referències

* ↑ Sánchez Salas, Bernardo. Diccionario del cine español (en castellà). Madrid: Alianza Editorial, 1998, p. 234-235. ISBN 978-84-206-5257-3.
* ↑ Pàgina de l'edició de 1960 del Festival de Venècia a IMDb.
* ↑ «Premio San Jorge de Cinematografía». El Mundo Deportivo [[[Barcelona]]], 24-04-1961, p. 11.
* 1 2 BORAU, J.L.: Diccionario..., pág. 235.
* ↑ Estudio de la película en ARRANZ, D.F.:Las cien mejores..., pág. 110.

## Vegeu també

* Abad, automòbil de minusvàlids

## Bibliografia

* ARRANZ, David Felipe: Las cien mejores películas sobre obras literarias españolas, págs. 109-110. Cacitel, S.L., 2009. ISBN 978-84-96613-31-7
* BORAU, José Luis (dir.): Diccionario del cine español; artículo de Bernardo Sánchez Salas, págs 234-235. Alianza Editorial, Madrid, 1998. ISBN 978-84-206-5257-3
* CAPARRÓS LERA, José Mª, CRUSELLS, Magí y ESPAÑA, Ramón de: Las grandes películas del cine español, págs. 109-113. Ediciones JC Clementine, Madrid 2007. ISBN 978-84-89564-50-3
* EGEA, Juan F., Paralítico o no: Comedia irónica, disidencia e identidad en El cochecito, Anales de Literatura Española Contemporánea, 28.I (2003), págs. 77-94.

## Enllaços externs

* Guió de la pel·lícula.
# El Masot (l'Estany)

El Masot fou una masia del terme municipal de l'Estany, a la comarca catalana del Moianès.
Estava situada en el sector sud-occidental del terme, prop del límit amb el terme de Moià, a un quilòmetre a ponent del poble de l'Estany. és a l'extrem sud-occidental de la carena del Serrat del Masot, a la dreta del Riu Sec.
Actualment (2008) només se'n conserven les ruïnes, que denoten una masia grossa, amb un territori en el seu entorn feréstec, però extens. Tot a l'entorn del lloc es conserven nombrosos camps i feixes, algunes amb arbres fruiters, actualment abandonats.
Hi mena un camí rural, actualment en desús, que des de l'extrem sud-oest del nucli urbà de l'Estany seguia tota la Serra del Masot en la mateixa direcció sud-oest, i en un quilòmetre arribava a la masia. En l'actualitat, el tram més proper a la masia està bastant perdut.