OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grama blava

La grama blava (en anglès:Blue Grama), Bouteloua gracilis, és una espècie de planta herbàcia perenne d'estació de creixement càlida amb un metabolisme C4. És nativa d'Amèrica del Nord i es troba principalment des d'Alberta a Manitoba i a través de les Rocky Mountains, Great Plains, i els estats del Midwest fins a Mèxic. La grama blava representa la majoria de la producció primària de la praderia d'herbes curtes (shortgrass prairie) de les Great Plains del centre i del sud. En aquest ambient és codominant amb l'herba del bisó.

## Descripció

La grama blava es troba en diversos hàbitats i posicions topogràfiques en sòls ben drenats. A la seva maduresa arriba a fer 15–30 cm d'alt. Les arrels generalment arriben a una fondària de 0.,-1,8 m. Aquesta planta és de color de verd a grisenc.
La grama blava s'estableix fàcilment a partir de les seves llavors però depèn més de la reproducció vegetativa. Les llavors es dispersen pel vent, fins a uns 2 metres, i a més distància la dispersen els ocells, els insectes i els mamífers.
Les plantes ja establertes són tolerants, fins a cert punt, a la pastura. al fred i la secada. Aquesta espècie fa servir una estratègia oportunista per a l'ús de l'aigua, la fa servir ràpidament quan l'aigua està disponible i passa a la dormància en condicions menys favorables. En termes de successió ecològica la gram blava és el clímax de la vegetació. El seu recuperament després d'una pertorbació és lent. .

## Ús

La grama blava és una planta farratgera valuosa. També es fa servir en jardineria i en control de l'erosió en les autopistes. Les seves panícules seques també es fan servir en arrnjaments florals de flors seques.
És l'herba oficial dels estats de Colorado i Nou Mèxic, i és una espècie amenaçada a l'estat d'Illinois.

## Referències

* Anderson, M.D. 2003. U.S.D.A. Fire Effects Information System: Bouteloua gracilis - Department of Agriculture, Forest Service, Rocky Mountain Research Station, Fire Sciences Laboratory (Producer)
# Gregori VI (antipapa)

Gregori (s. XI) és considerat antipapa. A la mort del Papa Sergi IV el juny del 1012, "un cert Gregori" es va oposar al partit de Theophylae (que havia elegit al Papa Benet VIII contra ell), i s'auto-investí Papa, aparentment amb el suport d'una petita facció petita. Gregori VI fou el primer en reclamar ser el papa successor de Sergi, i la subseqüent reclamació de Benet VIII era subsegüent.
Ràpidament expulsat de Roma, Gregori marxà a Alemanya cercant el suport de l'Emperador Enric II del Sacre Imperi Romanogermànic (25 de desembre del 1012). Aquest monarca, tanmateix, després de prometre-li que el seu cas hauria de ser examinat amb cura d'acord amb llei dels cànon i costums romanes, li retirà les insígnies papals que duia, i li oferí cessar d'actuar com a papa. Després d'això no hi ha cap rastre del "cert Gregori".
Sobre Benet VIII, l'Enciclopèdia catòlica diu: Encara que era un laic, imposat a la presidència de Pere per la força, el 18 de maig de 1012. No obstant això, desallotjant un rival, es va convertir en un bon i fort governant.

## Vegeu també

* Eleccions papals abans del 1059

## Notes

* 1 2 El text anterior incorpora fragments d'una publicació que està en domini públic: Mann, Horace Kinder. «Gregory VI (Antipope)». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. 1. Nova York: Robert Appleton, 1907.
* ↑ Mann, Horace Kinder. «Pope Benedict VIII». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. 12. Nova York: Robert Appleton Company, 1911.

## Enllaços externs

* Enciclopèdia catòlica, Papa Benedict VIII
* Enciclopèdia catòlica, Antipope Gregory VI
# Gregori V

* Per a altres significats, vegeu «Gregori V de Constantinoble».
Gregori V (Ducat de Saxònia, 972 – Roma, 18 de febrer de 999) va ser Papa de l'Església Catòlica de l'any 996 al 999. Sovint és considerat el primer pontífex alemany de la història del papat (el Papa Bonifaci II, que ho va ser entre 530-532, li disputa aquest títol, encara que de fet era ostrogot).
Va ser escollit Papa per la imposició de l'emperador Otó III del Sacre Imperi (cosí seu), que es trobava a Itàlia per a sufocar l'aixecament contra Joan XV que havia encapçalat Crescenci II. De fet al moment de la seva elecció era capellà de la cort d'Otó III, i un dels seus primers actes com a Gregori V va ser coronar-lo el 21 de maig de 996 com a emperador del Sacre Imperi.
Després de la coronació es va celebrar un sínode en el qual van resultar condemnats a l'exili els caps de la rebel·lió, entre els quals Crescenci II, encara que aquesta pena va ser commutada per intercessió de Gregori V.
El nou papa només comptava amb l'ajuda imperial, ja que el poble no acceptava que un papa estranger dirigís l'Església. Aquest fet el va aprofitar Crescenci l'any 997 per, quan Otó III va tornar a Alemanya i el Papa es trobava a Llombardia, nomenar un nou Papa en la figura de Joan Filigat, un bisbe d'origen grec que va prendre el nom de Joan XVI.
El nomenament d'aquest antipapa va obligar a l'emperador Otó III a tornar a Itàlia l'any 998, on, després de restituir Gregori V com a Papa, va fer decapitar Crescenci II i mutilar Joan XVI, que va quedar-se a viure, reclòs a l'abadia de Fulda, fins a la seva mort el 1013.
Gregori V va ser fidel al seu protector i va actuar com a representant de l'emperador a Roma, atorgant molts privilegis excepcionals a monestirs del Sacre Imperi Romanogermànic.
Durant el pontificat del seu antecessor, Joan XV, s'havia produït la deposició d'Arnulf com a arquebisbe de Reims que va ser substituït, amb l'oposició del papat, per Gebert, el futur papa Silvestre II que comptava amb l'ajuda del rei francès Hug Capet. La mort d'aquest rei, el 996 va deixar a Gebert sense partidaris, ja que el seu successor Robert II de França, que s'havia casat amb la seva tia Berta de Borgonya i desitjava la dispensa papal per la unió, va buscar un aproximament amb el Papa. Aquesta falta de partidaris va provocar que en un concili celebrat a Pavia, el 997, es restituís Arnulf en l'arquebisbat de Reims i es condemnés Gebert com a usurpador.
Gregori V va morir el 18 de febrer de 999, aparentment assassinat pels partidaris de Crescenci II.

## Referències

* ↑ McBrien, Richard P. Lives of the Popes: The Pontiffs from St. Peter to Benedict XVI. San Francisco, Calif.: HarperSanFrancisco, 2000, p. 138. ISBN 9780060878078.
* ↑ Levillain, Philippe. The papacy : an encyclopedia / 2 Gaius - proxies. Nova York: Rouletge, 2002, p. 646. ISBN 9780415922302.
# Guillaume Budé

Guillaume Budé (París, 26 de gener de 1467 - París, 22 d'agost de 1540) fou un humanista francès, també conegut pel nom llatí de Budaeus.
Fill d'una gran família de funcionaris reials ennoblida per Carles VI de França, son pare, Jean Budé, lletrat conseller del rei, fou un bibliòfil que va reunir una biblioteca excel·lent.
Un gran estudiós de totes les disciplines (i en particular la teologia, la jurisprudència, les matemàtiques i la filologia), Guillaume Budé va destacar com a especialista en llatí i grec. Inspirà la fundació del Collège de France i va ser director de la biblioteca reial de Fontainebleau.
Tot i mantenir-se en el catolicisme, les seves idees van influir en el calvinisme francès.
La família Budé va ser obligada a exiliar-se arran de la matança de calvinistes de la nit de Sant Bartomeu (23-24 d'agost de 1572).

## Bibliografia

Traducció llatina de Plutarc (1502 a 1505)
* Annotationes in XXIV libros Pandectarum (París, 1508, infoli)
* Libri V de Asse et partibus ejus (De Asse, 1514, infoli, Venise, 1522, in-4)
* De contemptu rerum fortuitarum libri tres (París, 1520)
* Epistolae (1520, in-8)
* De studio litterarum recte et commode instituendo (París, 1527)
* Commentarii linquae graecae (París, 1529, infoli, 1548, infoli)
* De philologia (París, 1530)
* Libellorumque magistri in praetorio, altera aeditio annotationum in pandectas (París, Josse Bade, 1532)
* De Studio Literarum Recte Et Commode Instituendo (Bâle, 1533)
* De transitu Hellenismi ad Christianismum libri tres (París, 1535)
* De l'institution du prince (1547, infoli)
Les obres completes foren publicades per primera vegada a Bâle (1557, 4 volums infoli).
* Libri V de Asse et partibus ejus, 1522
# Guillaume Boivin

Guillaume Boivin (Mont-real, Quebec, 25 de maig de 1989) és un ciclista canadenc, professional des del 2009. Actualment corre a l'equip Israel Cycling Academy. Del seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta del 2015.

## Palmarès

* 2006
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Abitibi
* 2007
** Vencedor de 2 etapes del Tour de l'Abitibi
* 2008
** 1r al Tour de Quebec i vencedor d'una etapa
* 2009
** Campió del Canadà sub-23 en ruta
* 2010
** 1r al Tour de Quebec i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Cuba
** Vencedor de 2 etapes de la Mi-août en Bretagne
* 2013
** Vencedor d'una etapa del Tour de Beauce
* 2015
** Campionat del Canadà en ruta
** Vencedor d'una etapa del Tour de Beauce
* 2016
** Vencedor d'una etapa del Tour de Ruanda
* 2017
** Vencedor d'una etapa de la Volta al llac Taihu
* 2018
** 1r a la Famenne Ardenne Classic

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. Abandona (10a etapa)
* 2014. 149è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2018. 117è de la classificació general
* 2019. 125è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2021. 105è de la classificació general
* 2022. No surt (21a etapa)
* 2023. 126è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Pallagorio

Pallagorio (albanès Puheriu) és un municipi italià, dins de la província de Crotona. L'any 2007 tenia 1.627 habitants. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë. Limita amb els municipis de Campana (CS), Carfizzi, Casabona, San Nicola dell'Alto, Umbriatico i Verzino.

## Evolució demogràfica

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Francesco Rizzuti | L'Unione |
# Saint-Quentin-le-Verger

Saint-Quentin-le-Verger és un municipi francès, del departament del Marne, a Gran Est. Durant la Revolució Francesa s'anomenava Mont-Quentin.

## Demografia

1962 - 150 h / 1975 - 140 h / 1990 - 114 h / 1999 - 114 h.

## Economia

Agricultura: planters i vinyes Ramaderia: bovina i ovina

## Patrimoni i Turisme

* Església: té un absis del segle xvi. Un Crist en creu del segle xvii, una verge amb l'infant del segle xviii, un bust-reliquiari de Sant Joan Baptista del segle xvii, i nombroses estàtues del segle xviii.
* Els Aiguamolls.
* Vall del Choisel.
* Festa patronal, diumenge posterior al 31 d'octubre (Sant Quintí. Festa comunal, diumenge posterior al 24 de juny.
# Cantó de Vals

El cantó de Vals és un cantó francès del departament de l'Ardecha, situat al districte de L'Argentièira. Té 8 municipis i el cap és Vals.

## Municipis

* Labeguda
* Sant Estève de Bolonha
* Saint-Julien-du-Serre
* Saint-Michel-de-Boulogne
* Sant Privat
* Usèr
* Vals
* Vessau

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1994 | Jacky Pontal | PS |
| 1994-2001 | Jean-Claude Flory | RPR, després UMP |
| 2001- | Bernard Perrier | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 8.679 | 9.445 | 9.731 | 10.118 | 10.188 | 10.469 | 11.423 |
# Santa Maria de Lloberola

Santa Maria de Lloberola o Santa Maria del Solà és una església romànica del municipi de Biosca, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català.

## Situació

L'església està situada a l'est del nucli de Lloberola, al sud dels plans de la vinya de la masia d'el Venque, sobre un planell que s'aixeca un centenar de metres sobre el marge dret de la Riera de Lloberola, nom que reb la Riera de Sanaüja al seu pas pel terme de Biosca. Per estar a la part solana de la vall, l'església és molt més coneguda a la comarca com Santa Maria del Solà. Des d'allí es domina, cap a orient, tota la vall de la Riera de Lloberola, fins a la seva capçalera; a migdia la carena de la serra de l'Estany - Sant Pere Sasserra, i cap a ponent es té una bonica perspectiva del conjunt monumental de Lloberola.
S'hi arriba per la carretera asfaltada que deixa Lloberola, (41° 53′ 18.75″ N, 1° 21′ 46.31″ E﻿ / ﻿41.8885417°N,1.3628639°E﻿ / 41.8885417; 1.3628639) direcció a Sant Climens. Als 100 metres es deixa la carretera que es deriva a l'esquerra, es travessa la Riera de Lloberola i es puja la costa fins a les envistes de la masia del Venque (2,4 km), on s'agafa un trencall a la dreta que ens porta a l'església.

## Arquitectura

És un edifici d'una sola nau, té un absis rodó cobert amb volta peraltada sobre motllura de pla i cavet evolucionada. La nau és coberta amb volta apuntada. Té dos arcs torals i un de preabsidal apuntat. El mateix tipus de motllura de l'absis és a l'arrencada de la volta i dels arcs. Els dos podis de l'absis tenen l'inferior total, una alçada de 70 cm i el superior, de 50 cm. Com a decoració té al frontispici, dues cares en relleu molt desgastades. A l'absis i murs laterals, de la nau, cornisa a un metre de la coberta. A l'absis a més, hi ha columnes quadrangulars amb els angles bisellats i decorats amb claus. El capitell és llis, pla i cavet, però més sortit que la cornisa. Hi ha dues obertures a l'absis i una altra al mur del costat de l'epístola.
La portada és d'arc de mig punt adovellat, a sobre té una estirada espitllera. A la part superior, campanar d'espadanya de dues obertures.
Hi ha una placa de marbre a les dovelles on hi posa en lletres majúscules: "Restauració 1950".
No es disposa de cap notícia històrica que doni llum a l'origen d'aquesta capella de la parròquia de Sant Miquel de Lloberola. El temple era un santuari parroquial.

## Aplec

Cada any, el Dilluns de Pasqua, s'hi celebra un aplec molt concorregut, ja que la devoció a la Mare de Déu del Solà encara està molt arrelada a la comarca.

## Referències

* ↑ «Santa Maria de Lloberola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Església de Santa Maria de Lloberola». Pat.mapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 abril 2012].
# Kalimantania lawak

Kalimantania lawak és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els adults poden assolir 9,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: oest de Borneo i Java.

## Referències

* ↑ «Kalimantania lawak». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1): 1-33.
* ↑ Kottelat, M. i E. Widjanarti, 2005. The fishes of Danau Sentarum National Park and the Kapuas Lakes area, Kalimantan Barat, Indonesia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):139-173.
* ↑ Roberts, T.R., 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
# Casa a Peracalç

La Casa a Peracalç és una obra de Baix Pallars (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casa situada a la petita travessia que uneix els dos únics carrers que formen el nucli de Peracalç, construïda directament sobre la roca natural que, retallada, surt en alguns punts. L'aparell dels murs, molt gruixuts, és sense desbastar i molt irregular. A la part inferior i les cantonades és de considerables dimensions, amb grans blocs toscament desbastats; a la resta dels paraments és més petit. A la planta baixa i al primer pis les obertures són poques i molt petites. En el pis superior hi ha una galeria que ocupa tota la façana i té arades; a l'angle format pels dos cossos de l'edifici amb forma de L existeix un ampli balcó de fusta, tot just a la cantonada. La coberta és a dues vessants pronunciades.

## Referències

* ↑ «Casa a Peracalç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Nuxis

Nuxis (en sard, Nuxis) és un municipi italià, dins de la Província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 1.703 habitants. Es troba a la regió de Sulcis-Iglesiente. Limita amb el municipi d'Assemini (CA), Narcao, Santadi, Siliqua (CA), Villaperuccio.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Roberto Lallai | Llista Cívica |
# Ruido (pel·lícula de 2005)

Ruido és el segon llargmetratge del director uruguaià Marcelo Bertalmío. Rodat a l'Uruguai en el 2004, la pel·lícula mostra la història de Basilio en un viatge per descobrir quin és el sentit de l'ésser, d'una manera còmica i intel·ligent. El seu autor defineix la pel·lícula com «una comèdia existencialista per a metaleros».

## Sinopsi

Basilio és molt bona gent, de vegades massa bona, ja que tothom s'aprofita d'ell. La seva esposa l'abandona, els seus amics el ridiculitzen, i és tan gran la seva tristesa que decideix suïcidar-se. Justament en el moment de cometre l'acte fatalista, rep una anomenada a un cel·lular que no és el seu. En aquest moment la seva vida canvia i al final troba el veritable valor de l'amistat, així com el sentit a la vida. Les ocurrències d'Irene, la missió de Vera i la labor de Méndez, que donen títol a la pel·lícula, faran canviar la manera de ser i pensar de Basilio.

## Elenc

* Basilio: Jorge Visca
* Méndez: Jorge Bazzano
* Irene: Maiana Olazábal
* Vera: Lucía Carlevari
* Carla: Eva Santolaria
* Enric: Fermí Casado
* Edgar: Josep Linuesa
* Patricio: Miquel Sitjar
* Eduardo: Javier Baliosian

## Recepció

Guanyadora del Premi del Públic a la Seminci de Valladolid 2005), ha participat en més de 20 festivals a tot el món, incloent els de Mar del Plata, Guadalajara, Chicago, Los Angeles, Lleida, Tübingen (Alemanya), Santiago de Xile, Vancouver, Toronto, Rio de Janeiro, Biarritz, Oslo, el Caire i Melbourne.

## Referències

* ↑ Ruido (Uruguay, 2005), crítica de Gustavo Iribarne
* ↑ Ruido a retinalatina.org
* ↑ El alcalde de Valladolid afirma que algunos contratos de la Seminci 'no se ajustan a la ortodoxia', El Mundo, 30 d'octubre de 2005

## Enllaços externs

* Pàgina web de la pel·lícula
# Kalindi

Kalindi és un riu distributari del riu Jamuna a Bangladesh, districte de Khulna. Se separa del Jamuna a Basantpur, i corre cap al sud vers els Sundarbans, desaiguant al Raimangal a 22° 07′ N, 89° 05′ E﻿ / ﻿22.117°N,89.083°E﻿ / 22.117; 89.083. Una derivació del Kalindi comunica amb el Kaligachhi i l'Atharabanka als Sundarbans.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Antonietta Pozzoni

Antonietta Pozzoni, de vegades Antonietta Pozzoni-Anastasi (Venècia, 1846 - Gènova, abril de 1914), fou una soprano, i posterior mezzosoprano, italiana.
Va estudiar a Sant Petersburg i Milà. Debutà el 1864 a Milà en un concert en què cantà la cavatina de l'òpera Zelmira de Rossini. Poc després cantà el paper de Marguerite a Faust, a La Scala de Milà. A partir d'aquí cantà a Mòdena, Brescia, Asti, Palerm, Roma, Florència, Nàpols i altres ciutats italianes. A Pesth, entre 1869 i 1870 va obtenir gran èxit amb les òperes La favorita, Faust, Moïse et Pharaon i Guillaume Tell. De retorn a Florència, Verdi l'escoltà a la seva òpera La traviata i la va fer actuar al Caire. També va cantar a Buenos Aires, Madrid i al Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Biografia a oxfordindex». Arxivat de l'original el 2014-04-15. [Consulta: 14 abril 2014].
* ↑ Dades a cervantesvirtual.com
* ↑ Rimont, Manuel; Fargas i Soler, Antoni. Almanaque del diario de Barcelona, 1880, p. 104.
# Cantó de Valerauga

El cantó de Valerauga és un cantó francès del departament del Gard, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Le Vigan, té 3 municipis i el cap cantonal és Valerauga.

## Municipis

* Nòstra Dama de la Rovièira
* Sent Andrieu de Magencolas
* Valerauga

## Vegeu també

* Cantons del Gard
# Gran cometa de 1811

El Gran cometa de 1811 (el nom oficial del qual és C/1811 F1) va ser un cometa visible a simple vista per a prop de 260 dies. Va ser catalogat com un Gran Cometa, per ser el número 54 des que es porta registre de cometes.
Aquest cometa va ser en molts sentits semblant al Cometa Hale-Bopp. El seu pas va ser espectacular, sense acostar-se massa a la Terra o al Sol, però tenia un nucli extremadament actiu. Descobert per Honoré Flaugergues el 25 de març de 1811 a 2,72 U. A. del Sol i confirmat per Jean-Louis Pons i Franz Xaver, Baró Von Zach a l'abril.
Va continuar estant visible fins a juny, moment en el qual es va perdre de vista per la seua proximitat al Sol, va reaparèixer novament el 5 d'agost com a objecte de magnitud 5. El cometa va brillar mentre s'aproximava al periheli al setembre i va arribar a passar a una distància 1,1 U. A.. Es va estimar que el nucli del cometa mesura de 30 a 40 km de diàmetre i el seu període orbital és de 3.757 anys (posteriorment ajustat a 3.065 anys).
En total, el cometa va ser visible a simple vista durant 9 mesos, la qual cosa va representar un rècord, només superat per l'aparició del Cometa Hale-Bopp l'any 1997.
Cap al centre de la trama de Guerra i Pau de Lleó Tolstoi, es descriu el personatge Pierre observant aquest cometa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 12 novembre 2023].
* ↑ Kronk, G. W. «Cometography - C/1811 F1 (Great Comet)». [Consulta: 26 novembre 2008].
* ↑ Kidger, M.R.; Hurst, G.; James, N. «The Visual Light Curve Of C/1995 O1 (Hale-Bopp) From Discovery To Late 1997». Earth, Moon, and Planets, 78, 1–3, 2004, pàg. 169–177. Arxivat de l'original el 2018-06-04. Bibcode: 1997EM&P...78..169K. DOI: 10.1023/A:1006228113533 [Consulta: 9 agost 2015]. Arxivat 2018-06-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Resum d'observacions del Gran Cometa de 1811 en cometography.com.
# Casa a l'avinguda Alt Empordà, 5 (Bàscara)

La casa a l'avinguda Alt Empordà, 5 és una obra de Bàscara (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada dins del nucli urbà de la població de Bàscara, a l'extrem sud-est del terme, formant cantonada amb el carrer Ample.

## Descripció

Edifici aïllat de planta quadrada envoltat de jardí, amb la coberta de teula de quatre vessants i un cos central a mode de torre quadrada, amb el mateix tipus de coberta. Està distribuït en planta baixa i pis, i presenta dos cossos adossats a les bandes de llevant i ponent, ambdós coberts amb terrassa al pis delimitada per una barana d'obra decorada. A la planta baixa, el de llevant presenta un porxo bastit amb sis arcs de mig punt, delimitats també amb barana d'obra. La façana principal presenta un portal de mig punt amb voladís, emmarcat per dues finestres rectangulars. Al pis, les finestres també són de punt rodó i estan agrupades en parelles, amb pilar central al mig. Les obertures de la torre són de la mateixa tipologia.
La construcció està arrebossada i pintada de color marró.

## Referències

* 1 2 3 «Casa a l'avinguda Alt Empordà i carrer Ample». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].