OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ormoiche

Ormoiche és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 71 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Ormoiche era de 71 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 30 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família i 1 estava desocupat. 28 eren cases i 1 era un apartament. Dels 29 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 3 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ormoiche el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 50 persones, 33 eren actives i 17 eren inactives. De les 33 persones actives 30 estaven ocupades (16 homes i 14 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 17 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració.
Els 2 serveis als particulars que hi havia el 2009 eren restaurants.
L'any 2000 a Ormoiche hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Ormoiche a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Ormoiche a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Otter Creek

Otter Creek és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2007 tenia 129 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Otter Creek tenia 121 habitants, 54 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 32,7 habitants/km².
Dels 54 habitatges en un 22,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,9% hi vivien parelles casades, en un 3,7% dones solteres, i en un 40,7% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,4% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 20,7% entre 25 i 44, un 37,2% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.036 $ i la renda mediana per família de 19.821 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 13.101 $. Entorn del 12,1% de les famílies i el 20,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Otter Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Otter Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Otterlo

Otterlo és una petita població del municipi d'Ede, Països Baixos. Té 2.800 habitanst (2006). Es troba dins la província de Gelderland prop del Parc Nacional De Hoge Veluwe.
El seu Museu Kröller-Müller, rep el nom per Helene Kröller-Müller, conté una considerable col·lecció de pintures de Vincent van Gogh.
Otterlo va ser un municipi separat fins al 1818, quan va ser fusionat amb Ede.

## Referències

* ↑ Plantilla:Repertorium Nederlandse Gemeenten

## Enllaços externs

* Plantilla:Kuyper Mapa de l'antic municipi el 1868.

### Multimedia

* CBC Archives - Reportatge de la CBC Radio sobre Otterlo, 17 d'abril de 1945.
# Paudex

Paudex és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, situat al districte de Lavaux-Oron.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Pauer

«Pauer» té aquests significats:
* Ernest Pauer (1826 - 1905), pianista i compositor austríac.
* Max von Pauer (1866 - 1945), pianista i compositor anglès.
# Pantarej

Pantarej és una pel·lícula de drama social polonesa de 1987, escrita i dirigida per Krzysztof Sowiński.

## Argument

Varsòvia a mitjans dels anys vuitanta. Pantarej (Rysiek Sędzimirski) és un drogodependent que, juntament amb el seu amic Zito, es passa els dies vagant per la ciutat i obtenint drogues i estupefaents. Molt sovint, per manca de diners, ho fa falsificant receptes i entrant a les farmàcies. Un dia, quan té gana i no té manera d'aconseguir la mercaderia, irromp a la farmàcia de l'hospital; a l'armari blindat on troba les claus, es troba amb una bossa sencera del medicaments que necessita (morfina etc.). Amaga la mercaderia amb Zito. Tanmateix, Zito pren una sobredosi i mor després d'uns dies a l'hospital. La policia comença a interessar-se seriosament en l'assumpte, i els agents del departament corresponent són perfectament conscients del que passarà quan una quantitat tan gran de drogues potents arribi al mercat. El mateix Pantarej decideix esperar en un centre de rehabilitació, i també vol sincerament deixar l'addicció una vegada més. Tanmateix, quan s'assabenta que tots al centre s'emporten diners de totes maneres i que el seu gerent és injust amb ell, fuig amb la menor Leokadia. Tots dos troben la droga robada. No obstant això, la policia fa temps que segueix el seu rastre. La informació que el seu fill és un drogodependent mata el pare de Pantarej, que encara no ho sap. Una altra víctima dels béns robats és Leokadia, que mor després de descobrir l'amagatall de Pantarej amb drogues i prendre massa dosi. Perseguit per la policia, Pantarej decideix amagar la mercaderia amb un amic distribuïdor, sense saber que ell és confident. Mentre va cap a ell amb mercaderies, drogat, entra en un pas de vianants en un semàfor en vermell i és atropellat mortalment per un cotxe.

## Repartiment

* Paweł Królikowski – Pantarej
* Tomasz Kępiński – Zito
* Zbigniew Bielski – Tinent Drobik
* Mirosława Marcheluk – mare de Pantarej
* Bronisław Pawlik – pare de Pantarej
* Stanisław Jaskułka – Tinent Pogorzelec
* Bronisław Wrocławski – educador del centre
* Ewa Szykulska – mare de Zito
* Wojciech Asiński - germà de Pantrej
* Włodzimierz Adamski – metge
* Katarzyna Pawlak – Àsia
* Marek Cichucki – Volvo
* Michał Szewczyk – fogoner a la sala de calderes
* Remigiusz Dziemianowicz – distribuïdor
* Marek Giedwidź – Leokadia

## Referències

* ↑ Pantarej a filmpolski.pl
* ↑ Pantarej a csfd.cz
* ↑ Pantarej al web del Festival de Sant Sebastià

## Enllaços externs

* Pantarej a la Fototeka
# Partit d'Alliberament Democràtic de Jammu i Caixmir

Partit d'Alliberament Democràtic de Jammu i Caixmir és un partit polític de Caixmir que actua a Jammu i Caixmir, dirigit per Hashim Qureshi, que el 1971 va segrestar un avió indi, i que fou un dels fundadors el 1977 del Front d'Alliberament de Jammu i Caixmir (Jammu and Kashmir Liberation Front). Va fundar el partir el 1996 estant exiliat a Holanda i va tornar a Caixmir el 2001.
# Pedrafita (Abella de la Conca)

Pedrafita és un indret del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat al nord-est de la vila d'Abella de la Conca, a la part alta de la vall del barranc de la Vall. Situat al sud-est del Serrat del Rata, és al nord del Comellaret i de la Borda del Paulí i al nord-est de l'Estimat del Crispí.
Comprèn les parcel·les 223, 341 i 342 del polígon 4 d'Abella de la Conca; consta de 15,6545 hectàrees amb pastures, pinedes aptes per a l'extracció de fusta i bosquina.

## Etimologia

Amb un origen semblant a Pedra Ficada, Pedrafita provindria de pedra fita, és a dir, una pedra destinada a delimitar territoris. Es tractaria, doncs, d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 6 novembre 2011].
# Perseu

«Perseu» té aquests significats:
* Mitologia grega: Perseu (heroi grec) fou un heroi mític grec, fill de Zeus i Dànae
* Astronomia: Perseu (constel·lació) és una constel·lació de l'hemisferi nord
* Història:
** Perseu de Macedònia rei de Macedònia
** Perseu de Kètion filòsof grec
** Perseu (pintor), pintor grec
** Perseu (matemàtic), matemàtic grec del segle ii aC
# Peloponès (tema)

El tema del Peloponès va ser un tema (divisió civil i militar) de l'Imperi Romà d'Orient que ocupava la península del Peloponès, al sud de Grècia. Va ser creat cap a l'any 800 i la seva capital era Corint.

## Història

El Peloponès, o almenys les àrees controlades per l'Imperi Romà d'Orient, va ser en un primer moment una part del tema d'Hèl·lade a finals del segle vii. Cap a l'any 800, el tema d'Hèl·lade es va dividir, limitant-se als territoris que formen l'est de la Grècia central i Tessàlia, i el Peloponès es va convertir en un tema independent. El primer estrateg (governador d'un tema) conegut del Peloponès va ser Lleó Escler, mencionat el 811 o potser fins i tot el 805. Va ser potser el primer estrateg del nou tema. La creació d'aquest tema està directament vinculada a la presa del control de les tribus eslaves instal·lades a Grècia per part de l'imperi. Aquesta recuperació de la sobirania bizantina es va fer més evident amb la instal·lació de ciutadans grecs a Itàlia i a Anatòlia.
L'estrateg del Peloponès era el primer en la jerarquia dels temes occidentals (és a dir, els europeus). El seu paper principal era sobretot controlar les tribus eslaves que poblaven l'interior del territori i defensar la zona contra les freqüents incursions àrabs que es van produir al llarg dels segles ix i x. Entre els subordinats de l'estrateg hi havia un turmarca responsable de la defensa de les costes que tenia una esquadra petita de quatre barques anomenades quelàndions, una mena de barques protegides o «blindades». Després de la reconquesta de Creta per l'Imperi Romà d'Orient l'any 961, es va acabar l'amenaça que suposaven les incursions àrabs des de l'emirat de Creta, cosa que va permetre que el tema prosperés. A la fi del segle x, el tema del Peloponès i el de l'Hèl·lade eren governats conjuntament per un mateix estrateg i a finals del segle xi, les dues províncies van quedar sota l'autoritat del megaduc, el cap de la marina de l'Imperi. El Peloponès va seguir sota l'autoritat bizantina fins a principis del segle xiii, quan la Quarta Croada, el 1204 va provocar el desmembrament de l'Imperi Romà d'Orient. El Peloponès es va convertir aleshores en la seu del principat llatí d'Acaia.
Després de la reconquesta de Constantinoble per l'Imperi de Nicea el 1261, el Peloponès va incorporar-se al Despotat de Morea dirigit per membres de la família imperial dels Paleòlegs. Amb el pas del temps, el Despotat va obtenir la independència de facto de Constantinoble, abans de desaparèixer per les agressions otomanes el 1460.

## Referències

* 1 2 3 4 Kajdan, A. The Oxford Dictionary of Byzantium (en anglès). Oxford University Press, 1991. ISBN 0-19-504652-8.
* 1 2 3 Nesbitt, John; Nicolas Oikonomides. Catalogue of Byzantine seals at Dumbarton Oaks and in the Fogg Museum of Art Vol. 2: South of the Balkans, the Islands, South of Asia Minor. Washington D.C.: Dumbarton Oaks Research Library and Collection, 1994, p. 62.
* 1 2 3 4 Pertusi, A. (ed.). Constantino Porfirogénito de thematibus. Ciutat del Vaticà: Biblioteca Apostolica Vaticana, 1952, p. 172-173.
# Piauí Esporte Clube

El Piauí Esporte Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Teresina a l'estat de Piauí.

## Història

El club va néixer el 15 d'agost de 1948. Guanyà el seu primer campionat piauiense el 1966, repetint les tres temporades següents. Participà en el Campeonato Brasileiro Série A els anys 1979 i 1986.

## Estadi

El club disputa els seus partits com a local a l'estadi Lindolfinho. Té una capacitat per a 8.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat piauiense:
** 1966, 1967, 1968, 1969, 1985

## Referències

* 1 2 Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 221. ISBN 85-88651-01-7.
* 1 2 3 4 «Piauí Esporte Clube» (en portuguès). Arquivo de Clubes. Arxivat de l'original el de gener 17, 2013. [Consulta: Juliol 6, 2009].
* ↑ «Piauí State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
# Pedro Andrés Burriel

Pedro Andrés Burriel (Buenache de Alarcón, província de Conca, 1720?- 179-?) fou un jurista espanyol, regent a la Reial Audiència de Catalunya entre 1786 i 1789.
Nascut a Buenache, era germà del conegut il·lustrat i historiador Andrés Marcos Burriel. Va estudiar a la universitat de Toledo, on es titulà com a batxiller en Dret. Fou advocat als Reials Consells i, per reial decret, l 1753 rebé el títol d'Alcalde de Hijosdalgo de la Cancelleria de Valladolid. Els informes de l'època el qualifiquen de "muy hábil y aplicado a todo género de erudición y materias politicas". En 1757 és president d'aquesta institució. Es casa en 1762 amb María Antonia Montemayor Sandoval, amb qui tindrà dos fills: Antonio i Andrés.
El febrer de 1771 és nomenat oïdor de l'audiència de Galícia i en 1777 és promogut a regent de la Reial Audiència de Canàries, gràcies a la protecció del comte de Floridablanca. L'actuació a les illes va desvetllar opinions contràries. El comandant general de les Canàries, Eugenio Fernández de Alvarado, marquès de Tabalosos, redactà en 1779 un informe molt crític, dient que tenia poca experiència i un comportament discutible i que convenia portar-lo a un lloc on hi hagués gent més experimentada de la que pogués aprendre. Al contrari, el marquès de La Cañada n'informà molt favorablement en 1785: era "reputado por docto y buen letrado ... íntegro, desinteresado, imparcial y de muy cristiana conducta, prudente, urbano y laboriosos ... acreedor a que se le coloque en mas sobresaliente empleos".
El 15 de febrer de 1786 és nomenat regent de l'audiència de Catalunya, també per la influència de Floridablanca, llavors Secretari d'Estat. Hi fou poc temps, perquè en 1787 fou elegit per a la presidència de la Cancelleria de Valladolid. En 1788 és condecorat amb l'Orde de Carles III i l'any següent és promogut al Consell del Regne. En 1792, és nomenat Gobernador de la Sala de Alcaldes de Casa y Corte, però només s'hi està vuit mesos: la caiguda en desgràcia de Floridablanca provocà que fos destituït, encara que la documentació oficial dissimulés el fet adduint-hi la jubilació.
També erudit, va mantenir correspondència amb Gregori Maians i va publicar Manifiesto, o Memoria de las desgracias ocurridas por la extraordinaria creciente del río Esgueva el 25 de febrero de 1788.

## Bibliografia

* Enrique. Giménez López "Los regentes de la audiencia borbónica de Canarias: retrato de familia". En: XIV Coloquio de Historia Canario Americana.
* M. de los Ángeles Pérez Samper. "Los regentes de la Real Audiencia de Cataluña (1716-1808)".
# Pere Pascual Piqué

Pere Pascual Piqué (Barcelona, 20 de setembre de 1936 - 17 d'abril de 2024), conegut com a PPP, va ser un periodista i sacerdot català.
Va començar a treballar a El Correo Catalán el 1964. Dos anys més tard va participar a la Caputxinada, i després al naixement del SDEUB i a la fundació del Grup Democràtic de Periodistes. El 1967 esdevingué cap de la secció d'informació local, on va impulsar el periodisme d'investigació i va començar a fer seccions fixes. Posteriorment, va treballar a l'agència Europa Press i al Mundo Diario. Va deixar el periodisme per estudiar teologia a la Universitat de Navarra i el 1982 es va ordenar sacerdot de l'Opus Dei a València, per Joan Pau II. Com a mossèn va estar a l'Oratori de Bonaigua de Barcelona i també a Andorra. El 2016 alguns periodistes amb els quals havia coincidit a El Correo Catalán li van fer un homenatge en el seu vuitantè aniversari.

## Referències

* ↑ Simon, Lluís. «Mor el sacerdot de l'Opus i antic periodista barceloní Pere Pascual». El Punt Avui, 2024. [Consulta: 20 abril 2024].
* ↑ «Naixement del Sindicat de Periodistes de Catalunya». Sindicalisme periodístic, 130 anys d'activisme laboral i professional en el periodisme català, 2020, pàg. 22.
* ↑ «Pere Pascual Piqué, compromès com a periodista i sacerdot». El Nacional, 18-04-2024. [Consulta: 20 abril 2024].
* ↑ «Mor a Barcelona el periodista i sacerdot de l’Opus Dei Pere Pascual Piqué». Agència Flama, 18-04-2024. [Consulta: 20 abril 2024].
* ↑ «Ens ha deixat Mn. Pere Pascual, un periodista molt estimat». Opusdei.cat, 18-04-2024.
* ↑ «“El Correo Catalán” homenatja Pere Pascual Piqué | Col·legi de Periodistes de Catalunya». Col·legi de Periodistes, 25-10-2016. [Consulta: 20 abril 2024].
# Phil Bardsley

Phillip Anthony Bardsley (28 de juny de 1985) és un futbolista professional escocés que juga com a defensa pel Burnley FC anglés i per l'equip nacional escocés. Tot i haver nascut a Anglaterra, Bardsley és convocable gràcies a que el seu pare va nàixer a Glasgow.

## Referències

* ↑ The PFA Footballers' Who's Who 2008–09. Mainstream, 2008. ISBN 978-1-84596-324-8.
* ↑ «Phil Bardsley: Overview». Premier League. [Consulta: 10 febrer 2018].
* ↑ «Phil Bardsley called into Scotland squad for Euro 2012 games». Arxivat de l'original el 2012-03-09. [Consulta: 24 agost 2019].
# Plaça Màlaga (Sants)

La plaça Màlaga és el nom popular amb que es coneix la plaça de Bonet i Moixí de Sants. En èpoques més antigues, aquest lloc també rebia el nom de plaça de l'Església. Es troba entre el carrer de Sants, el carrer d'Olzinelles i la plaça d'Ibèria.

## Història de la plaça

El barri de Sants té un passat obrer i entre finals del segle xix i inicis del segle xx aquesta plaça va ser l'escenari de moltes accions i atemptats obrers. En aquells anys d'inestabilitat social la plaça encara va rebre un altre nom més: la Plaça de les Bombes.
A la plaça hi havia, des de l'any 1827, una església d'estil neoclàssic que rebia el nom de Santa Maria de Sants. Aquest edifici va ser objecte d'atacs i intents de crema en una bona part de les insurreccions ocorregudes a Barcelona. Hi ha constància que l'edifici es va intentar cremar durant la Setmana Tràgica (1909), durant els Fets d'Octubre del 1934 i al febrer del 1936. Però en cap d'aquests intents es va arribar a danyar l'estructura i continuava en peus. L'atac que va comportar la destrucció d'aquest edifici va succeir al juliol del 1936. El 19 de juliol de 1936 a Barcelona el gruix de l'exèrcit es va aixecar contra la República, però els militars van ser derrotats, en gran part per milicians anarquistes. Vençut el feixisme a Barcelona va esclatar la revolució, un moment en què es van donar persecucions i venjances per motius ideològics. La plaça de l'església, llavors anomenada Màlaga, va viure forts enfrontaments. Finalment grups de milicians van cremar l'església, així com la casa d'uns dels principals terratinents del barri (la casa Santomà) i també es va assaltar l'escola dels Maristes. Puig i Moliner, qui era mossèn de la parròquia, acabaria sent detingut i el 15 de setembre fou assassinat per un escamot de la FAI al Cementiri de Montcada.
Un altre element històric important d'aquesta plaça és el que es coneix com a Refugi 819. Es tracta de les restes subterrànies d'un refugi antiaeri que els mateixos veïns de Sants van construir durant la Guerra Civil Espanyola. Des de l'any 2019 hi ha tensions en el mateix barri pel futur d'aquest jaciment històric, ja que en un primer moment es van iniciar les obres per construir un aparcament.

## La plaça en l'actualitat

Actualment, a la Plaça Màlaga hi continua existint l'edifici de Santa Maria de Sants, però es tracta d'una reconstrucció que es va iniciar l'any 1940 i es va acabar 12 anys després.
Aquesta plaça acull un gran nombre d'esdeveniments culturals i artístics del barri: l'actuació dels Castellers de Sants, actes reivindicatius, el Correllengua, mercat de productes artesanals, la benedicció del dia de Rams, activitats durant les festes del barri i d'altres.

## Referències

* ↑ Giralt, Agus. «Memòria de Sants: La Plaça de les bombes», dilluns, 15 desembre 2008. [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ Giralt, Agus. «Memòria de Sants: Santa Maria de Sants», divendres, 15 maig 2015. [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ TV3. «Veïns de Sants denuncien perill de destrucció d'un refugi de la Guerra Civil». [Consulta: 29 maig 2020].

## Vegeu també

* Torre del Rellotge
# Piroxmangita

La piroxmangita és un mineral de la classe dels silicats. Va rebre el seu nom l'any 1913 per William E. Ford i W. M. Bradley dels termes piroxè i manganès, en al·lusió a la seva estructura i el seu contingut en manganès.

## Característiques

La piroxmangita és un inosilicat de fórmula química MnSiO₃. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6. És una espècie polimorfa de la rhodonita i d'una altra espècie sense anomenar: UM1975-18-SiO:Mn. Forma una sèrie de solució sòlida amb la piroxferroïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la piroxmangita pertany a «09.DO - Inosilicats amb 7-, 8-, 10-, 12- and 14-cadenes periòdiques» juntament amb els següents minerals: piroxferroïta, pel·lyïta, nordita-(Ce), nordita-(La), ferronordita-(Ce), manganonordita-(Ce), ferronordita-(La), alamosita i liebauïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Iva, a Carolina del Sud (Estats Units), però va ser redefinida més tard com a piroxferroïta, ja que té Fe > Mn. La piroxmangita ha estat descrita en més d'un centenar i mig de localitats. Als territoris de parla catalana se n'ha trobat únicament a la mina Serrana, a El Molar (Priorat, Tarragona), on va ser descoberta l'any 1975.

## Referències

* ↑ «Pyroxmangite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2016].
* ↑ «Pyroxferroite-Pyroxmangite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2016].
* ↑ Mata i Perelló, Josep M. «Nous minerals catalans». Mineralogistes de Catalunya, 1, 9, 01-07-1980, pàg. 22-23 [Consulta: 5 desembre 2023].