OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre Excursionista Elder

El Centre Excursionista Elder és una societat esportiva i cultural constituïda a la ciutat d'Elda, al Vinalopó Mitjà. Va ser constituïda el 1957 per un grup d'amics del muntanyisme i va anar evolucionant fins a convertir-se en una àmplia societat que abasta multitud de disciplines.

## Història

En la dècada de 1950, Elda era una ciutat industrial en plena expansió, amb una creixent classe mitjana demandant d'oci i activitats. La localització de la ciutat, en una vall envoltada per serres, ha fomentat que activitats com l'excursionisme, senderisme i muntanyisme, hagen tingut un tradicional arrelament a la zona. El 1957, un grup d'amics aficionats a la muntanya, van crear el Centre Excursionista Elder amb l'objectiu de poder exercir les seues activitats d'una forma organitzada i federada. Va sorgir en els seus inicis com una filial d'un altre club pioner en la matèria, el Centre Excursionista d'Alcoi.
El 8 de novembre de 1958, van quedar redactats els estatuts, que van ser aprovats per la Federació Valenciana de Muntanya, i a través dels quals la societat, amb 48 socis fundadors, va quedar legalment constituïda. En un inici, les activitats del CEE es limitaven a excursions, acampades i viatges, primerament a muntanyes i llocs de la comarca, però es van estendre a poc a poc a altres zones. Es duien a terme així mateix marxes de senderisme i ascensions, concursos d'orientació amb brúixola, així com cursets i activitats orientats a una formació esportiva, cultural i moral de l'excursionista.
Els anys posteriors, les activitats del Centre es van anar diversificant. La secció més reeixida va ser la d'escalada, en la qual alguns socis, així com altres del Club Alpí Elder, van ser els encarregats de començar a formar la zona d'escalada esportiva de les Penyes de Marín. També es van començar a practicar altres activitats com l'espeleologia i l'arqueologia, secció a través de la qual es van recuperar part d'importants jaciments arqueològics de la ciutat. La societat es va fer càrrec així mateix de la piscina d'El Lido, on es va decidir crear i federar una secció de natació, amb la qual poder impartir cursets per a xiquets i joves.
Quan El Lido va desaparéixer a causa de l'expansió urbanística de la ciutat, alguns socis van albirar la possibilitat de començar a construir l'ambiciós projecte d'una ciutat esportiva, que comptara no només amb una piscina, sinó amb un ampli ventall d'instal·lacions per a múltiples disciplines. La puixant idea va tirar endavant, i es va localitzar una finca idònia per al projecte en la carretera Elda-Monòver. Un terreny de 40 000 m², que comptava amb un pou d'aigua propi. No sense dificultats, el projecte va començar a executar-se.

## Referències

* ↑ «HISTORIA DEL CENTRO EXCURSIONISTA ELDENSE» (en castellà), 29-05-2015. [Consulta: 21 abril 2020].
* 1 2 3 4 «Centro Excursionista Eldense. Historia» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-09-19. [Consulta: 21 abril 2020].
# Christian August Vulpius

Christian August Vulpius (Weimar, 23 de gener de 1762 - Weimar, 25 de juny de 1827) va ser un novel·lista i dramaturg alemany. La seva germana es va casar amb el conegut escriptor alemany Johann Wolfgang von Goethe.
Fill d'un arxiver, el 1788 fou secretari del baró de Soden a Nuremberg i el 1797 passà a la Biblioteca de Weimar, la direcció de la qual li fou encarregada el 1805, mercès a la protecció de Goethe, que casà amb la seva germana Christine. Vulpius fou un escriptor de gran imaginació i facilitat d'estil i va compondre un gran nombre de llibrets d'òpera, novel·les, contes, etc. La seva obra més coneguda és una història de bandits, Rinaldo Rinaldini, der Rauberhauptman (Leipzig, 1797), de la que se'n va fer un gran nombre d'edicions i imitacions, havent estat traduïda a diversos idiomes.
A més, se li deu: Nikanor der Alte von Fronteja, continuació de l'anterior; Kuriositaeten der physisisch litterarisch artistisch-historisch Vor und Mitwelt, en 10 volums (Weimar, 1810/23). De 1817 a 1825 dirigí el periòdic Die Zeit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 69, pàg. 1401. (ISBN-84-239-4569-3)
* ↑ "Goethe-Meyer und die Lachse von Bremen". Weser Kurier (en alemany). 30 de juliol de 2017.
# Chiasso

Chiasso és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Mendrisio.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Chucho Valdés

Dionisio Jesús Valdés Rodríguez, més conegut com a Chucho Valdés (9 d'octubre de 1941, Quivicán, Cuba) és un pianista cubà de jazz afrocubà, fundador del grup Irakere.

## Biografia

És pianista, compositor, professor de música i director de grup, va començar de ben petit, a casa seva, sota la influència del seu pare, també pianista, i de la seva mare, Pilar Rodríguez, professora de cant i de piano. Amb 3 anys ja tocava el piano.

### Estudis

Amb cinc anys va començar a anar a classes de piano, de teoria i de solfeig amb Óscar Muñoz Boufartique, estudis que va acabar al Conservatori Municipial de Música de L'Havana amb catorze anys. Va perfeccionar el seu coneixement musical amb Zenaida Romeu, Rosario Franco, Federico Smith i en composició amb Leo Brouwer.

### Activitat professional

Amb quinze anys va formar el seu primer trio de jazz amb Emilio del Monte i Luis Rodríguez. El desembre del 1958 va treballar com a pianista als hotels Deauville i Saint John de L'Havana. El 1959 va debutar a l'orquestra Sabor de Cuba dirigida pel seu pare, on va conèixer cantants importants de l'època com Rolando Laserie, Fernando Álvarez i Pío Leyva.
Entre el 1961 i el 1963 va treballar com a pianista al teatre Martí, de L'Havana, i a l'orquestra del teatre musical de la capital. Aquell any, per recomanació de Leo Brouwer, va crear el seu combo, al qual el 1965 va entrar Amado Borcelá «Guapachá».
El 1967 va entrar a l'Orquesta Cubana de Música Moderna, sota la direcció dels mestres Armando Romeu i Rafael Somavilla. Va acabar sent el líder del grup, i el 1970 va debutar al Festival Internacional de Jazz Jamboree a Polònia, convertint-se en el primer grup cubà que va participar en un festival d'aquest gènere a l'estranger, on fou felicitat per Dave Brubeck i va entrar entre els cinc millors pianistes del món juntament amb Bill Evans, Oscar Peterson, herbie Hancock i Chick Corea.
El 1972, després de gravar l'LP Jazz Batá amb Carlos del Puerto i Óscar Valdés, Chucho va decidir ampliar el format afegint metalls i bateria, funda aleshores el 1973 Irakere, considerat el grup més important a la història de la música cubana a la segona meitat del segle xx, un explosiva mescla de jazz, rock, música clàssica i tradicional cubana, un so mai abans sentit que va revolucionar la música llatina. Amb Irakere va desenvolupar una gran tasca creadora que va conjugar les arrels de la música local amb la música més contemporània.
El 1998 va començar a treballar amb un format quartet i la vocalista Mayra Caridad Valdés, amb èmfasi en el piano com solista i veu líder. El 2009 va gravar el disc Chucho's Steps i va fer-ne gires el 2010 i el 2012.
El 2012 va formar un quintet, una combinació mescla de Yaroldy Abreu, Dreiser Durruthy Bombalé, Gastón Joya i Rodney Barreto. Amb aquest format va gravar a finals d'any Border-free.

## Discografia

* Misa Negra (1979) Premi Grammy
* Habana Crisol (1997) Premi Grammy
* Live at Village Vanguard (2000) Premi Grammy
* Canciones Inéditas (2002) Grammy Llatí
* Nuevas Concepciones (2004) Grammy Llatí
* Juntos para siempre (2009-2010) Grammy Llatí i Premi Grammy
* Chucho´s Steps (2011) Premi Grammy
# Christoph Prégardien

Christoph Prégardien (Limburg an der Lahn, 18 de gener de 1956) és un tenor líric alemany la carrera del qual està estretament relacionada amb els papers de les òperes de Mozart, així com les representacions de Lieder, rols d'oratori i música barroca. És molt conegut per les seves interpretacions i enregistraments dels papers evangelistes a la Passió de Sant Joan i la Passió de Sant Mateu de Bach.
Nascut a Limburg an der Lahn, Alemanya, va començar la seva formació musical com a membre del cor de nois de la catedral, el Limburger Domsingknaben. Després va estudiar cant amb Martin Gründler i Karlheinz Jarius a Frankfurt a la Hochschule für Musik, amb Carla Castellani a Milà, amb Alois Treml a Stuttgart i va assistir a la classe de lieder de Hartmut Höll.
El seu repertori orquestral i d'oratori abasta una àmplia gamma des dels grans oratoris barrocs, clàssics i romàntics fins a obres del segle XX de Britten, Killmayer, Rihm i Stravinsky. Reconegut també com a recitalista eminent, actua regularment als principals recitals de París, Londres, Brussel·les, Berlín, Colònia, Amsterdam, Salzburg, Zuric, Viena, Barcelona i Ginebra, així com durant les seves gires de concerts per Itàlia, Japó i Amèrica del nord. Col·labora regularment amb els acompanyants al piano Michael Gees i Andreas Staier.
Ha realitzat més de 120 enregistraments, en discogràfiques importants com BMG, EMI, Deutsche Grammophon, Philips, Sony, Erato i Teldec. Els seus enregistraments de Lieder alemany han estat molt aclamats pel públic i la premsa, i han rebut premis internacionals, inclosos l'Orphée d'Or de l'Academie du Disque Lyrique, l'Edison Award i altres. Va participar en el projecte de Ton Koopman i l'Amsterdam Baroque Orchestra & Choir per gravar les obres vocals completes de Bach.
En òpera, Prégardien ha fet aparicions escèniques als principals teatres lírics europeus, interpretant papers principals com Tamino, Don Ottavio, Tito, el comte Almaviva, Fenton i Ulisse de Monteverdi.
Prégardien també és educador. Del 2000 al 2005, va estar al capdavant d'una classe vocal a la Hochschule für Musik und Theatre de Zuric. Des de la tardor del 2004, és professor de la Hochschule für Musik Köln. Entre els seus estudiants hi ha Ulrich Cordes. El seu fill, Julian Prégardien (n. 1984), també és tenor.
El 2018, Christoph Prégardien va gravar el seu primer cd com a cantant de baríton, interpretant cantates de Bach i Telemann.

## Enregistraments seleccionats

* JS Bach: Johannes-Passion BWV 245, Philippe Herreweghe, "Collegium Vocale Gent", Christoph Prégardien, Konrad Jarnot (Veu Crist), Camilla Tilling, Ingeborg Danz, Jan Kobow, Peter Kooy, 2007

## Referències

* Anderson, Nicholas (2001). "Christoph Prégardien". A Root, Deane L. (ed.). El Diccionari de música i músics de New Grove. Oxford University Press.
* ↑ Cantates for Baritone, Christoph Prégardien, Vox Orchester, Lorenzo Ghirlanda (cond.), Deutsche Harmonia Mundi, 2018
# Chlorestes

Chlorestes és un gènere d'ocells de la subfamília dels troquilins (Trochilidae) dins la família del troquílids (Trochilidae). Aquests colibrís habiten amplament a Amèrica Central i del Sud.

## Llista d'espècies

Se n'han descrit cinc espècies dins aquest gènere:
* Colibrí amazília càndid (Chlorestes candida).
* Colibrí de Julie (Chlorestes julie).
* colibrí maragda de barbeta blava (Chlorestes notata).
* colibrí safir cuadaurat (Chlorestes eliciae).
* colibrí safir gorjablanc (Chlorestes cyanus).

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Hummingbirds» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. [Consulta: 11 octubre 2024].
# Chloris (ocell)

Chloris és un dels gèneres d'ocells de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que resulta de la reorganització d'aquesta família arran recents estudis com ara els de Zuccon et el 2012. Una de les espècies d'aquest gènere, el verdum (Chloris chloris) és comuna als Països Catalans. L'apel·latiu verdum es fa extensiu a la resta d'espècies del gènere.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021), aquest gènere està format per 6 espècies que fins fa poc eren ubicades a Carduelis:
* Chloris chloris - verdum europeu.
* Chloris sinica - verdum oriental.
* Chloris kittlitzi - verdum de les Bonin.
* Chloris spinoides - verdum de l'Himàlaia.
* Chloris monguilloti - verdum del Vietnam.
* Chloris ambigua - verdum capnegre.

## Referències

* ↑ PDF Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine. Dario Zuccon, Robert Prys-Jones, Pamela C. Rasmussen, Per G.P. Ericson. The phylogenetic relationships and generic limits of finches (Fringillidae). Molecular Phylogenetics and Evolution 62 (2012) 581–596
# Clayborne Carson

Clayborne Carson (Buffalo, 15 de juny del 1944) és un professor afroamericà que imparteix història a la Universitat Stanford i director de l'Institut de recerca Luther King Jr. Aquest darrer és un projecte per a editar i publicar l'obra de Martin Luther King, Jr.

## Trajectòria

Carson va néixer a Buffalo però va créixer a Los Alamos, New Mexico. Va estudiar a la Universitat de Nou Mèxic i a la Universitat de Califòrnia. Carson ha estat professor de la Universitat Stanford durant 40 anys.
El gener de 2021, fou una de les 50 personalitats que signar el manifest «Dialogue for Catalonia», promogut per Òmnium Cultural i publicat a The Washington Post i The Guardian, a favor de l'amnistia dels presos polítics catalans i del dret d'autodeterminació en el context del procés independentista català. Els signants lamentaren la judicialització del conflicte polític català i conclogueren que aquesta via, lluny de resoldre'l, l'agreuja: «ha comportat una repressió creixent i cap solució». Alhora, feren una crida al «diàleg sense condicions» de les parts «que permeti a la ciutadania de Catalunya decidir el seu futur polític» i exigiren la fi de la repressió i l'amnistia per als represaliats.

## Referències

* ↑ University, © Stanford; Stanford; California 94305. «Clayborne Carson» (en anglès). https://kinginstitute.stanford.edu,+28-03-2014. Arxivat de l'original el 2019-08-02. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Clayborne Carson | OAH» (en anglès). https://www.oah.org,+13-07-2019.+[Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Clayborne Carson's Biography» (en anglès). https://www.thehistorymakers.org,+13-07-2019.+[Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ University, © Stanford; Stanford; California 94305. «Clayborne Carson Full Bio» (en anglès). https://kinginstitute.stanford.edu,+14-04-2017. Arxivat de l'original el 2019-06-11. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Clayborne Carson | Department of History» (en anglès). https://history.stanford.edu/,+13-07-2019.+[Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Yoko Ono, Dilma Rousseff i 5 Nobels, en un manifest d'Òmnium per l'amnistia dels presos». 324cat, 04-01-2021. [Consulta: 4 gener 2021].
# Christopher Smith

«Christopher Smith» té aquests significats:
* Christopher Webb Smith (1793–1871), pintor d'ocells d'origen anglès i funcionari públic
* Christopher Smith (intèrpret) (nascut el 1959), actor, director i improvisador estatunidenc
* Christopher Corey Smith (nascut el 1962), actor de veu estatunidenc
* Christopher Smith (director) (nascut el 1970), director de cinema britànic
* Christopher Smith (actor anglès) (nascut el 1984), actor anglès
* Christopher Bjorn Smith Jr. (nascut el 1991), raper i cantant estatunidenc
* Christopher Nicholas Smith, actor de cinema i televisió estatunidenc
* Christopher Allan Smith, bateria de The Internet

## Esports

* Christopher Smith (futbolista) (nascut el 1988), jugador de futbol canadenc
* Christopher Smith II (nascut el 2000), jugador de futbol americà

## Altres

* Christopher Smith (diputat, mort el 1589) (cap al 1510–1589), polític anglès
* Christopher Smith (diputat, mort el 1835), alcalde anglès de Londres i membre del Parlament
* Christopher Arthur Smith (1892–1952), arquitecte d'Austràlia Meridional
* Christopher Neil-Smith (1920–1995), exorcista anglicà
* Christopher Llewellyn Smith (nascut el 1942), físic britànic
* Christopher N. Smith (nascut el 1964), advocat estatunidenc i cònsol estranger
* Christopher Smith (classicista) (nascut el 1965), antic historiador, director de l'escola britànica de Roma
* Christopher William Smith (nascut el 1980), spammer estatunidenc de correu brossa
* Chris Smith (polític de Nova Jersey), diputat dels Estats Units

## Personatges de ficció

* Peacemaker (còmics), superheroi de DC Universe, de nom real Christopher Smith
** Peacemaker (personatge de DC Extended Universe), l'adaptació cinematogràfica del personatge interpretat per John Cena
* Un personatge de The Spoils of Babylon i The Spoils Before Dying

## Vegeu també

* Chris Smith (desambiguació)
* Christian Smith (desambiguació)
* Christine Smith (desambiguació)
* Christina Smith (desambiguació)
# Christofer Stevenson

Christofer Stevenson (Göteborg, 25 d'abril de 1982) és un ciclista suec, que fou professional del 2007 al 2012. Del seu palmarès destaca el campionat nacional de 2013.

## Palmarès

* 2005
** 1r a la Scandinavian Open Road Race
* 2008
** 1r al Tour de Loir i Cher
* 2009
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 2012
** Campió de Suècia en ruta

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Clotilde (filla de Clodoveu)

Clotilde fou filla del rei franc Clodoveu I i Clotilde. El seu matrimoni el 517 amb Amalaric, rei dels visigots, va permetre segellar la pau entre els hereus de Clodoveu i els visigots, deu anys després de la batalla de Vouillé. Clotilde fou maltractada pel seu marit perquè volia restar catòlica i no arriana com el seu marit. Es va dirigir al seu germà Khildebert I a qui va enviar un mocador tacat de sang a manera de prova. Khildebert, encoratjat per la seva mare, va atacar Amalaric i va agafar a la seva germana i la va portar de tornada, però Clotilde va morir durant el viatge. Fou enterrada al costat de Clodoveu I.

## Notes i referències

* ↑ Gregori de Tours, Histoire des francs, llibre III, 10.
# Clotilde Bosch i Carbonell

Clotilde Bosch i Carbonell (Barcelona, 1829 - Pará, Brasil 17 d'abril de 1900), fou una pintora del segle xix. Va ser coneguda per estar casada amb l'enginyer Ildefons Cerdà i ser la mare de la famosa concertista d'arpa "Esmeralda Cervantes", nom artístic de Clotilde Cerdà i Bosch. Aquesta, però, segons l'historiador independent Fernando Alcolea Albero, no era filla de Cerdà, tot i que la va reconèixer i li va donar el seu cognom.

## Biografia

Era filla de l'indià i Josep Bosch i Mustich (†1853), qui havia fet fortuna a Cuba i tenia una fàbrica cotonera al Raval de Barcelona (vegeu casa-fàbrica Bosch), i de Rosa Carbonell. De retorn a Catalunya va ser director del Ferrocarril de Barcelona a Mataró, banquer i membre de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi.
Els germans de la pintora, Josep i Rafael Bosch i Carbonell, varen ser diputats a Madrid el 1881 i 1886, respectivament.
El 20 de juny] de 1848, als 19 anys, es va casar amb l'enginyer Ildefons Cerdà i Sunyer (1815-1876), autor de la reforma de l'Eixample de Barcelona. amb qui va tenir quatre filles: Pepita (1849), Rosita (1850), Sol (1851) i Clotilde (1862), que va ser una coneguda instrumentista d'arpa. La relació matrimonial no va funcionar bé i Clotilde, la filla menor, podria haver estat fruit de les relacions adúlteres de la seva esposa i Cerdà va excloure-la del testament. El 1862 el matrimoni es va separar a conseqüència del naixement de Clotilde i el 1864 la seva esposa va marxar a Madrid.
Cerdà no estava d'acord que la petita Clotilde rebés una educació artística i la seva mare la va portar a Roma on comptava amb el suport dels pintors espanyols allà instal·lats, com Eduardo Rosales, Marià Fortuny, Lorenzo Vallés i Alejo Vera. Va comptar amb la formació del pintor napolità Michele Cammarano (Nàpols 1835 – 1920) que va residir a Roma entre 1865 i 1866. Durant la seva estada a Itàlia va pintar l'obra "Llac de Castelgandolfo" (o "Llac Albano") que va presentar a l'Exposició Nacional de 1866.

## Referències

* ↑ «esquela de Clotilde Bosch». La Veu de Catalunya : diari catalá d'avisos, noticias y anuncis: Any 12, Núm. 1168 (15 abr. 1902) Ed. Vespre, pàg.1.
* ↑ El segon cognom figura en algunes fonts com a "Calmell". S'ha fet servir, no obstant, "Carbonell", ja que és la que figura a Estapé 2001, p. 102, una de les primeres biografies completes de Cerdà.
* 1 2 Alcolea Albero, 2013.
* ↑ «Relació d'Acadèmics». RACBA, 2005. Arxivat de l'original el 30 de novembre 2021. [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ Llista de diputats històrics al Congrés dels Diputats
* ↑ Estapé, 2001, p. 102.
* 1 2 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Inventari de la documentació personal de Cerdà lliurada a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Simón Palmer, María del Carmen (CSIC): Actas del IX Congreso de la Asociación Internacional de Hispanistas Instituto Cervantes, agost de 1986

## Bibliografia

* Alcolea Albero, Fernando. «Clotilde Bosch i Carbonell» (en castellà). Mujeres Pintoras, 2013. [Consulta: 4 agost 2015].
* Estapé, Fabià. Vida y Obra de Ildefonso Cerdá (en castellà). Ediciones Península, 2001. ISBN 9788483073605 [Consulta: 4 agost 2015].
# Chromis verater

Chromis verater és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Hawaii.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Codi ATC B05

El codi ATC B05, descrit com Substituts del plasma i solucions per a perfusió, és una subgrup terapèutic de l'Anatomical, Therapeutic, Chemical Classification System (ATC). La classificació ATC és un sistema de codis alfanumèric desenvolupat per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) per als fàrmacs i altres productes sanitaris. El subgrup B05 és part del grup anatòmic B Sang i òrgans hematopoètics.
Els codis per a ús veterinari (codis ATCvet) poden han estat creats afegint la lletra Q davant dels codis ATC humans: QB05...
Les adaptacions estatals de la classificació ATC poden incloure codis addicionals no presents en aquesta llista, que segueix la versió de l'OMS.

## B05A Sang i productes relacionats

    B05A A Substituts del plasma i fraccions proteiques del plasma

## B05B Solucions intravenoses (I.V.)

    B05B A Solucions per a nutrició parenteral
    B05B B Solucions que modifiquen el balanç electrolític
    B05B C Solucions que produeixen diüresi osmòtica

## B05C Solucions d'irrigació

    B05C A Agents antiinfecciosos
    B05C B Solucions salines
    B05C X Altres solucions per a irrigació

## B05D Solucions per a diàlisi peritoneal

    B05D A Solucions isotòniques
    B05D B Solucions hipertòniques

## B05X Additius per a solucions I.V.

    B05X A Solucions electrolítiques
    B05X B Aminoàcids
    B05X C Vitamines
    B05X X Altres additius per a solucions I.V.

## B05Z Solucions per a hemodiàlisis i hemofiltració

    B05Z A Concentrats per a hemodiàlisis
    B05Z B Hemofiltrats

## Referències

* ↑ «ATC/DDD Index 2016: code B05». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
* ↑ «ATCvet Index 2016: code QB05». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.