OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tres desconeguts idèntics

Tres desconeguts idèntics (originalment en anglès, Three Identical Strangers) és una pel·lícula documental del 2018 dirigida per Tim Wardle, sobre la vida d'Edward Galland, David Kellman i Robert Shafran, un conjunt de tres bessons idèntics adoptats com a infants per famílies separades. Combinant imatges d'arxiu, escenes recreades i entrevistes actuals, explica com els germans es van descobrir per casualitat a Nova York el 1980 a 19 anys, la seva vida pública i privada en els anys següents i el seu eventual descobriment que la seva adopció havia format part d'un estudi científic no revelat de "naturalesa versus criança" sobre el desenvolupament de germans genèticament idèntics criats en diferents circumstàncies socioeconòmiques. S'ha doblat al català per TV3, que va estrenar-la el 3 de gener de 2023 al programa Sense ficció.
La pel·lícula es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance de 2018, on va guanyar el Premi Especial del Jurat de Documentals dels EUA per a la narració. La pel·lícula va ser nominada a la categoria de millor documental als 72ns premis BAFTA. També va estar a la llista final de 15 pel·lícules considerades per a l'Oscar a la millor pel·lícula documental, d'entre 166 candidates. El mateix any la pel·lícula es va presentar a la Festa del Cinema de Roma.

## Referències

* ↑ Brook, Tom «Film tells of secret study of triplets». BBC News. BBC, July 12, 2018.
* ↑ Stewart, Sara «Separated-at-birth triplets met tragic end after shocking psych experiment». , June 23, 2018.
* ↑ ««Tres desconeguts idèntics», la història d’un obscur experiment». Regió7, 03-01-2023. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ Ryan, Patrick «'Three Identical Strangers': How triplets separated at birth became the craziest doc of 2018». Gannett Company, June 26, 2018.
* ↑ Kilday, Gregg «Sundance Film Festival 2018 winners list». The Hollywood Reporter, January 27, 2018.
* ↑ Academy of Motion Picture Arts and Sciences (December 17, 2018). "91st Oscars Shortlists in Nine Award Categories Announced". Nota de premsa.

## Enllaços externs

* Tres desconeguts idèntics - Lloc web oficial
# Marco Russ

Marco Russ (Hanau, 4 d'agost del 1985) és un futbolista alemany nascut a la ciutat de Llueix el nombre 23 al dorsal. Va començar a jugar de petit al VfB Großauheim. El 1996 va canviar de club per jugar a les categories inferiors del Eintracht Frankfurt, i va arribar al primer equip el 2004 on es va consolidar com a titular. El gener del 2008 va renovar el contracte amb aquest equip fins al 2012. La posició natural de Marco Russ és la de defensa central, encara que també juga com a centrecampista defensiu. Destaca per la seva altura (1,90 m) que el fa fort en defensa però també sol pujar a l'atac i marcar alguns gols. El 2006 debutà amb la selecció de futbol d'Alemenya sub-21 i actualment és una jove promesa del futbol alemany.

## Referències

* ↑ «Marco Russ - Spielerprofil 19/20» (en alemany). [Consulta: 12 juliol 2019].

## Enllaços externs

* http://www.eintracht-archiv.de/russ.html Marco Russ at eintracht-archiv.de] (alemany)
# Mas del Plata

Mas del Plata és una entitat de població del municipi de Cabra del Camp, Alt Camp. L'any 2005 tenia 403 habitants.
Es troba a tocar de Can Rui, a l'est del nucli urbà de Cabra, tot i que la serra Voltorera, que separa ambdós nuclis, fa més propers els nuclis del Pla de Santa Maria o del Pont d'Armentera que no pas el de Cabra.
A la urbanització, a què s'accedeix des de la carretera C-37, hi ha una estàtua d'uns 10 m d'alçada del robot Mazinger Z.
# Tribunal Superior de Justícia de Castella-la Manxa

El Tribunal Superior de Justícia de Castella-la Manxa (en castellà: Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha, abreviat TSJC) és el màxim òrgan del poder judicial en la comunitat autònoma de Cantàbria. Té la seva seu a Albacete.

## Sales

L'alt tribunal càntabre està integrat per tres Sales amb jurisdicció a l'àmbit autonòmic:
* Sala Civil i Penal
* Sala Contenciosa Administrativa
* Sala Social

## Presidència

El president del TSJ és nomenat pel rei d'Espanya per a un període de 5 anys a proposta del Consell General del Poder Judicial.

### Llista de presidents

Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Titular | Des de | Fins a | Duració (en anys) | Gènere | Lloc de naixement |
| Vicente Manuel Rouco Rodríguez | (2005) | | | masculí | La Puebla de Montalbán |
| Emilio Frías Ponce | (1996) | (2005) | 8–9 | masculí | Albacete |
| José Rodríguez Jiménez | (1989) | (1996) | 6–7 | masculí | Albox |

## Referències

* ↑ «C.G.P.J - Historia del TSJ Castilla-La Mancha». [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ «C.G.P.J - Composición». [Consulta: 4 març 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Tribunal Superior de Justícia de Castella-la Manxa
# Neobouteloua

Neobouteloua és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. És originari de l'Argentina. Fou descrit per Frank Walton Gould i publicat al Boletín de la Sociedad Argentina de Botánica (Bol. Soc. Argent. Bot. 12: 106–108, f. 1–2, 1968).
Té les següents espècies:
* Neobouteloua lophostachya (Griseb.) Gould,1968
* Neobouteloua pauciracemosa M.G.López&Biurrun, 1999

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 3 febrer 2010].
* 1 2 «Neobouteloua». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 14 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Grassbase - The World Online Grass Flora
# Banda unió musical de Santa Pola

La Banda Unió Musical de Santa Pola és una entitat musical de Santa Pola fundada el 1978.
Fou fundada pel santapoler Manuel Marhuenda. Ha editat 3 CDs (el primer dedicat al compositor local José Alfosea Pastor, el segon, gravat en directe, amb diversos concerts per a solistes i orquestra de vent i el tercer, també en directe, resultat del concert que se celebrà en el Palau de la Música de València); ha realitzat un piromusical; concerts per Santa Pola, Elx, Oriola, Alacant, València, Madrid i un parell de gires per Galícia i França; ha presentat diversos espectacles musicals monogràfics, etc. Actualment, és dirigida per José Jaime Sempere Linares -professor del Conservatori professional d'Alacant- i compta amb un planter de més de 40 músics. Actualment, la seua presidenta és Ma. José Lafuente després que Jaime Botella, en la darrera Junta, no es tornés a presentar per a la reelecció.

## Referències

* ↑ «Història de la Banda». Arxivat de l'original el 2016-03-26. [Consulta: 19 març 2017].
* ↑ Banda Unió Musical de Santa Pola Arxivat 2017-03-20 a Wayback Machine., a laveupv 21 de novembre de 2014
* ↑ La Escuela de Música Mestre Alfosea abierta a las inscripciones para el nuevo curso, El Periódico de Santapola, 30 de setembre de 2011
* ↑ Història al bloc de la Unió Musical

## Enllaços externs

* Notícies sobre la banda a diariofinformacion.com
# Berthen

Berthen (en neerlandès Berten) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 503 habitants. Limita al nord-oest amb Godewaersvelde, al nord amb Boeschepe, al sud amb Méteren i al sud-est amb Saint-Jans-Cappel.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 613 | 641 | 693 | 546 | 584 | 565 | 600 | 588 | 589 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 567 | 583 | 596 | 590 | 607 | 660 | 700 | 685 | 657 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 644 | 667 | 605 | 558 | 546 | 508 | 537 | 505 | 510 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 485 | 426 | 406 | 439 | 464 | 517 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Patricia Moone | Divers droite |

## Galeria d'imatges

* Església Saint Blaise
* Monument als morts
* Alcaldia
* Capella Notre Dame de Consolation
# Mata de Alcántara

Mata de Alcántara és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).
# Mas del Quet

El Mas del Quet és una masia de Montbrió del Camp (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas es localitza uns mil dos-cents metres a l'est del nucli urbà, al final del camí vell de Montbrió del Camp a Vinyols i els Arcs, tocant ja a la riera d'Alforja.
La construcció originària, de pedra, maçoneria i maons intercalats, data del segle xvii i està formada per un cos original de planta baixa i dues plantes pis. L'última planta està rematada amb una galeria tapiada de l'època renaixentista. La coberta, de teula àrab, és dues vessants i amb carener paral·lel a la façana. Les obertures presenten formes diferents i la distribució és del tot irregular. Destaca la finestra del pis superior en forma d'arc de mig punt. En un costat de la façana hi ha un porxo fet d'fibrociment (uralita) i suportat per columnes de formigó.
Existeix una edificació adossada al mas original que té només planta baixa. Es tracta d'una construcció recent. La coberta té les mateixes característiques que en cos principal.
El mas també té una bassa i disposa d'aigua de la mina de l'horta.
L'estat de conservació pel que fa a l'exterior és bo i es tracta d'un edifici en ús.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas del Quet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Mas del Quet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Tribunal Superior de Justícia de Castella i Lleó

El Tribunal Superior de Justícia de Castella i Lleó, és un òrgan públic la finalitat principal del qual és exercir la jurisdicció, és a dir, resoldre litigis amb eficàcia de cosa jutjada, en els territoris d'aquesta comunitat autònoma. Abasta tot el seu àmbit territorial, en els ordres civil, penal, contenciós administratiu i social, sense perjudici de les competències que corresponguin al Tribunal Suprem. També té encomanada la resolució de les qüestions de competència que es plantegin entre òrgans judicials a Castella i Lleó.
La seva organització, competències i funcionament es regulen en la Llei Orgànica 6/1985, d'1 de juliol, del poder judicial, i les seves diverses modificacions.
El president d'aquest tribunal és nomenat pel Rei, a proposta del Consell General del Poder Judicial.

## Seu

La seva seu es troba a la ciutat de Burgos (emperò, amb algunes sales de l'ordre Social i de l'ordre Contencioso-Administrativo a Valladolid). Inicialment, la seu se situava als jutjats del carrer de Sant Joan, número 2, però el 2012, es va inaugurar la nova seu, després de la rehabilitació del Palau de Justícia de Burgos, situat al centre històric de la ciutat.

## Presidència

El president del TSJ és nomenat pel rei d'Espanya per a un període de 5 anys a proposta del Consell General del Poder Judicial.

### Llista de presidents

Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Titular | Des de | Fins a | Duració (anys) | Gènere | Lloc de naixement |
| José Luis Concepción Rodríguez | (2005) | | | masculí | Segòvia |
| José Luis de Pedro Mimbrero | (1993) | (2004) | 10–11 | masculí | |
| Antonio Nabal Recio | (1989) | (1992) | 2–3 | masculí | |

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2011-09-24 a Wayback Machine.
# Museu de la Faixa

El Museu de la Faixa és un museu situat a la localitat valenciana de Cinctorres (Els Ports). Es troba a l'edifici de l'antic hospital. Es tracta d'un museu que recorda la tradició local de fabricació i venda de faixes.

## Referències

* ↑ «Museu de la Faixa | Ajuntament de Cinctorres». [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ «CINCTORRES DINOMANIA». [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ «Visita acompanyada: Museu de Dinosaures i Museu de la Faixa. Cinctorres | Ajuntament de Cinctorres». Arxivat de l'original el 2020-07-22. [Consulta: 22 juliol 2020].
# François-Xavier Ortoli

François-Xavier Ortoli (Ajaccio, França, 1925 - 2007) fou un empresari i polític retirat francès, ministre del govern en diverses ocasions sota la 5a República Francesa i que es convertí l'any 1973 en el 5è President de la Comissió Europea.

## Biografia

Va néixer el 16 de febrer de 1925 a la ciutat d'Ajaccio, població situada a l'illa de Còrsega. Després d'estudiar dret a la Universitat de París, va realitzar un curs a l'Escola Nacional d'Administració.
Fou president-director de la companyia petroliera Total entre 1984 i 1990.

## Activitat política
### Política nacional

Membre de la Unió de Demòcrates per la República (UDR), va iniciar la seva activitat política com a director del gabinet del Primer Ministre francès Georges Pompidou. Posteriorment, el 29 d'abril de 1967 fou nomenat Ministre d'Equipament i Allotjament en el quart govern de Pompidou, i nomenat el 31 de maig de 1968 Ministre d'Educació Nacional en el cinquè govern d'aquest. Després de la caiguda de Pompidou, i a l'ascens de Maurice Couve de Murville fou nomenat el 10 de juliol Ministre d'Economia i Finances, càrrec que retingué fins al 16 de juny de 1969. A l'ascens de Jacques Chaban-Delmas com a primer ministre fou nomenat el 22 de juny de 1969 Ministre de Desenvolupament Industrial i de Recerca Científica, cartera que mantingué fins al 5 de juliol de 1972.

### Política europea

El 6 de gener de 1973 fou elegit President de la Comissió Europea, càrrec que ocupà fins al 5 de gener de 1977. Sense abandonar la Comissió Europea fou vicepresident de la Comissió en les comissions presidides per Roy Jenkins i Gaston Thorn encarregant-se així mateix dels Assumptes Econòmics i Financers. Dimití finalment del càrrec el 26 d'octubre de 1984.

## Vegeu també

* Comissió Ortoli

## Enllaços externs

* Informació de François-Xavier Ortoli a la Comissió Europea (francès)
# Banda simfònica

Una banda simfònica és una banda de música que, a més de la instrumentació típica de la banda inclou una secció d'instruments de corda, normalment violoncel i contrabaix. Normalment la secció de clarinets equivaldria a la secció de violins d'una orquestra simfònica. El repertori de les bandes solien basar-se en adaptacions d'obres per a orquestra simfònica i pasdobles. Actualment, però la banda compta amb composicions específiques, un repertori cada cop més ampli i molts compositors en actiu, sent els arxius més importants als països catalans els de la Banda Municipal de Barcelona, encara que aquesta no incorpori cordes, o el de la Banda de València. Algunes de les bandes amateurs de més nivell són: la Sociedad Musical Torrevejense, la Banda Municipal de Villena, la Union Musical de Llíria, la Banda del Ateneo Musical de Cullera o la Banda Simfònica de Badalona. Al País Valencià, actualment, se sol dir que hi ha un "G-7" de bandes simfòniques amateurs, que són les que normalment copen els primers premis a les seccions més importants dels certamens internacionals, com els de València o Altea. Aquest "G-7" el formarien les dues bandes de la localitat de Bunyol, les dues de Cullera, les dues de Llíria i la de Torrent, encara que cal dir que últimament algunes bandes més humils, com la Societat Instructiva Unió Musical de Montserrat, la Societat Musical La Primitiva Setabense la Societat Unió Artística Musical d'Ontinyent i la Societat Unió Musical d'Alberic intenten fer front a aquestes set grans, donant més varietat a la gran música bandística que es pot escoltar a aquests certamens.

## Instrumentació d'una banda simfònica
### Vent fusta

* flautes i un flautí
* oboè i, en funció de l'obra, corn anglès
* clarinets (normalment acostumen a haver-hi quatre divisions: principal, primer, segon i tercer), i és habitual trobar-hi també requint o clarinet alt en mi$_b$
* clarinet baix
* fagot
* saxos alts, saxos tenors, saxo baríton i, en funció de l'obra un saxo soprano

### Vent metall

* trompetes i, en funció de l'obra, fiscorns
* trompes
* trombons tenor i, de manera no habitual, baix
* bombardí o bombardins
* tuba o tubes

### Corda

* violoncels
* contrabaixos
* violins
* violes

### Percussió

* timbales
* bombo i plats
* bateria
* percussió de placa
* percussió petita: triangle, castanyoles, caixa xinesa, maraques…
* etc.

### Altres (excepcionalment)

* piano
* arpa
* guitarres

## Referències

* ↑ «Cuál es la diferencia entre una banda y una orquesta» (en castellà). [Consulta: 3 juliol 2019].
* ↑ «ANTOLOGIA DEL PASDOBLE. Banda Simfònica Unió Musical de Lleida». [Consulta: 11 juliol 2019].
* ↑ «25 nous educands entren a formar part de la Societat Unió Musical d'Alberic» (en castellà). [Consulta: 11 juliol 2019].
# Bessemer

«Bessemer» té aquests significats:
* Procés Bessemer, primer procés industrial amb una despesa assumible per la producció en massa d'acer a partir d'arrabio.
* Bessemer (Alabama), població dels Estats Units a l'estat d'Alabama.
* Henry Bessemer (Charlton, Hertfordshire, 1813 - Londres, 1898), enginyer i inventor anglès.
# Maria Luz Esteban Galarza

Maria Luz Esteban Galarza (Burgos, 1959) és professora d'Antropologia Social a la Universitat del País Basc (UPV-EHU) i una referència a l'Estat espanyol en l'àmbit de l'antropologia i l'activisme feminista. Llicenciada en Medicina per la Universitat del País Basc i doctora en Antropologia per la Universitat de Barcelona, la seva recerca se situa en la intersecció de l'antropologia feminista i l'antropologia del cos, la salut i les emocions.

## Trajectòria

Esteban ha estudiat àmpliament la vivència que tenen les dones de la seva pròpia salut i l'experiència dels centres de planificació familiar, àrea en la qual també té diverses publicacions acadèmiques. També és autora de diversos llibres, entre els quals destaquen Antropología del cuerpo: género, itinerarios corporales, identidad y cambio (Edicions Bellaterra, 2004) i Crítica del pensamiento amoroso (Edicions Bellaterra, 2011). Per altra banda, també ha escrit el llibre de poesia La mort de la meva mare em va fer més lliure (Pol·len, 2016), i un assaig sobre les transformacions contemporànies en la política feminista en l'àmbit basc, Feminismoa eta politikaren eraldaketak (Susa-Lisipe, 2017; en català a Pol·len Edicions), i ha coordinat el llibre col·lectiu Etnografías feministas. Una mirada al siglo XXI desde la antropología vasca (amb Jone M. Hernández; Edicions de Bellaterra, 2018). A l'actualitat, i des de l'any 1980, compagina la recerca amb la participació en diferents iniciatives feministes com ara el Grup de Dones de Basauri.

## Referències

* ↑ Colera, Maria. «Quan tot són cures, al final no saps ben bé què ho és». Catarsi Magazín, 19-12-2019. [Consulta: 23 desembre 2019].
* ↑ «Mari Luz Esteban». CCCB. [Consulta: 8 octubre 2019].
# Mas del Rei

El Mas del Rei és un mas fortificat del municipi d'Àger (Noguera) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa forta del Mas del Rei està ubicada sobre un suau tossal a aproximadament 1,5 km de Vilamajor, agregat d'Àger. Es tracta d'un edifici complex format per diverses dependències, amb una part original medieval i la resta són instal·lacions afegides (corral, porxo, caseta d'eines) que es construïren quan la casa va esdevenir un mas.
El nucli antic del mas es correspon amb una casa forta o petit castell. Les restes actualment conservades presenten una planta rectangular, amb uns eixos llargs d'uns 11,5 m. D'acord amb les espitlleres que s'observen en gairebé totes les cares de l'edifici, es dedueix que la casa tenia planta baixa i dues plantes, amb dos trespols de fusta i una coberta. La cobertura original no és coneguda, ja que en un moment posterior es convertí en teulada coberta per teula a doble vessant. Els murs tenen un gruix regular d'uns 80 cm. L'edifici està bastit a partir d'un aparell de carreus mitjans i grans, molt regulars i ben disposats en filades. Les diverses espitlleres que s'observen trenquen aquesta regularitat en l'aparell, sent realitzades mitjançant dos carreus drets situats a banda i banda.
De l'edifici actual s'observa que recentment s'ha eliminat un tram sobrealçat fet amb tàpia, que es trobava al tram nord de la casa forta. Això facilita la visió actual de l'edifici en doble vessant.
La resta d'estructures que s'observen són cronològicament molt posteriors, tot i que no se'n tenen dades. Es tracta de diverses instal·lacions com corrals, tancat per ramats i un porxo.

## Història

No se'n coneixen dades històriques directes

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas del Rei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2015].

## Bibliografia

* Pladevall i Font, Antoni, dir.; Catalunya Romànica. Noguera, 1994
# Tossal del Puig

«Tossal del Puig» té aquests significats:
# Museu de la Fotografia de Charleroi

El Museu de la Fotografia (en idioma francès: Musée de la photographie) és un museu belga fundat el 1987 i situat en un antic monestir neogòtic al barri de Mont-sur-Marchienne de Charleroi (Bèlgica). L'1 de juny de 2008 es va realitzar una ampliació d'una ala de l'edifici, a càrrec de l'arquitecte Olivier Bastin, pel que va convertir en el museu de fotografia més extens d'Europa.
En la seva col·lecció permanent es poden trobar fotografies molt significatives com nus de Auguste Belloc que va ser el primer a fer-les, la coneguda fotografia de François Aubert realitzada després de l'afusellament de Maximilià I de Mèxic, una fotografia de les Cascades del Niàgara que s'atribueix a Platt D.Babitt i es troba entre les primeres realitzades en aquest lloc, diversos daguerreotips de Modeste Winandy en què apareixen els habitants de Marchienne-au-Pont a 1847, la fotografia de la lluna realitzada per Adolphe Neyt a 1869, el retrat de George Sand realitzat a 1864 per Nedar, una fotografia titulada Sicile de Wilhelm von Gloeden, la fotografia titulada Nude, Point Llops realitzada per Edward Weston el 1936, diverses fotografies de Henri Cartier-Bresson, la fotografia realitzada el 1953 per Robert Doisneau i titulada L'accordéoniste, Restaurant La Tartine, Li 02:00 d'Astrid de Jeanloup Sieff, Huh yeh-Mei i la seva família del xinès Liang Kuo Lung realitzada sobre 1990 i un llarg etcètera.
Aquesta mostra d'unes cinc-centes fotografies que estan realitzades amb diferents tècniques com ambrotipia, còpia a l'albúmina, col·lodió humit i altres, al costat de l'excel·lent col·lecció de daguerreotips i de càmeres fotogràfiques antigues ofereixen una bona visió de la Història de la Fotografia.
A més realitza nou exposicions temporals i temàtiques cada any existint en cada moment tres que es realitzen de manera simultània i cadascuna d'elles té una durada de quatre mesos.
Al museu es guarden totes les col·leccions fotogràfiques de la Comunitat francesa de Bèlgica i estan dipositats tots els reportatges fotogràfics dels arxius de Valònia, per al que disposa d'una sala d'arxiu que manté una temperatura estable de 17 °C i una humitat del 42% HR. També disposa d'un servei educatiu, una biblioteca amb més de tretze mil exemplars, una sala d'actes, una llibreria i una cafeteria.

## Referències

* ↑ Sougez, M.L.; Pérez Gallardo, H.. Diccionario de historia de la fotografía. Madrid: Ediciones Cátedra, 2003, p. 319-320. ISBN 84-376-2038-4.
* ↑ Wynants, Jean Marie «Un superbe écrin pour un trésor enfin dévoilé» (en francés). Le Soir, 31-05-2008.
* ↑ Koetzle, Hans-Michael. Photo icons. The history behind the pictures. (en anglès). Colònia: Taschen GmbH, 2005, p. 62-69. ISBN 3-8228-4096-3.

## Enllaços externs

* Lloc web del museu. (En francès)