OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mont-Saint-Remy

Mont-Saint-Remy és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 52 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Mont-Saint-Remy era de 52 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 24 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 1 estava desocupat. Tots els 24 habitatges eren cases. Dels 22 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 1 en tenia quatre i 19 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Mont-Saint-Remy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 27 persones, 21 eren actives i 6 eren inactives. De les 21 persones actives 19 estaven ocupades (10 homes i 9 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 6 persones inactives 3 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Mont-Saint-Remy hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Mont-Saint-Remy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Mont-Saint-Remy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# La Santíssima Trinitat (l'Espluga de Francolí)

La Santíssima Trinitat és una ermita al sud del municipi de l'Espluga de Francolí, a la vall del torrent de l'Ermita (o barranc de la Trinitat), que va a parar al Francolí, voltada de boscos de ribera i fonts. Hi passa el sender de gran recorregut GR-175, que comunica Montblanc amb Poblet. És un lloc molt visitat pels espluguins i pels pobles de la rodalia, que s'hi apleguen per la festa major, Sant Ramon i el dilluns de Pasqua.
L'edifici actual, catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, és obra del segle xviii i modernament restaurat. És d'una sola nau i una volta de canó amb llunetes. A la capçalera hi ha una volta amb petxines i un retaule que substitueix al desaparegut a la Guerra Civil espanyola. Es venera la imatge de la Santíssima Trinitat col·locada en un cambril amb cúpula. La porta de mig punt, sense decoració, és rematada per un ull de bou i espadanya d'un sol forat. La imatge que s'hi venera es va trobar, segons la tradició, sota una vella alzina al costat del santuari, que ja és esmentat al segle xiv. L'ermita es va reedificar el 1790 i ha estat restaurada modernament. Hi resten documents que parlen d'una altra ermita al mateix lloc en el segle xiv.

## Referències

* 1 2 «La Santíssima Trinitat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].

## Enllaços externs

* «La Santíssima Trinitat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 2 octubre 2014].
# Sphoeroides georgemilleri

Sphoeroides georgemilleri és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu fins als 22 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa del Carib de Colòmbia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1800. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 2. i-lxiv + 1-632.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Shipp, R. L., 1972. Three new pufferfishes (Tetraodontidae: Sphoeroides) from the southern Caribbean. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 124: 129-134.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Shipp, R.L., 2002. Tetraodontidae. Puffers. p. 1988-2006. A: K.E. Carpenter (ed.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Atlantic. Vol. 3: Bony fishes part 2 (Opistognathidae to Molidae), sea turtles and marine mammals.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Family Tetraodontidae (Pufferfishes). p. 670. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Matsuura, K., 2001. Tetraodontidae. Puffers. p. 3954-3957. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Shipp, R. L. i R. W. Yerger, 1969: A new puffer fish, Sphoeroides parvus, from the western Gulf of Mexico, with a key to species of Sphoeroides from the Atlantic and Gulf coasts of the United States. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 82: 477-488.
* Tortonese, E., 1986. Tetraodontidae. p. 1341-1347. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen, E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean, UNESCO, París, França. Vol. 3.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Economista

Un economista és un professional de la ciència social de l'economia.
L'economista pot estudiar, desenvolupar i aplicar teories i conceptes econòmics i escriure sobre política econòmica. Dins d'aquest camp s'hi inclouen diversos subcamps, des de les grans teories filosòfiques fins a centrar-se en l'estudi de característiques de mercats molt específics, anàlisi macroeconòmic, anàlisi microeconòmic o anàlisi d'estats financers, amb l'ús de mètodes analítics i eines com l'econometria, l'estadística, models econòmics computacionals, economia financera, matemàtica financera o matemàtica econòmica. Una interpretació acadèmica generalment acceptada és que un economista és algú que té un doctorat en economia, ensenya ciències econòmiques i ha fet publicacions en el camp de l'economia, tot i que es pot considerar que un economista és qualsevol persona llicenciada en ciències econòmiques.

## Referències

* ↑ «economista | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 febrer 2017].
# Ral·li de Turquia

El Ral·li de Turquia (en anglès, Rally of Turkey) fou una prova del Campionat Mundial de Ral·lis de la Federació Internacional d'Automobilisme.

## Història

El primer ral·li internacional a Turquia va tenir lloc el 1972, començant i acabant a Istanbul. El 1999 es va concebre la idea de crear una edició de ral·lis que fos part del Campionat Mundial i l'any següent, el 2000, va néixer el Ral·li d'Anatòlia, amb base a Izmir. Després de ser observat per la Federació Internacional d'Automobilisme, el ral·li va passar a la reserva dels candidats a ral·lis del Campionat Mundial. El 2001 es va triar Antalya i Kemer, una regió de vacances al sud-oest de Turquia, com a sortida i arribada pel Ral·li d'Anatòlia, adoptant el format del Campionat Mundial. El 2002 hi van prendre part els primers pilots estrangers: Sébastien Loeb amb un Citroën Saxo i Juuso Pykalysto amb un Peugeot 206 WRC.
El Ral·li de Turquia va debutar en el Campionat Mundial de Ral·lis el 2003, amb victòria de Carlos Sainz. Els dos primers anys es van dedicar al Campionat Mundial de Ral·lis Júnior (JWRC) per tal de guanyar experiència. Al Ral·li de Turquia del 2005 hi van participar 76 equips, dels quals només 53 van acabar la distància total de 1.228 km, amb victòria de Sébastien Loeb igual que l'any anterior. L'edició del 2006 es va córrer entre el 13 i el 15 d'octubre als voltants de Kemer (on hi havia la base i els serveis de la prova), Kumluca i Antalya, en una zona muntanyosa on sovint hi ha neu.

## Guanyadors

    A 31 de desembre de 2010
| Any | Edició | Pilot | Copilot | Cotxe | Camp. |
| 2000 | 1st Anatolian Rally | Volkan Isik | Ysuf Avimelek | Subaru Impreza S5 WRC'99 | |
| 2001 | 2nd Anatolian Rally | Serkan Yazici | Erkan Bodur | Toyota Corolla WRC | |
| 2002 | 3rd Anatolian Rally | Ercan Kazaz | Cem Bakancocuklari | Subaru Impreza WRX | |
| 2003 | 1st Rally of Turkey | Carlos Sainz | Luis Moya | Citroën Xsara WRC | WRC |
| 2004 | 2nd Rally of Turkey | Sébastien Loeb | Daniel Elena | Citroën Xsara WRC | WRC |
| 2005 | 3rd Rally of Turkey | Sébastien Loeb | Daniel Elena | Citroën Xsara WRC | WRC |
| 2006 | 4th Rally of Turkey | Marcus Grönholm | Timo Rautiainen | Ford Focus WRC | WRC |
| 2007 | No disputat | No disputat | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2008 | 5th Rally of Turkey | Mikko Hirvonen | Jarmo Lehtinen | Ford Focus WRC | WRC |
| 2009 | No disputat | No disputat | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2010 | 6th Rally of Turkey | Sébastien Loeb | Daniel Elena | Citroën C4 WRC | WRC |
| 2020 | 13. Marmaris Rally of Turkey | Elfyn Evans | Scott Martin | Toyota Yaris WRC | WRC |

## Enllaços externs

* Web oficial del Ral·li de Turquia Arxivat 2014-07-18 a Wayback Machine. (anglès)
# Zucchero

Adelmo Fornaciari, més conegut pel seu nom d'artista Zucchero ([Roncocesi], 25 de setembre de 1955) és un cantant de rock italià. Obtingué certa notorietat internacional arran del seu duo amb Paul Young reinterpretant amb aquest Senza una donna. A banda de la seva base rock la música de Zucchero també s'inspira en el gospel, el blues i d'altres gèneres musicals.
Durant la seva carrera, que perdura d'ençà més de quatre dècades, Fornaciari ha venut més de 40 milions de discos a tot el món i ha rebut diversos premis, com ara dos World Music Awards, sis IFPI Europe Platinum Awards i va ser nominat als Grammy Awards.
Va ser l'únic artista italià convidat a l'any 1992 al Freddie Mercury Tribute Concert, on va cantar amb Queen i va fer amistat amb el guitarrista Brian May, el que ha suposat que a partir d'aleshores hagin col·laborat musicalment en diverses ocasions.
També va col·laborar amb Luciano Pavarotti, amb qui van gravar al 1992 en duet la cançó Miserere.
De fet, tots dos són originaris de la mateixa regió italiana de l'Emilia-Romagna i arran d'aquella col·laboració tan profitosa es van fer amics i coincidien de tant en tant als escenaris.
Aquell duet entre un cantant de música comercial i un de música lírica va representar una novetat absoluta al mercat, de la que nasqué després la idea d'altres duets entre artistes tan diferents, que els productors aprofitaren amb, per exemple, Pavarotti & Friends.

## Discografia

* 1983: Un po' di zucchero
* 1985: Zucchero and the Randy Jackson Band
* 1986: Rispetto
* 1987: Blue's
* 1988: Snack bar budapest original movie soundtrack
* 1989: Oro incenso & birra
* 1990: Zucchero sings his hits in english
* 1991: Zucchero
* 1991: Zucchero Live at the Kremlin
* 1992: Miserere
* 1994: Diamante (succés versions espagnoles)
* 1995: Spirito divino
* 1996: The best of Zucchero Sugar Fornaciari's greatest hits
* 1997: The Best Of : Greatest hits
* 1999: Bluesugar
* 1999: Overdose d'amore the ballads
* 1999: Bluesugar & Whitechristmas
* 2001: Shake
* 2004: Zu&Co
* 2006: Fly
* 2007: All The Best
* 2008: Live in Italy
* 2010: Chocabeck
* 2012: La sesion cubana
* 2016: Black Cat
* 2019: D.O.C.

## Referències

* ↑ «Roncocesi». [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ «ZUCCHERO 'NON RIESCO A STARE DA SOLO L' AMICIZIA MI FA RESPIRARE' - la Repubblica.it» (en italià). [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ Coletti, Vittorio. L'Italiano della musica nel mondo (en italià). goWare & Accademia della Crusca, 2015. ISBN 9788867974252.
# Moviment I

Moviment I (o en francès Mouvement I) és un quadre pintat el 1935 per Vassili Kandinski.

## Descripció

Aquest quadre té força aspectes en comú amb el quadre Composició VIII del mateix autor. Elements com el color i la forma, talment com en l'altra obra, donen al quadre dimensionalitat i flux. És vibrant i té moltes formes. Per exemple, el fons del quadre està compost principalment per grans cercles ondulats sobre una tonalitat marró. Aquests cercles, en vermell, blau i groc, són figures prominents dins l'obra i estan complementats amb uns altres, verds i turquesa, de més petits.
Les altres figures del quadre flueixen ondulants per tot el llenç, amb formes que recorden el confeti. Aquestes cintes regnen en el quadre, en ser blanques i ressaltar prominentment. Algunes d'aquestes, tanmateix, són blau clar, que accentua el color. Amb aquestes formes, hi ha punts espargits per la tela, seguint patrons lineals, radials i espacials. Un exemple d'aquests patrons, es troba a la cantonada superior esquerra del quadre, on patrons lineals de punts, generalment blancs, surten d'una figura circular. Aquests punts afegeixen varietat de color a l'obra, ja que llueixen tons vibrants i variats.
Aquesta obra és composta, també, per moltes formes estructurals, creades per conjunts de línies fines. Aquestes estructures creen direcció i impuls a l'obra. Les línies són igualment de diferents colors, creant un aire d'energia.
La barreja de formes orgàniques i geomètriques en aquesta obra presenta un conjunt fantàstic d'elements que es mesclen bé entre si. Les formes orgàniques donen a l'obra el seu flux, mentre que les formes geomètriques proporcionen direcció al moviment.

## Referències

* ↑ «Movement I» (en anglès). WikiArt. [Consulta: 21 gener 2016].
* ↑ «Kandinsky's Composition 8 and Movement 1» (en anglès). Carolyn Whyley, 17-11-2009. [Consulta: 21 gener 2016].
Viccionari
# Piroaurita

La piroaurita és un mineral de la classe dels carbonats, que pertany al grup de la hidrotalcita. Va rebre el seu nom l'any 1865 per Lars Johan Igelström del grec πυροζ que significa "foc" i del terme aurum llatí que vol dir "or", en al·lusió al color groc daurat del mineral per escalfament a temperatures relativament baixes.

## Característiques

La piroaurita és un carbonat de fórmula química Mg₆Fe3+ 2(CO₃)(OH)$_{16}$·4H₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. És l'anàleg de Fe$^{3+}$ de la hidrotalcita, la stitchtita i la desautelsita, formant solucions sòlides amb aquests. La sjögrenita (ara piroaurita-2H) es considera un politip seu. Comunament s'origina com un producte d'alteració a baixa temperatura de la magnetita en serpentinita. També pot ser un producte d'alteració de la iowaïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la piroaurita pertany a «05.DA: Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dypingita, hidromagnesita, giorgiosita, widgiemoolthalita, artinita, indigirita, clorartinita, otwayita, zaratita, kambaldaïta, cal·laghanita, claraïta, hidroscarbroïta, scarbroïta, caresita, quintinita, charmarita, stichtita-2H, brugnatel·lita, clormagaluminita, hidrotalcita-2H, piroaurita-2H, zaccagnaïta, comblainita, desautelsita, hidrotalcita, reevesita, stichtita i takovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Långban, al municipi de Filipstad, Värmland (Suècia). Ha estat descrita en molts altres indrets, però tot i així es considera un mineral poc abundant.

## Referències

* ↑ «Pyroaurite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 maig 2017].
Supergrup de la hidrotalcita :
# Keidi Bare

Keidi Bare (Fier, 28 d'agost de 1997) és un futbolista professional albanès que juga com a migcampista pel Reial Saragossa.

## Carrera esportiva

Va ser jugador del KF Apolonia Fier al seu país natal.
L'any 2013 va fer una prova per l'Atlètic de Madrid ingressant al club matalasser. Fou jugador de l'Atlètic de Madrid B, Atlético Malagueño i Màlaga CF.
És internacional amb la selecció d'Albània.

### Espanyol

El 22 de setembre de 2020, Bare va signar contracte per quatre anys amb el RCD Espanyol, que acabava de baixar a segona divisió.

## Referències

* ↑ «Stafi drejtues i fierakëve ,mbledhje me presidentin e nderit Kokëdhima» (en albanès). Sporti Shqiptar, 17-05-2014 [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Keidi Bare profile» (en albanès). FSHF. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2017. [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ «Keidi Bare, traspasado al Atlético Malagueño» (en castellà). Atlético de Madrid, 31-08-2018. [Consulta: 3 setembre 2018].
* ↑ «Video/ Malaga zyrtarizon Baren me ekipin e parë» (en albanès). VIPSport.al, 20-09-2018. Arxivat de l'original el 17 d'octubre 2019. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Miqësorja, një tjetër futbollist i Skënderbeut në kombëtare» (en albanès). Panorama Sport, 27-03-2017 [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Keidi Bare - national football team player». [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ Keidi Bare a National-Football-Teams.com (anglès)
* 1 2 «Keidi Bare, nuevo fichaje del Espanyol» (en castellà). RCD Espanyol, 22-09-2020. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ Keidi Bare, Fitxa a Soccerway. Consultat 17 desembre 2017.
* ↑ Keidi Bare - Atlético - profile Resultados de Fútbol
* ↑ Keidi Bare a BDFutbol

## Enllaços externs

* Keidi Bare a BDFutbol
* Keidi Bare, Fitxa a Soccerway
# Quota Hagenbach-Bischoff

La quota Hagenbach-Bischoff o quocient Hagenbach-Bischoff és una fórmula utilitzada en sistemes de representació proporcional que representa el nombre de vots requerits per obtenir un escó. S'utilitza en alguns sistemes electorals de representació proporcional per llistes electorals que utilitzen el mètode de resta major així com en una variant del mètode D'Hondt coneguda com a mètode Hagenbach-Bischoff.

## Fórmula

    ${\frac {{\mbox{total}}\;{\mbox{vots}}}{{\mbox{total}}\;{\mbox{escons}}+1}}$
on:
* total vots és el total de vots vàlids, i
* total escons és el total d'escons a repartir en l'elecció.
La fórmula de la quota Droop difereix d'aquesta fórmula en què s'arrodoneix cap amunt si la quota surt decimal; o se suma 1 si la quota surt un nombre enter. Això fa que utilitzant la quota Droop sigui impossible que el nombre de candidats que obtinguin un escó en fer el repartiment sigui major que el nombre d'escons a repartir, fet que és possible utilitzant la quota Hagenbach-Bischoff. Si això ocorre, l'últim escó es considera un empat i és necessari triar un guanyador entre els dos candidats.

## Vegeu també

* Quota Hare

## Referències

* ↑ Le droit électoral.. Strasbourg: Éditions du Conseil de l'Europe, 2008. ISBN 9789287164230.
# Jardí de rector

Un jardí de rector era un jardí tancat prop de l'església i del presbiteri, amb vocació abans de tot utilitari. Aquest jardí que podia ser el d'un rector, d'un bisbe o d'una congregació religiosa tenia per objectiu ocupar-se de la subsistència d'algunes persones subministrant llegums i fruites, és, doncs, en si un jardí d'hort, però també de flors, per guarnir l'altar, i posseïa també una vinya per al vi de missa, així com algunes plantes medecinals.
Ha esdevingut un estil de jardí del que la primera característica és barrejar les flors i els llegums, i una gran varietat de plantes senzilles, tradicionals, no sofisticades, com les plantes condimentàries. Distribuït en quadrats, més o menys rigorosos, és suavitzat per la barreja de les plantes perennes i anuals. No s'hi troben gespes, tret d'algun cop a manera de passeigs, delimitats per rivets vegetals. S'oposa a una evolució que ha conduït generalment a la separació total de l'hort del jardí d'esbarjo, relegant-lo a una cantonada allunyada, amagat sovint darrere una tanca.
La seva varietat en fa un lloc agradable pel descans i la meditació. Es compon sovint de quatre parterres quadrats enmig dels quals s'hi troba un pou, o una bassa que atreu els ocells.

## Vegeu també

* Jardí d'hort
* Jardí en quadrats
# Pista de l'Obac (Erinyà)

La Pista de l'Obac és una pista rural transitable del terme municipal de Conca de Dalt, en territori del poble d'Erinyà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà.
Arrenca de la Pista de Serradell a migdia de la partida de Pujols, des d'on s'adreça a lo Planell, que travessa pels costats nord i oest; sempre en direcció sud-oest, el camí passa pel nord-oest del Riu d'Aparici, baixa cap als Baells, on travessa el riu de Serradell i canvia de direcció. Ara cap al sud-est, i poc després decididament cap a llevant, arriba a l'Obac d'Erinyà, que recorre a mitjana altura. Així, arriba a l'ermita de Santa Maria de l'Obac en quasi dos quilòmetres. Poc abans d'arribar-hi, troba l'arrencada, cap al nord-est, del Camí de l'Obac.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Moviment Friül

Moviment Friül (MF) és un partit polític italià fundat el 1966, que demana l'autogovern del Friül. Fou creat arran les protestes universitàries de 1965-1967 i com a protesta per la constitució regional del Friül-Venècia Júlia de 1964. Format per militants catòlics de base, va rebre el suport de la petita burgesia i amb suport del diari Int furlane i la Union Furlane das Universitaris, que reclamava la creació d'una universitat a Udine.
Ideològicament era autonomista amb connotacions populistes i socialment centrista, que revelava l'heterogeneïtat social i ideològica dels seus components (capellans, estudiants, burgesia professional urbana, etc.). Publica el diari portaveu Friul d'Oggi. Es presentà per primer cop a les Eleccions regionals de Friül-Venècia Júlia de 1968 i va obtenir el 5,1% dels vots i 3 escons. El 1972 va participar en les manifestacions contra les bases militars italianes.
A les eleccions regionals de 1973 obté el 3% i dos escons. El juliol de 1976 participaria en les manifestacions de protesta pel paper de les autoritats italianes en el terratrèmol que sacsejà la regió i es produí la radicalització del moviment furlà, cosa que el perjudicaria electoralment. A les eleccions regionals de 1978 i 1983 obté el 4% i dos escons, però posteriorment baixaria significativament, cosa que el faria oscil·lar en l'aproximació estratègica a la DCI o als partits d'esquerra. A les eleccions regionals de 1988 baixa a 1,7% dels vots i un escó.
A les eleccions regionals de 1993 ja no fou escollit, i destacats militants, com g Roberto Visentin, Pietro Fontanini, Sergio Cecotti i Alessandra Guerra, ingressaren a la Lliga Nord Friül. El 1998 va donar suport Sergio Cecotti, candidat de la Lliga Nord a l'alcaldia d'Udine. A les eleccions regionals de 2003 va donar suport a la candidata de centredreta Alessandra Guerra (Lliga Nord), però a les eleccions regionals de 2008 va donar suport al candidat de centreesquerra Riccardo Illy.

## Referències

* Gian Carlo Menis (1974) Storia dal Popul Furlan Clape Cultural Aquilee, Udin
* Xosé M. Núñez Seixas (1998) Movimientos nacionalistas en Europa en el siglo XX Ed. Síntesis, Col. Historia Universal Contemporánea, 26 Madrid.