OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gymnuromys roberti

Gymnuromys roberti és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids i l'única del gènere Gymnuromys. És endèmic de l'est de Madagascar, on viu a altituds d'entre 500 i 1.800 msnm. Fa el cau sota terra. El seu hàbitat natural són els boscos humits tropicals de plana i montans. Està amenaçat per la destrucció del seu medi.
L'espècie fou anomenada en honor del col·leccionista francès Alphonse Robert.

## Referències

* ↑ Goodman, S.; Raherisehena, M.; Ramiarinjanahary, H. Gymnuromys roberti. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 març 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 343. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Chatham

«Chatham» té aquests significats:
* Toponímia:
** Chatham (Kent), a Kent (Anglaterra)
** Chatham-Kent, a Ontario (Canadà)
** Illes Chatham, arxipèlag del Pacífic sota sobirania de Nova Zelanda
** Chatham o illa de San Cristóbal (Equador), illa de l'arxipèlag de les Galápagos
** Chatham (Illinois)
** Chatham (Louisiana)
** Chatham (Massachusetts)
** Chatham (Nova Hampshire)
** Chatham (Nova Jersey)
** Chatham (Nova York)
** Chatham (Virgínia)
* Biografia: Rhys Chatham, músic i compositor estatunidenc
# Zúbovo

Zúbovo (en rus: Зубово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 3 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Quint Sexti (filòsof)

Quint Sexti (llatí: Quintus Sextius) va ser un filòsof estoic romà contemporani de Juli Cèsar. Formava part de la gens Sèxtia, una gens romana d'origen plebeu.
Els seus discursos sovint són elogiats per Sèneca, que admirava especialment una de les seves obres el títol de la qual no anomena. Sèneca diu que va rebutjar el càrrec de senador quan li va ser ofert per Juli Cèsar, i que era vegetarià.

## Referències

* ↑ «Quint Sexti (filòsof)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Xams-ad-Din Juwayní

Xams-ad-Din Muhàmmad ibn Muhàmmad Juwayní, també conegut senzillament com a Xams-ad-Din Juwayní (mort 1284) fou un polític persa il-kànida, germà de l'historiador Alà-ad-Din Juwayní. La seva vida abans de 1262 és desconeguda.
Fou nomenat sahib-i diwan (ministre de finances) de l'il-kan Hulagu el 1262/1263 i va conservar el càrrec sota Abaka. Va arribar a dirigir l'estat. El 1277 es va imposar als karamànides pel control d'Antòlia i va establir al seu fill Xàraf-ad-Din Harun com a governador d'aquesta regió. Xàraf-ad-Din fou traslladat al govern de Bagdad el 1283 per succeir al seu oncle però fou executat en aquesta ciutat el 1286.
Després de 1277 el poder va passar a ser compartit amb Majid al-Mulj al-Yazdí i els dos homes havien de posar el seu segell a qualsevol decret. A partir de llavors va començar a perdre el suport d'Abaka. El desembre del 1279 el seu fill Bahà-ad-Din Muhàmmad, governador d'Esfahan, va morir, el que va facilitar la tasca al kan, però els seus projectes es van acabar amb la seva mort (abril del 1282) i llavors Al-Yazdí fou executat l'agost de 1282, i va obtenir el suport del nou kan, Àhmad, que era musulmà, al que va ajudar a derrotar el pretendent Arghun. Finalment aquest va assolir el tron (1284) i Xams-ad-Din va decidir fugir a l'Índia però finalment va demanar gràcia al kan; aquest li va demanar un rescat que no va poder pagar i fou executat el 16 d'octubre de 1284 en un poblet entre Qazwin i Zanjan.

## Bibliografia

* Michal Biran, "JOVAYNI, ṢĀḤEB DIVĀN" a Encyclopaedia Iranica
# Churchita-(Y)

La churchita-(Y) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al supergrup del guix. Rep el nom en honor d'Arthur Herbert Church (Londres, 2 de juny de 1834 – Shelsley, Kew Gardens, Anglaterra, 31 de maig de 1915).

## Característiques

La churchita-(Y) és un fosfat de fórmula química Y(PO₄)·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. És un mineral isostructural del guix.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la churchita-(Y) pertany a «02.CJ: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: estercorita, mundrabil·laïta, swaknoïta, nabafita, nastrofita, haidingerita, vladimirita, ferrarisita, machatschkiïta, faunouxita, rauenthalita, brockita, grayita, rabdofana-(Ce), rabdofana-(La), rabdofana-(Nd), tristramita, smirnovskita, ardealita, brushita, farmacolita, churchita-(Nd), mcnearita, dorfmanita, sincosita, bariosincosita, catalanoïta, guerinita i ningyoïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural de Londres (Anglaterra).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta ala mina Maffei, situada a la localitat alemanya de Nitzlbuch, a Amberg-Sulzbach (Alt Palatinat, Baviera). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Churchite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 novembre 2020].
# Cetona (Itàlia)

Cetona és un comune de la província de Siena, a la regió italiana de la Toscana. L'1 de gener de 2018, tenia 2.678 habitants.
Limita amb els municipis de Chiusi, Città della Pieve (PG), Fabro (TR), San Casciano dei Bagni i Sarteano.
Pertany a Els pobles més bonics d'Itàlia.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Cetona entre 1861 i
* Font: ISTAT - Elaboració gràfica de Viquipèdia

## Referències

* ↑ ISTAT. «Resident population on 1st Janaury» (en anglès). Arxivat de l'original el 25 de setembre 2011. [Consulta: 4 febrer 2019].
* ↑ «Institut Italià d'Estadística» (en italià).
# Zúievka

Zúievka (en rus: Зуевка) és una ciutat de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 9.767. És la capital del districte (raion) homònim. Es troba a la riba dreta del riu Viatka, a 88 km a l'est de Kírov.

## Història

Zúievka nasqué el 1899 com una estació ferroviària de la línia Perm-Kotlas, la nova vila prengué el nom d'un poble proper. Rebé l'estatus de ciutat el 1944.

## Referències

* ↑ «Recensements et estimations de la population depuis 1897». — «Office fédéral de statistiques, Recensement de la population russe de 2010». — «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2012». — «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2013».
# Palinuri Promontorium

Palinuri Promontorium (grec antic: Παλίνουρος ἀκρωτήριον) és un promontori de la costa de Lucània a la mar Tirrena situat entre Vèlia i Buxentum. El port de Palinurus es trobava en aquest cap, un port petit però ben resguardat. El seu nom era degut al pilot de la nau d'Enees, Palinur, que va ser enterrat suposadament en aquest lloc. Servi Maure Honorat diu que els lucans, probablement els ciutadans de Vèlia, van pagar l'enterrament de l'heroi, i li van dedicar un cenotafi i un bosc sagrat prop de la seva ciutat.
El cap separava el golf de Posidònia de la badia de Laüs. Unes ruïnes que es conserven al lloc són conegudes com la tomba de Palinur. El seu nom modern es Capo Palinuro i popularment Palonudo.
Degut a la seva situació el lloc estava exposat a greus tempestes, i així l'any 253 aC la flota romana dirigida pels cònsols Gneu Servili Cepió i Gai Semproni Bles, van naufragar a la zona en tornar d'Àfrica i van perdre 150 vaixells amb tot el botí que duien a bord.
L'any 36 aC una part de la flota d'August es va voler refugiar d'una tempestat a Vèlia i moltes naus van naufragar al cap Palinurus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Palinurus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 maig 2023].
# Província de Baixa Silèsia

La Província de Baixa Silèsia (Provinz Niederschlesien) va ser una província de l'Estat Lliure de Prússia de 1919 a 1938 i de 1941 a 1945. La capital era Breslau (actualment Wrocław a Polònia). La província estava dividida en dues regions administratives (Regierungsbezirke), Breslau i Liegnitz.
La província no coincideix amb la regió històrica de la Baixa Silèsia, que ara es troba principalment a Polònia. També va formar part dels districtes de l'Alta Lusàcia de Görlitz, Rothenburg i Hoyerswerda a l'oest, que fins al 1815 havien sigut al Regne de Saxònia, així com a l'antic comtat de Glatz al sud-est.
Es va crear després de la Primera Guerra Mundial quan es va dividir la província de Silèsia en dues noves províncies: la Baixa Silèsia (part occidental i central) i l'Alta Silèsia (terç oriental). Entre 1938 i 1941 es va unir amb de nou a l'Alta Silèsia per recrear la província de Silèsia.
La província va desaparèixer al final de la Segona Guerra Mundial i amb la implementació de la línia Oder-Neisse el 1945, la zona a l'est del riu Neisse es va assignar a la República de Polònia. La part occidental més petita es va incorporar als estats alemanys de Saxònia i Brandenburg.

## Divisió administrativa

| Regierungsbezirk Breslau Districtes urbans (Stadtkreise) Breslau Brieg Schweidnitz Waldenburg Districtes rurals (Landkreise) Districte de Breslau Districte de Brieg Districte de Frankenstein Districte de Glatz Districte de Groß Wartenberg Districte de Guhrau Districte de Habelschwerdt Districte de Militsch Districte de Namslau Districte de Neumarkt Districte de Oels Districte de Ohlau Districte de Reichenbach Districte de Schweidnitz Districte de Strehlen Districte de Striegau Districte de Trebnitz Districte de Waldenburg Districte de Wohlau | Regierungsbezirk Liegnitz Districtes urbans (Stadtkreise) Glogau Görlitz Hirschberg im Riesengebirge Liegnitz Districtes rurals (Landkreise) Districte de Bunzlau Districte de Fraustadt Districte de Freystadt Districte de Glogau Districte de Görlitz Districte de Goldberg Districte de Grünberg in Schlesien Districte de Hirschberg im Riesengebirge Districte de Hoyerswerda Districte de Jauer Districte de Landeshut in Schlesien Districte de Lauban Districte de Liegnitz Districte de Löwenberg Districte de Lüben Districte de Rothenburg Districte de Sprottau |

## Referències

* ↑ Divisió de la Província de Silèsia
* ↑ Divisió administrativa

## Bibliografia

* Hugo Weczerka (Hg.): Handbuch der historischen Stätten Deutschlands - Schlesien. Alfred Kröner Verlag, Stuttgart 1977, ISBN 3-520-31601-3, (Kröners Taschenausgabe, Bd. 316).
* Lucyna Harc et al.: Cuius regio? Ideological and Territorial Cohesion of the Historical Region of Silesia (c. 1000-2000) vol. 4., Region Divided: Times of Nation-States (1918-1945). Wrocław, 2014, eBooki.com.pl ISBN 978-83-927132-8-9
# Quint Servili Pudent

Quint Servili Pudent (en llatí Quintus Servilius Pudens) va ser un magistrat romà del segle ii.
Va ser nomenat cònsol l'any 166 juntament amb Luci Fufidi Pol·lió. El mencionen Lampridi a la Història Augusta i els Fasti.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Luci Arri Pudent i Marc Gavi Orfit | cònsol 166 amb Luci Fufidi Pol·lió | Succeït per: Luci Aureli Ver i Ummidi Quadrat |

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/611?rgn=full+text;view=image;q1=PudensSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 603. ]
# Chavannes-sur-l'Étang

Chavannes-sur-l'Étang (en alemany Schaffnatt am Weiher) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 518 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 334 | 340 | 314 | 342 | 374 | 436 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Thevenot | |
# Churesar

Churesar o Chudesar fou un petit estat tributari protegit de l'agència Rewa Kantha a la presidència de Bombai divisio de Sankheda Mehwas. Tenia una superfície de 5 km² i estava sota govern de sis caps que pagaven tribut.
Els ingressos s'estimaven en 100 liures el 1881, de les que 31 eren pagades com a tribut que rebia el Gaikwar de Baroda.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Christoph Strehl

Christoph Strehl (Lübeck) és un tenor alemany.
Inicià els estudis de cant després de la seva graduació de l'escola a la Universitat Folkwang d'Essen amb Soto Papulkas i va assistir a classes de Josef Metternich i Norman Shetler.
Va començar la seva carrera actuant en diversos escenaris d'Alemanya fins que fou contractat per Alexander Peireira de l'Òpera de Zúric, on va començar la seva carrera internacional. Després va fer diverses actuacions com a artista convidat, per exemple a Múnic, Dresden, Hamburg, Berlín, Colònia, Düsseldorf, Frankfurt am Main, també va tenir compromisos de París (Garnier), Venècia (Teatro Malibran), Hèlsinki, així com al Festival de Salzburg (2003 Ottavio, Belmonte de 2004, Ferrando 2005),.
Ha cantat La flauta màgica a Reggio Emilia, Ferrara i Baden-Baden el 2005 i al Festival de Viena de 2006, La finta giardiniera a Zúric, El rapte en el serrall a Ais de Provença, Eugeni Onegin a Múnic i ha debutat com a Tamino (La flauta màgica) al Metropolitan de Nova York.
Debutà al Liceu amb Don Giovanni la temporada 2007-2008, i la 2009-2010 hi interpretà el paper de Belmonte a El rapte en el serrall.

## Referències

* ↑ Albert Galceran. El rapte en el serrall al Liceu

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Christoph Strehl Arxivat 2009-10-01 a Wayback Machine.
# Éditions Belin

Éditions Belin és una editorial francesa fundada el 1777 i especialitzada en llibres per a universitaris, escolars i para-escolars. Avui dia constitueix en teoria l'editorial més antiga i independent de tot França. Des del 30 d'octubre del 2014, l'empresa Scor en posseeix el 100% del capital, posant fi al seu passat d'accionariat familiar. Fou fundada per François Bellin (1748-1808) i uns deu anys després la Universitat de París escull la seva editorial per premiar els alumnes amb bons resultats. S'encarregà de la publicació de la Constitució Francesa decretada per l'Assemblea Nacional Constituent francesa i acceptada pel rei durant la Revolució Francesa. Li va valdre l'arrest i després alliberació un cop Robespierre fou també arrestat.

## Enllaços externs

* http://www.editions-belin.com
# Marrita

La marrita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser descoberta el 1904 a la vall de Binn, al cantó de Valais, Suïssa. Fou anomenada d'aquesta manera en honor de John Edward Marr (1857–1933), geòleg de la Universitat de Cambridge, Anglaterra.

## Característiques

La marrita és un rar mineral de plom, argent, arsènic i sofre, un sulfur de fórmula química AgPbAsS₃ de color gris-negre. Té una duresa de 3 a l'escala de Mohs, la mateixa que la de la calcita, i una densitat de 5,8 g/cm³. Cristal·litza en el sistema monoclínic, formant cristalls estriats tabulars. La lluentor dels cristalls és metàl·lica, i la seva fractura concoidal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la marrita pertany a «02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb» juntament amb els següents minerals: diaforita, cosalita, freieslebenita, cannizzarita, wittita, junoita, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, weibul·lita, felbertalita, rouxelita, angelaite, cuproneyita, geocronita, jordanita, kirkiita, tsugaruita, pillaita, zinkenita, scainiita, pellouxita, chovanita, aschamalmita, bursaita, eskimoita, fizelyita, gustavita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, roshchinita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaita, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, andorita IV, gratonita, marrucciïta, vurroïta i arsenquatrandorita.

## Formació i jaciments

La marrita és un mineral secundari d'origen hidrotermal que apareix en dolomies. Sol trobar-se associada a altres minerals com: lengenbachita, rathita, tennantita o sartorita. La seva localitat tipus i únic lloc on s'ha trobat fins ara és la pedrera Lengenbach, a la vall de Binn, al cantó de Valais, Suïssa.

## Referències

* ↑ «Marrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2014].
* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 3 abril 2012].
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Marrite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 29 març 2012].
# Quint Sexti (militar)

Quint Sexti (llatí: Quintus Sextius) va ser un militar romà del segle i aC. Formava part de la gens Sèxtia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser un dels conspiradors contra Quint Cassi Longí, el qüestor de la Hispània Ulterior l'any 48 aC. Quan la conspiració va ser derrotada, Sexti, fet presoner, hauria estat condemnat a mort, però va comprar la seva vida oferint diners a Longí. Valeri Màxim l'anomena Quint Sili (Quintus Silius).

## Referències

* ↑ Aulus Hirci, De bello alexandrino, 55.
* ↑ Valeri Màxim, De Factis Dictisque Memorabilibus, IX 4.2.
# Rubigula

Rubigula és un dels gèneres d'ocells, de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2), aquest gènere conté 5 espècies:
* Rubigula flaviventris - Bulbul crestanegre.
* Rubigula gularis - Bulbul de gorja taronja.
* Rubigula melanictera - Bulbul encaputxat.
* Rubigula dispar - Bulbul gorja-roig.
* Rubigula montis - Bulbul de Borneo.

## Referències

* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 619. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Gymnothorax sokotrensis

Gymnothorax sokotrensis és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Iemen.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1795. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 9. i-ii + 1-192.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Christoph Stoltzenberg

Christoph Stoltzenberg (Wertheim, 21 de febrer de 1690 - Ratisbona, 11 de juny de 1764) fou un compositor alemany del Barroc.
Christoph Stoltzenberg (també deletrat Stolzenberg) va anar a l'escola de l'Esperit Sant a Nuremberg el 1701. El 1703 es va traslladar a les seves germanes a Worms i hi va continuar la seva formació. Des del 1706 va estudiar a l'institut a Frankfurt del Main, on va rebre classes de piano i violí i va treballar com a cantant de cor. Stoltzenberg va tornar a Nuremberg el 1708. Després va seguir una estada d'un any amb el seu germà a Hamburg. El viatge de tornada el 1709 va anar per Lüneburg, Dresden, Bohèmia i Moravia fins a Salzburg, després a Nuremberg per Ratisbona i Altdorf.
El 1710 Stoltzenberg va començar a estudiar música amb Nikolaus Deinl a Nuremberg. El 1711 va sol·licitar amb èxit el lloc de cantor a Sulzbach. Es va casar amb la filla de l'alcalde Kunigunda Wuttig. Amb ella va tenir dues filles i un fill. El 1714, l'Ajuntament de Ratisbona el va nomenar cantor al "Gymnasium poeticum" i director de música eclesiàstica del "Neupfarr, Oswald" i la "Dreieinigkeitskirche".
Després de la mort de la seva dona el 1717, Stoltzenberg es va casar amb la filla del pastor Christiana Anna Thillens, amb qui va tenir vuit filles i tres fills. Va adquirir la ciutadania de Ratisbona el 1719.
Va morir inesperadament l'11 de juny de 1764. La seva segona esposa el va sobreviure 14 anys. El seu fill Ehrenreich Carl el va seguir al despatx de cantor.

## Honors

Hi ha una Stolzenbergstrasse (avinguda) als seus llocs d'activitat a Sulzbach-Rosenberg i Regensburg. El científic natural, inventor i pastor Jacob Christian Schäffer va dedicar el seu llibre "Suggeriments explicatius per a la millora i la promoció de les ciències naturals" (Regensburg, 2a edició 1764, publicat per Johann Leopold Montag) a Christoph Stolzenberg, "el més merescut, ben professor estimat i honrat de cinquanta anys (...)".

## Obres

L'obra de Stoltzenberg, que avui es coneix, va ser redescoberta en gran manera, accessible, publicada i gravada per Jürgen-Peter Schindler. Consisteix en particular en set anys de cantates, concretament de 1711, 1714, 1719, 1722, 1723 i 1739.
Les següents obres, especialment les cantates per a ocasions especials, mereixen una menció especial:
* Weinender Petrus (1722)
* Das unter Nebucadnezar, dem König zu Babylon gedrückte doch erquickte Zion (1732)
* Huldigungsmusiken: 1727, 1728, 1730, 1731
* Erfreuliches Lob- und Danck-Opfer dem großen Gott zu Ehren bey dem erneuerten Denckmal der vor Dreyhundert Jahren erfundenen Edlen Buchdrucker-Kunst (1740)
* Messen und Psalmen
* Sterbemotetten
* Werke für Soloinstrumente
* Orchesterwerke

## Referències

* ↑ Eginhard König: 500 Jahre Gymnasium Poeticum, Niederschrift Vortrag 23. Februar 2005, Hrsg. Albertus Magnus Gymnasium Regensburg, Redaktion Josef Schmailzl S. 28
# Éditions Albin Michel

Éditions Albin Michel és una editorial francesa independent, fundada el 1900 per Albin Michel a París. Dirigida per Francis Esménard, presenta cada temporada tant a autors consagrats com a joves valors. El seu autor de capçalera i amb major tiratge és Amélie Nothomb, que publica aproximadament un llibre per any i sempre és dels més venuts a França i a Bèlgica.

## Autors destacats

* Ramona Badescu
* Irène Némirovsky
* Amélie Nothomb
* Philip K. Dick
* Maxence Van Der Meersch
* Jean-Pierre Willem
* Louis Lavelle
* David Walliams
* Bernard Werber

## El grup Albin Michel

* Magnard
* Vuibert
* Sedrap
* Le Grand livre du Mois
* De Vecchi
* Dervy
* Dilisco

## Referències

* ↑ «Global Publishing Leaders 2014: Groupe Albin Michel» (en anglès). [Consulta: 7 desembre 2021].
* ↑ «Publisher: Albin Michel | Open Library». [Consulta: 7 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Éditions Albin Michel (en francès)