OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Garra ignestii

Garra ignestii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Etiòpia.

## Referències

* ↑ Hamilton F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges . i-vii + 1-405.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eustaci d'Epifania (bisbe)

Eustaci d'Epifania (Eusthatius, Εὐστάθιος) fou un bisbe d'Epifania a Síria, del segle iv que va estar present entre el sector arrià al sínode de Selèucia d'Isàuria del 359 (Epiphan. 73.26; Chron. Alexandr. p. 296).

## Referències

* ↑ «A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Ea'rinus, Fla'vius, Eu'ryphon, Eusta'thius». [Consulta: 24 juny 2017].
# Les Tres Alzines

* Per a altres significats, vegeu «Les Tres Alzines (Monistrol de Calders)».
Les Tres Alzines és una muntanya de 831 metres situada al sud de la serra de Rubió, entre els municipis de Rubió, a la comarca de l'Anoia i de Castellfollit del Boix, a la comarca catalana del Bages. És una de les muntanyes més emblemàtiques d'aquesta serra.
Al cim no hi ha un vèrtex geodèsic, si bé hi ha una creu, La Creu Llarga, una creu de formigó que la Unió Excursionista d'Igualada hi va posar l'any 1990, després que es cremessin les tres creus d'alzina durant l'incendi de l'any 1986 (d'aquí bé el nom Les Tres Alzines). És la segona muntanya més alta de la Serra de Rubió, després de la Còpia de Palomes (837 metres). El seu accés és molt fàcil, ja que gràcies al Parc Eòlic gairebé s'hi pot arribar en cotxe.
Des del cim s'hi poden distingir la Serralada Pre-litoral, Montserrat, Collserola, la plana d'Igualada i la dreta, la Còpia de Palomes.
També és coneguda perquè els parapentistes se solen tirar d'aquesta muntanya. El lloc més proper on dormir és el Refugi Mas del Tronc, situat a dues hores de la muntanya.

## Accessions a la muntanya

Des del cantó sud de la muntanya hi ha un gran precipici rocós sense vegetació, cosa que impedeix que hi hagi cap camí ni ruta. En canvi, des de la cara nord s'hi pot accedir fàcilment per una pista de grava i un caminet de terra.
Hi ha una ruta circular traçada des del Refugi Mas del Tronc, que també passa per l'església de Sant Martí de Maçana.

## Referències

* ↑ «Ruta circular al cim des del Refugi Mas del Tronc».
# Gai Cedici

Gai Cedici (enllatí: Caius Caedicius) va ser un dels llegats del cònsol Luci Papiri Cursor. Formava part de la gens Cedícia, d'origen plebeu.
Va dirigir la cavalleria en una gran batalla contra els samnites l'any 293 aC.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita X,40
# Mickey (Dar Al-hilal)

Mickey (en àrab: ميكي) és una revista de còmics egípcia publicada per Dar Al-hilal el 1959, i des del 2002 per Nahdet Masr. Originàriament tenia 32 pàgines, que s'ampliaren a 44. El preu original era de tres piastres i s'arribaren a vendre unes 100.000 còpies. L'edició egípcia estava publicada en àrab fus'ha i es va distribuir a tot el territori àrab.
La revista adaptava contingut de publicacions americanes com Walt Disney's Comics and Stories, que ocupaven un 75% del contingut de la publicació. El 25% restant es tractava de contingut propi, com adaptacions de clàssics literaris o biografies de profetes. Les historietes americanes eren redibuixades i sovint adaptades, eliminant besades o el barret de copa de l'Oncle Garrepa, que recordava a l'època colonial. De la mateixa manera, historietes ambientades en la neu o que presentaven a personatges àrabs estereotipats no es van publicar.
A les portades i algunes seccions, els personatges celebraven festivitats musulmanes i es vestien amb roba local. El 5 de novembre de 1970, 40 dies després de la mort de Gamal Abdel Nasser, va publicar-se una portada amb Mickey plorant, en mostra de dol.

## Referències

* 1 2 «Dar Al Hilal (Egypt)». Disney Comics Worldwide. [Consulta: 16 setembre 2019].
* 1 2 3 4 5 6 Golia, Maria.. Cairo : city of sand. Londres: Reaktion, 2004, p. 112-113. ISBN 1861891873.
* ↑ Douglas, Allen, 1949-. Arab comic strips : politics of an emerging mass culture. Bloomington: Indiana University Press, 1994. ISBN 0253318149.
* ↑ «Made For You and Me: Localizing Disney’s Imperialism for an Egyptian Audience». The Hooded Utilitarian, 31-01-2017. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Arab Comics: From Micky Mouse to Handala». Qantara.de, 2013. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Mickey, num. 498». Al-hilal, 05-11-1970. [Consulta: 16 setembre 2019].
# Cal Pobre

Cal Pobre és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa, dos pisos i golfes. Ampli vestíbul d'entrada i pati que fa cantonada entre el carrer dels Descalços i el carrer Puig d'en sitges, a la plaça de Sant Antoni. A la plaça, encastada al mur del pati, hi ha una font.

## Referències

* ↑ «Cal Pobre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Garra imberbis

Garra imberbis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar i el Vietnam.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1):1-33.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pseudanthias ventralis

Pseudanthias ventralis és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Subespècies

* Pseudanthias ventralis hawaiiensis (Randall, 1979)
* Pseudanthias ventralis ventralis (Randall, 1979)

## Alimentació

Es nodreix de zooplàncton (com ara, copèpodes).

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Caledònia, les Tuamotu, les illes Marshall, Pitcairn i les illes Hawaii.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1871-1876. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tome VII. Percoides I, Priacanthiformes, Serraniformes, Grammisteiformes, Percaeformes, Datniaeformes. Atlas Ichthyol. v. 7. 1-126.
* 1 2 BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 UICN (anglès)
* ↑ Randall, J. E., 1979. A review of the serranid fish genus Anthias of the Hawaiian Islands, with descriptions of two new species. Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County 302:1-13.
# Capella de Vinyés

La Capella de Vinyés, Capella del Vinyers o Mare de Déu de l'Anunciació, és una obra d'Avinyó (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Petita capella situada a la masia del Vinyés advocada a l'Anunciació. És de planta rectangular, d'una sola nau, absis pla i teulada a dues vessants. A la façana principal hi ha una porta d'arc de mig punt amb grans dovelles, a sobre hi ha un petit òcul i corna la façana un campanar d'espadanya d'un sol ull.

## Referències

* ↑ «Capella de Vinyés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Microcotxe

Un microcotxe és un automòbil especialment petit. Hom fa servir diverses definicions per aquest concepte, incloent "menys de 3 m de longitud" i "menys de 2.400 l. de volum interior". Típicament, els microcotxes tenen seients per al conductor i un passatger i molts tenen només tres rodes.
L'estalvi que genera un d'aquests cotxes sovint es veia incrementat pel fet que microcotxes de tres rodes tenien un tractament de motocicleta a nivell fiscal i d'assegurances. En anys recents han viscut un ressorgiment per al seu ús en ciutats amb molt de trànsit.

## Origen

Aquest tipus de cotxes acostuma a dissenyar-se i fabricar-se per raons econòmiques, quan les matèries primeres o els carburants són escassos i cars. Molts microcotxes van ser dissenyats a Europa després de la Segona Guerra Mundial, particularment a Alemanya, on les antigues fàbriques d'avions com Messerschmitt i Heinkel es van convertir en importants fabricants de microcotxes. Els Messerschmitt KR175 i KR200 fins i tot tenien sostres que eren semiesferes de vidre a l'estil dels avions, cosa que va donar origen al nom de cotxes bombolla per referir-se a tots aquests microcotxes de la postguerra. França també va produir un gran nombre de microcotxes anomenats voiturettes, però al contrari que els alemanys, no es van vendre en altres països. Els dissenys europeus es caracteritzen pels seus dissenys estranys i les seves solucions innovadores.
Als Països Catalans es va produir així mateix una explosió de models durant la postguerra, el més famós dels quals fou el Biscúter.
Cotxes molt petits han estat igualment populars al Japó, on de nou s'han vist beneficiats a nivell fiscal en comparació amb altres tipus de cotxes. Aquests vehicles, coneguts com a keicars, difereixen dels dissenys europeus en què semblen versions reduïdes d'automòbils de turisme, i més similars als del segment A.
L'Smart Fortwo, llançat al mercat el 1998, podria considerar-se una reinvenció del principi del microcotxe que ha tingut èxit. Com els keicars japonesos, és de disseny convencional.

## Referències

* ↑ Garriga, Manuel. «Hi havia un cotxet petit...». elpais.com. El País, 20-12-2012. [Consulta: 9 febrer 2016].

## Vegeu també

* Automòbil elèctric
* Renault Twizy

## Enllaços externs

* Web dels Microcotxes espanyols de la postguerra
* Microcotxe automobile usato Arxivat 2007-12-21 a Wayback Machine. Turin University Study
* The Bruce Weiner Microcar Museum (anglès)
# Cal Playa

Cal Playa fou una antiga masia poc coneguda, al vessant sud-est del Turó de la Peira, als actuals carrers d'Ordesa, Canfranc i Passeig de Fabra i Puig. Fou enderrocada amb motiu de la urbanització del polígon del Turó de la Peira i de la construcció de la línia 5 de metro fins a l'estació d'Horta, el 1959.

## Referències

* ↑ AAVV., 1989. "Les masies de Nou Barris. Aproximació històrica i reivindicació patrimonial", Finestrelles 15, Centre d'Estudis Ignasi Iglésias, Barcelona, pp. 43-57.
* ↑ MARTIN PASCUAL, M., 2003. Inventari de les antigues masies localitzades a l'actual Districte de Nou Barris. Barcelona, inèdit.
* ↑ «Cal Playa». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
# Fort d'Embourg

El Fort d'Embourg, al nucli d'Embourg de la vila de Chaudfontaine, fa part de la Posició fortificada de Lieja erigida engir de la ciutat belga de Lieja a la fi del segle xix per a defensar el jove estat contra la concupiscència temuda de França, de Prússia o dels Països Baixos.

## Història

El fort va construir-se des dels anys vuitanta del segle xix, sota la direcció del general Henri Alexis Brialmont.
A la primera guerra mundial les forces prussianes van bombardejar-lo sense interrupció des de la una de la tarda del 12 de maig. Quan a més d'aquest bombardeig, l'invasor va amenaçar d'asfixiar els defensors amb gasos tòxics el fort va rendir-se el 13 d'agost de 1914 a les vuit de la tarda.
A la segona guerra mundial, el fort modernitzat va resistir del 14 al 19 de maig de 1940. En perdre tres de les seves cúpules després dels bombardejos de la força aèria de l'exèrcit alemany el 16 de maig, el fort ja era sense gaire defenses. El comandant va rendir-se el dia 19 per a salvar la vida dels soldats.

## Avui

La poterna d'entrada va ser destruïda, l'espai central va ser malmès i ja no queda gaire o res de les cúpules. Dins del fort hi ha un petit museu d'uniformes i de material militar de totes les forces que van participar en els combats de 1914 i de 1940.
Les visites s'organitzen al quarter diumenge de cada mes des de les dues de la tarda o per grups a altres dies a condició de demanar hora (+32-497 20 35 70).

## Referències

* ↑ Les forts 1914 & 1940, ISSN 0033-1872, Liège, Fédération du Tourisme de la Province de Liège, 2008, pàgina 27
* ↑ Web del servei de turisme de la província de Lieja
# Bokermannohyla lucianae

Bokermannohyla lucianae és una espècie de granota endèmica del Brasil.

## Referències

* Pimenta, B. 2004. Bokermannohyla lucianae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 de gener de 2008.
# Llengua (Orde de l'Hospital)

Les llengües de l'orde de Sant Joan de Jerusalem eren unes divisions geogràfiques i culturals que es van establir a principis del segle xiii amb el mestre Geoffrey le Rat. Aquestes llengües coincidien amb províncies d'altres ordes religiosos o fronteres lingüísticoculturals, així com límits entre estats.
Amb l'arribada dels hospitalers a l'illa de Rodes van sorgir les llengües. Originalment foren 7: Provença, Alvèrnia, França, Itàlia, Aragó (amb Navarra), Anglaterra (amb Escòcia i Irlanda) i Alemanya. El 1462 la llengua d'Aragó es va escindir i es va crear la nova llengua de Castella (que incloïa Portugal). Aquesta reforma fou proposada pel mestre Pere Ramon Sacosta. Durant el segle xviii també va existir, de manera efímera, la llengua de Baviera. També cal dir que amb la Reforma Protestant les llengües d'Anglaterra i d'Alemanya van partir una forta recessió.
Cada llengua disposava d'un alberg a la seu central de l'orde (sigui a Rodes o a Malta) on residien els cavallers originaris d'un lloc. A títol d'exemple, l'alberg de Castella de Malta és un palau que avui dia serveix com a residència per al president d'aquest estat.
Per a cada llengua també hi havia un càrrec conventual reservat de la següent manera: a la llengua de Provença se li assignava el gran comanador, a Alvèrnia el mariscal, França l'hospitaler, Itàlia l'almirall, Aragó el draper, Anglaterra el turcpolier i Alemanya la Gran Batllia. El 1462 hi hagué una nova reforma amb Pere Ramon Sacosta: de la llengua d'Aragó (que mantingué el draper) s'escindí la llengua de Castella (a qui se li atorgà el càrrec de canceller).

## Organització fins al 1301

* Llengua de Provença: Situada a la França meridional, amb els priorats de Tolosa i Sant Geli.
* Llengua d'Alvèrnia: Situada a la França centra, amb el priorat de Bourganeuf.
* Llengua de França: La França més septentrional, amb tres priorats.
* Llengua d'Aragó: Tota la península Ibèrica i Balears, amb els priorats de Catalunya, de Navarra Castella, Lleó i Portugal i la Castellania d'Amposta.
** Reorganització de 1462:
*** Llengua d'Aragó: Amb els priorats de Catalunya, Navarra i la Castellania d'Amposta.
*** Llengua de Castella: Amb els priorats de Castella i Lleó i Portugal.
* Llengua d'Itàlia: Amb els priorats de Messina, Barletta, Càpua, Roma, Pisa, Milanesat i Venècia.
* Llengua d'Anglaterra: Situada a totes les Illes Britàniques.
* Llengua d'Alemanya: Amb els priorats de Bohèmia, Alemanya septentrional, Alemanya meridional, Dàcia (Transsilvània), Valàquia, Moldàvia, Suècia, Polònia i Hongria.

## A partir de 1462

* Llengua de Provença
* Llengua d'Alvèrnia
* Llengua de França
* Llengua d'Aragó
* Llengua de Castella
* Llengua d'Itàlia
* Llengua d'Anglaterra
* Llengua d'Alemanya

## Actualitat

En l'actualitat continuen funcionant les agrupacions territorials de l'orde, però han variat des dels orígens i en l'actualitat, per exemple, no existeix la llengua d'Aragó, inserida dins de la llengua d'Espanya.

## Enllaços externs

* Història de l'Orde i l'organització interna
Viccionari
# Capella de Torroella

La Capella de Torroella és una obra eclèctica de Santa Eulàlia de Riuprimer (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós. Capella amb la façana orientada al Nord-est. És de planta de nau única, sense absis ni campanar. A la part esquerra hi té adossada una capella lateral.
La façana té un portal d'arc de mig punt de pedra i al damunt unes finestres geminades amb el capitell decorat i el fust de pedra rogenca.
El material constructiu bàsic són les lleves de pedra sense tallar. La part de la façana és arrebossada i pintada. La capella lateral o sagristia és de totxo vist.

## Història

Capella unida a la tradició històrica del mas, construïda segurament a principis del segle xx. Té la importància de ser edificada prop del mas Torroella, antic centre civil i administratiu de Santa Eulàlia de Riuprimer.
És dedicada a Sant Antoni. Hi figura també Santa Llúcia i l'Àngel de la Guarda. S'hi celebra missa cada quinze dies.
El portal és datat al 1902.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Capella de Torroella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Miasnas

Mesnes (en francès Méasnes) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 615 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Pays Dunois.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 834 | 719 | 705 | 668 | 615 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Michel Durand | PCF |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Plomatge

El plomatge és el conjunt de plomes que cobreixen el cos d'un ocell. Cada espècie d'ocell presenta un plomatge diferent doncs varien el model de les plomes, el seu color i la seva disposició damunt el cos. El plomatge dels ocells, per tant, es fa servir per a identificar els ocells però també per a estudiar-los doncs en cada espècie sol variar segons les edats, les estacions de l'any i, fins i tot, pot donar-nos informació sobre determinades malalties.

## Muda del plomatge

Quasi tots els ocells adults muden el seu plomatge almenys una vegada l'any, és a dir, perden i reemplacen totes les seves plomes. Generalment ho fan després de la temporada de cria però hi ha alguns ocells que també ho fan abans d'aquesta època. En aquest cas, els mascles solen adquirir un plomatge més brillant i molt acolorit amb la finalitat d'atraure les femelles cosa que dona lloc a un dimorfisme sexual. Aquest plomatge sol desaparèixer després d'haver-se produït l'aparellament donant pas al denominat plomatge d'eclipsi.
Altres espècies, generalment de grans dimensions, com ara les àguiles i les grulles, poden allargar el període de muda de les plomes de vol (és a dir, les de les ales i les de la cua) fins a dos anys.
Les espècies d'ocells migratoris solen mudar el seu plomatge abans de l'emigració de la tardor per tal d'adquirir un plomatge nou amb el qual afrontar el llarg viatge.

## Plomatge d'eclipsi

És el plomatge que presenten moltes espècies d'ocells amb dimorfisme sexual fora de l'època d'aparellament. És un plomatge molt més discret i mimètic que l'exhuberant i cridaner plomatge prenupcial. En la majoria de casos el plomatge d'eclipsi dels mascles és molt similar al de les respectives femelles.

## Ornamentació i exhibició

El color i la forma del plomatge comporta atractiu sexual. Per tant, és el mascle qui sol adquirir un plomatge més bell i diferenciat, ja que és ell qui haurà de conquerir la femella. Però no és tan sols el color l'element determinant en la parada nupcial; també hi intervenen altres components com les plomes d'ornament a la cresta o a la cua, com seria el cas del paó.
D'altra banda, l'exhibició del plomatge no tan sols és exclusiu de la parada nupcial sinó que també pot tenir la funció de competir amb altres mascles, bé per a una mateixa femella, bé per a defensar el territori en el cas de les espècies territorials.

## Camuflatge

Molt ocells tenen un plomatge mimètic que els permet passar desapercebuts front els seus predadors. Això a vegades es veu reforçat per les postures que solen adoptar i que els ajuden a confondre's amb l'entorn.
El camuflatge, però, no tan sols serveix per amagar-se dels predadors sinó que alguns ocells el fan servir també per caçar sense ser vistos per les seves preses

## Bibliografia

* Gill, Frank (1995). Ornithology. New York: WH Freeman and Co. ISBN 0-7167-2415-4.
* Bonney, Rick; Rohrbaugh, Jr., Ronald (2004), Handbook of Bird Biology (2ª ed.), Princeton, NJ: Princeton University Press, ISBN 0-938-02762-X
# Francesc Bardera i Massó

Francesc Bardera i Massó (Barcelona, 1920 - Sant Antoni de Vilamajor, 2009). Va ser president de l'Agrupació de Supervivents de la Lleva del Biberó del 1941 i membre del Consell Assessor del Memorial Democràtic de la Generalitat per la seva trajectòria com a representant d'una entitat de Memòria Històrica. Afeccionat a la història local, va ser autor de l'obra que donà lloc a la representació teatral de la història medieval de Sant Pere de Vilamajor, Presència històrica e feyts de Vila Magore, representada des del 1993 fins ara i dirigida per Alfred Lucchetti i Farré. Al llarg de la seva vida, també va recollir una important col·lecció de fotografies d'ambdós municipis que des del 1991 havia anat exposant anualment per la festa major d'estiu de Sant Antoni de Vilamajor, amb imatge de llocs, festes i veïns del municipi. Bardera, molt actiu en les entitats culturals i associacions, fou president del Patronat de Cultura de Sant Antoni de Vilamajor, també formava part del Comitè d'Agermanament amb Javrezac i sempre havia participat en la vida associativa tant de Sant Antoni com de Sant Pere de Vilamajor. També va ser un gran aficionat a la poesia.
El 25 de març de 2010, el Plenari de l'Ajuntament de Sant Antoni de Vilamajor acordà nomenar-lo com a fill adoptiu del municipi a títol pòstum.

## Referències

* ↑ L'Actualitat del Baix Montseny
* ↑ L'Actualitat del Baix Montseny
* ↑ «Ajuntament de Sant Pere de Vilamajor». Arxivat de l'original el 2010-06-22. [Consulta: 1r abril 2010].
* ↑ Ajuntament de Sant Antoni de Vilamajor
# Fort d'Exilles

El Fort d'Exilles, al municipi del mateix nom a la província de Torí, és un dels sistemes defensius més importants del Piemont, juntament amb el complex fortificat de Fenestrelle i la de Vinadio. Va ser utilitzat alternativament pels Savoia i pels francesos. La seva ubicació elevada al centre d'un estret de la vall de Susa, en van fer una amenaça per a tots dos exèrcits.