OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Fàbrega (Torroella de Fluvià)

Can Fàbrega és una masia de grans dimensions del municipi de Torroella de Fluvià (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada al costat de la carretera, a la banda nord-est del nucli de Vilacolum.

## Descripció

És una masia de planta irregular, en forma d'u. Tot i haver estat molt modificada al llarg dels anys en funció de les necessitats d'ús, conserva encara alguns elements originals d'interès. Aquesta casa té planta baixa i un pis, de la qual destaca la porta d'accés en arc de mig punt amb grans dovelles. Al seu costat hi ha una altra obertura, però és d'època moderna. Al primer pis trobem elements molt interessants, com són les finestres. Destaca la finestra de sobre la porta de tipologia gòtica, així com la de l'esquerra per ser allindanada. Al costat dret també cal destacar la finestra emmarcada per una motllura, i carreuada com també ho són les finestres de la façana lateral. La coberta de l'edifici és a dues vessnats amb cobriment de teula.

## Història

La masia té el seu origen durant la segona meitat del segle xv i inicis del segle xvi, i conserva alguns elements originals d'aquell període. Tanmateix, ha experimentat nombroses modificacions al llarg del temps. A una intervenció de principis del segle xix correspon l'escut esmentat, datat el 1813.

## Referències

* 1 2 3 «Can Fàbrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Canon EOS 850D

La Canon EOS 850D és una càmera rèflex digital APS-C fabricada per Canon. Aquesta, va ser anunciada el 12 de febrer de 2020 amb un preu de venta suggerit de 1.049,99€, amb l'objectiu Canon EF-S 18-55mm f/4-5.6 IS STM.
És coneguda com a EOS Rebel T8i a Amèrica i EOS Kiss X10i al Japó.
Aquest model va substituir a la Canon EOS 800D.

## Característiques

Les seves característiques més destacades són:
* Sensor d'imatge CMOS APS-C de 24,1 megapíxels
* Processador d'imatge DIGIC 8
* 45 punts d'autoenfocament en creu
* Dual Píxel amb detecció de cara i ulls
* Focus Peaking (Realçat d'enfoc) en el mode d'enfoc manual
* Disparo continu de 7 fotogrames per segon (7,5 fps per live view)
* Sensibilitat ISO 100 - 25600 (ampliable fis a H: 51200)
* Gravació de vídeo: 4k (amb retall) a 25 fps, 30 fps (PAL / NTSC), i Full HD 1080p fins a 50/60 fps
* Gravació de vídeo time lapse a 4k i Full HD 1080p
* Pantalla LCD de 3,0" d'1.040.000 píxels abatible i tàctil
* Connexió Bluetooth i Wi-Fi
* Bateria LP-E17
* Entrada de Jack de 3,5mm per a micròfons externs o gravadores

## Diferències respecte a la 800D

* Gravació de vídeo: Gravació de vídeo 4K, en lloc de vídeo FULL HD
* Més rapidesa en ràfega: 7 fps, en lloc de 6 fps
* Buffer en RAW més gran: 40 fotografies, en lloc de 24
* Bateria amb capacitat per realitzar fins a 800 fotografies, en lloc de 600
* Càmera més lleugera: 515 g, en lloc de 532 g

## Inclòs a la caixa

* Cos de la Canon EOS 850D
* Objectiu EF-S 18-55mm f/4-5.6 IS STM
* Ocular EF-2
* Tapa de la càmera R-F-3
* Corretja per la càmera EW-400D-N
* Bateria LP-E17
* Carregador de bateria LC-E17E
* Tapa d'objectiu E-58 II
* Tapa posterior d'objectiu E
* Cable d'alimentació
* Manual d'usuari

## Accessoris compatibles

* Tots els objectius amb muntura EF / EF-S
* Flaixos amb muntura Canon
* Micròfons amb entrada de Jack 3,5 mm
* Targetes de memoria SD, SDHC i SDXC
* Cable mini HDMI (tipus C)

## Referències

* ↑ «Canon EOS 850D, nueva réflex para fotógrafos entusiastas que renueva una de las sagas más populares de la casa» (en castellà). Xataka foto.
* ↑ «Canon EOS 850D | Grabación de vídeo» (en castellà). Qué cámara.
* ↑ «Comparativa vis a vis Canon EOS 800D y Canon EOS 850D» (en castellà). Decamaras.
* ↑ «Canon EOS 850D + objetivo EF-S 18-55mm IS STM» (en castellà). Canon España.
# Capelleta de la Mare de Déu de la Cinta

La Capelleta de la Mare de Déu de la Cinta és una obra de la Ràpita a la comarca del Montsià protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Petita tribuna sobresortint del parament exterior, amb arc rebaixat i marc de fusta a sota la balconada del primer pis. La imatge de guix no té cap valor artístic i representa la verge de la cinta en descens.

## Història

La imatge fou restituïda després de la guerra civil (1936-39). La verge de la cinta gaudeix de gran devoció popular a la zona.

## Referències

* 1 2 «Capelleta de la Mare de Déu de la Cinta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Capelleta de la Mare de Déu de la Cinta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Can Rumbà

Can Rumbà és una obra del municipi d'Òdena (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia que queda tancada per un pati al davant de la façana principal. Consta d'una planta rectangular amb planta baixa, pis i golfes. Té un cos maclat a la façana principal el qual hi ha desfigurat en bona part la porta d'entrada. Aquesta és d'arc de mig punt amb grans dovelles on s'hi ha inscrit la data en la clau i a banda i banda una mateixa decoració de formes geomètriques amb estrelles dins de cercles i creus. A la planta baixa, a d'interior hi ha l'entrada amb sostre d'embigat, el celler, estable i cuina. Totes les llindes brancals són de pedra. Al pis hi ha una sala central amb paviment de terratzo i una de les obertures té una gran llinda de pedra amb decoració semblant a la de la porta d'entrada. En el cos maclat hi ha un habitatge recent al pis un habitatge i a la planta baixa un antic forn de pa.

## Història

En un cap breu s'anomena Rumbà el 1450.
A la porta d'entrada de la casa hi ha la data del 1500.
En un mur a la part exterior de la masia s'hi veuen dos carreus inscrits: 1783 A.M E.M 1870. El mas està documentat des del s. XV, però existent amb anterioritat. Altres noms que ha tingut en el decurs de la seva història són: Mas Arlomba (segles XV, XVI, XVII), i Mas Rumbà a partir del segle xviii. L'explotació o finca de Can Rumbà estava dividida per germania, i al llarg del segle xv van ser dos masos: l'Arlomba Sobirà i l'Arlomba Jussà. L'any 1403 van ser capbrevats pels germans Antoni Arlomba i Maria Arlomba, respectivament. A finals del mateix segle arriben els Mussons a la propietat del Mas. Antoni Mussons rep els establiments de l'Arlomba Sobirà i Mas Puigbufer i, Miquel Mussons, fill, rep l'establiment a principis del segle xvi de l'Arlomba Jussà. A partir d'aquest moment s'uneixen en un de sol, i serà el mas Arlomba. A partir del segle xviii, el Mas passarà a dir-se Rumbà. L'any 1603, el propietari, Valentí Mussons, decideix edificar un nou Mas. Els mestres de cases seran Pere Cosiner, Francesc Coratge i Martí Lleonart, tots occitans; i el cost de l'obra fou de 130 lliures. La nova edificació va tenir les característiques següents:
* Casa de quadre, de 8 canes i mitja per 5 canes d'alçada.
* Portal major, rodó i de pedra picada.
* Planta baixa: cuina, celler, establia, pastador, i escala.
* Primera planta: sala i vuit cambres.
* Dues finestres grans de pedra picada de 7 pams d'amplada i una finestra xica de 5 pams d'amplada.
* Escala de pedra picada d'amplada 1 cana.
* La sala no ha de tenir tinell, però sí aigüera. Una aigüera a la cuina i forn de pastar.
El 1726 estava en mans de Josep Portals, marit de Maria Mussons, pubilla.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Rumbà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ «Cal Rumbà». odenaviva.info. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Can Rull (Sabadell)

* Aquest article tracta sobre el barri de Sabadell. Si cerqueu el mas de Sabadell, vegeu «masia de Can Rull».
Can Rull és un barri de Sabadell situat al nord-oest de la ciutat. El barri deu el seu nom a la masia de Can Rull, la qual era la casa pairal de la família Rull als segles xvii i xviii.

## Història

Can Rull és un dels barris més antics de Sabadell fora del nucli històric. L'any 1924 el propietari dels terrenys, Victoriano Torán, ja va presentar un projecte per a la urbanització i la construcció d'habitatges en un marc de futura ciutat jardí. Els primers anys, la promotora va vendre parcel·les per a la construcció de cases unifamiliars amb hortes, que en molts casos van esdevenir torres d'estiueig construïdes per famílies de Sabadell i Barcelona. Una d'aquestes torres fou la que es va fer construir Lluís Companys l'any 1928, segons un projecte de l'arquitecte Melcior Vinyals i Muñoz, on hi feren estades la seva primera dona Mercè Micó i Busquets i el seu fill Lluís (Lluïset) i la seva filla Maria. Aquesta torre estava situada a la cantonada dels actuals carrers de Zorrilla i d'Antoni Vico, i va ser enderrocada a finals dels anys 1960.
Durant prop de setanta anys hi va existir el «Jardí de l'Amistat», de Llum de la Selva, avui integrat al Parc de Catalunya.
L'any 1931 s'hi instal·là l'enllumenat públic, i durant la Segona República espanyola es construí l'Escola Unitària dels Bosc de Can Rull, l'any 1934. La primera pedra d'aquest grup escolar va ser posada pel president de la Generalitat de Catalunya Francesc Macià el 5 de març de 1933. Al llarg d'aquests anys 1930 en aquest paratge s'hi instal·laren moltes famílies d'arrel republicana, com les dels germans Josep i Joan Miralles i Orrit i Jaume Òssul i Crusafont, i al final s'hi acabà fundant el Centre Republicà Democràtic Federal de Can Rull. A la dècada dels anys 50, al voltant de la primitiva urbanització de Can Rull, van anar apareixent estades, barraques i habitatges d'autoconstrucció. Entre els anys 1954 i 1957 s'hi va instal·lar la xarxa de clavegueram i l'aigua corrent. A la dècada dels 60 la major part de la població que vivia a Can Rull eren treballadors de la indústria i de la construcció. A partir dels anys 70 es va produir el gran creixement de Can Rull, amb la construcció dels primers blocs d'edificis. El primer asfaltat de carrers i voreres es va produir entre els anys 1970 i 1974.
Actualment el barri ha assolit una major integració al nucli consolidat de la ciutat mitjançant el parc de Catalunya i l'Eix Macià.

## Referències

* ↑ Devesa, Antoni. «Sabadell, una font i un barri». Sabadell, una font i un barri, 9, Juliol - agost 1985, pàg. 17.
* ↑ López, Marta; Viana. Can Rull i la Serra d'en Camaró. Creixement(s) a ponent. Sabadell: Museu d'Història de Sabadell, 2011. ISBN 978-84-87221-39-2.
* ↑ «Història del barris de Sabadell (sabadell.cat)». Arxivat de l'original el 2010-11-29. [Consulta: 21 setembre 2010].
# Can Rull (Falset)

Can Rull és una obra gòtica de Falset (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici bastit de carreu i maçoneria arrebossada i pintada, de planta baixa, entressol i pis. La coberta és de teula a una sola vessant. La façana presenta interessants elements gòtics entre els quals cal destacar una porta dovellada amb arc apuntat i un finestral trilobulat a la planta noble.

## Història

La construcció, datada per diversos autors al segle xv, és una mostra del moment d'esplendor de Falset en l'edat mitjana moment en què acollia la cort del comtes de Prades. L'edifici constitueix un element atípic en el context local que s'ha usat com a edifici auxiliar.

## Referències

* 1 2 «Can Rull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Canadell (Sant Joan les Fonts)

Canadell és una masia de Sant Joan les Fonts (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un mas situat a la serra de Canadell, pròxim a la torre de defensa del mateix nom. És de planta rectangular i teulada a dues aigües amb les vessants vers les façanes laterals. Disposa de baixos, dos pisos i golfes. Va ser bastit amb pedra menuda, llevat dels cantoners; les obertures tenen arc de descàrrega i llinda de fusta. Cal destacar la llinda de la porta d'entrada principal: "J O A N C A N A D E L L" i "M A R I A J O S E".

## Història

El dia 11 de gener de 1398, Pere de Canadell confessa i reconeix a l'honorable Gabriel de Prat, senyor de Castellfollit, que ha de prestar a ell i llurs successors 40 sous barcelonesos per diverses propietats que tenia concedides. També tributaren a la família Maçanella, a Elionor Millas de Besalú, a Rafela Malars de Sales de Llierca (esposa del famós Joan de Malars). Trobem datats hereus d'aquest mas fins a l'any 1850, moment en què Joan i Josep, nebots del difunt Josep de Canadell, es varen repartir el patrimoni d'aquesta casa: Joan es va quedar amb el mas Pontí de Montagut i en Josep amb el mas Canadell de Sant Joan.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de Canadell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Cantó de Marsella Sant Giniés

El cantó de Marsella Sant Giniés és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. És format per part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega tot o part dels següents barris de Marsella:
* Sant Giniés
* Le Rouet
* Périer
* La Plage
* Sainte-Anne
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1982 | Pierre Lucas | Divers droite |
| 1982-1988 | Jean-Claude Gaudin | UDF-PR |
| 1988-2008 | Dominique Tian | UDF-PR |
| 2008- | Martine Vassal | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Agesípolis I

Agesípolis I (Agesipolis, Ἀγησίπολις)fou rei d'Esparta, el 22è rei agíade. Va succeir al seu pare Pausànias el 394 aC quan encara era menor d'edat i va regnar 14 anys.
Durant la seva minoria fou posat sota custòdia de Aristodemos. En aquells moments, per la intervenció del sàtrapa persa de Sardes, Titraustes, s'havia format una lliga contra Esparta a la que van entrar Tebes, Atenes, Corint i Argos. Això havia fet necessari cridar al seu col·lega Agesilau II que era a l'Àsia i que va tornar el 394 aC. Aquell mateix any Agesípolis, i de fet el seu tutor Aristodemos, van envair territori corinti i van guanyar la batalla de Nemea, un rierol al sud de Corint.
El 390 aC Agesípolis va arribar a la majoria i li fou confiat el comandament de l'exèrcit que s'havia d'enviar a l'Argòlida. Va obtenir el consentiment dels déus de l'Olimp i del santuari de Delfos, i, rebutjant les reclamacions d'Argos sobre una treva religiosa, va assolar el país, però l'expedició no va aconseguir un establiment permanent i no va servir de res més que per saquejar.
El 387 aC els espartans van encapçalar l'oposició a l'hegemonia de Mantinea a la lliga Arcàdia, el que va portar a la guerra. El 385 aC l'exèrcit espartà dirigit per Agesípolis (per renúncia del rei Agesilau II), va ocupar Mantinea; els espartans foren ajudats pels tebans i Epaminondes va estar lluitant junt amb la gent de Mantinea, i va estar a punt de morir. La ciutat fou ocupada després que el desviament del riu Ofis va provocar l'ensorrament de part de les muralles. Mantinea es va rendir i els seus habitants foren dispersats en quatre ciutats més petites; els líders democràtics es van haver d'exiliar.
El 382 aC va arribar una ambaixada de les ciutats d'Acantos i d'Apol·lònia demanant ajut contra Olint que les volia fer ingressar a la confederació Calcídica. Olint s'havia apoderat de les ciutats a l'oest del riu Estrímon i fins i tot de Pella a Macedònia i volia imposar la seva hegemonia regional. Els espartans van enviar contra Olint al general Fèbides, que es va aturar de camí per ocupar Tebes on va instal·lar al partit aristocràtic. Una segona expedició sota comandament de Telèuties (Germà d'Agesilau II) el 381 aC va acabar amb la mort del cap espartà en un combat no lluny d'Olint. Llavors Agesípolis va agafar personalment el comandament i va iniciar la campanya la primavera del 380 aC. Va ocupar Torone per assalt però en mig de la campanya li van agafar unes febres que li van causar la mort en set dies, quan era a Afitis (Aphytis) a la península de Pallene. El seu cos fou cobert de mel i enviat a Esparta per ser enterrat. El seu Col·lega Agesilau II va sentir la seva mort, ja que sembla que l'apreciava força. El va succeir el seu germà Cleombrot I.

## Referències

* ↑ Grote, George. A history of Greece (en anglès). J. Murray, 1852, p. v.9, p.493.
# Toliara

Toliara (fins 1960 Tuléar) és una ciutat de Madagascar. És la capital de la regió Atsimo-Andrefana i de la província de Toliara.
L'ortografia actual del nom es va adoptar en la dècada de 1970, i reflecteix l'ortografia de la llengua malgaix. Molts noms de llocs geogràfics es van alterar de manera similar en aquest moment de les seves grafies franceses anteriors després de la independència de Madagascar el 1960.
La ciutat té una població de 113.014 habitants (cens de 2005). Com a ciutat portuària, actua com un important centre d'importació/exportació de productes bàsics com el sisal, el sabó, el cànem, el cotó, l'arròs i els cacauets. Air Madagascar duu a terme vols regulars en aquesta ciutat.

## Referències

* ↑ Jean-Michel Lebigre et Francis Veriza. Petite encyclopédie du Grand Sud de Madagascar.. Pessac: Presses Universitaires de Bordeaux & LGPA-Editions, Coll. A la Croisée des Sciences n°2, 2016, p. 230. ISBN 979-10-300-0030-6.
* ↑ Font: «2005 population estimates for cities in Madagascar».

## Bibliografia

* Dr. Michael Flach, Corina Haase, MADAGASIKARA - Insel meiner Traeume, Exclusivefotografy, 11/2007, 208 pages, Picturebook, ISBN 978-3-935971-40-9, Madagaskar in pictures - Exclusivefotografy
* R. J. Barendse, Arabian Seas 1700-1763: The Western Indian Ocean in the eighteenth century
* Du Maine, Idée de la côte orientale de Madagascar, Paris, 1792
# Font de les Piques

La Font de les Piques és una obra barroca de Lleida protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La font té unes pilastres i frontó sobre plànol de fons emmarcat amb un escut de pedra en relleu, a la part baixa i dins el basament sobresurt un relleu d'un cap d'animal per on brolla l'aigua.

## Història

Va ser traslladada dels abeuradors del carrer de les Piques, prop de la plaça Cervantes, a l'any 1950, i situada al lloc actual a principis dels anys setanta.

## Referències

* 1 2 «Font de les Piques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Joan Baptista Coye

Joan Baptista Coye (en francés Jean-Baptiste Coye; Mouriès, el 6 de juny de 1711 - el 17 de febrer de 1771) fou un escriptor provençal de llengua occitana. És l'autor, entre altres coses, d'una comèdia de 1743 titulada Lou Nòvi parat i també d'un poema prou famós : Lo Désir. Coye és esmentat dins l'antologia d'Achard (entitulada Lo Boquet provençau com un dels majors escriptors provençals del segle xviii.

## Edicions

* Oeuvres complète de J. B. Coye en vers provençaux. Arles : Mesnier, 1829.
* Lou Bouquet Prouvençaou. Marsella : Achard, 1823.

## Bibliografia

* Anatole, Cristian. Lafont, Robèrt. Nouvelle histoire de la littérature occitane. París: PUF, 1970.

## Enllaços externs

* Obres completes publicades en 1829 a Google book
* Lo nòvi parat (en una grafía anterior al Felibrige), Biblioteca de Tolosa de Llenguadoc Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Rosa Genís Perramon

Rosa Genís Perramon (Figueres, 1917 - Figueres, 2002) fou una pintora catalana.
Filla de Teresa Perramon Cuadevall i Facund Genís Fajula, des de molt jove ja feia dibuixos sobre cartó. Entre 1926 i 1929, va anar a l'Escola d'Arts i Oficis de Figueres i després va marxar a Alemanya durant 3 anys. A la tornada va reprendre classes a la Escola d'Art amb Ramon Reig, de tenidoria de llibres al Liceu Monturiol (1934) i a la Escola del Treball de Figueres, fins a principis de 1938.
Durant la postguerra, va estudiar a l'Escola Massana de Barcelona i amb el professor Armand Miravalls. El 1944 es va casar amb Francesc Padró Aiguaviva amb qui va tenir dos fills, Facund i Rosa. Va regentar amb el seu marit una drogueria on acollí, a la rebotiga, una tertúlia artística i literària on acudien intel·lectuals i artistes en temps de la dictadura. A principis dels anys 1960, va quedar vídua i va continuar regentant la drogueria.
Va pintar durant tota la seva vida i va deixar molta obra en col·leccions particulars. El seu genere preferit van ser les flors amb un cromatisme intens i textures quasi transparents. Però també va pintar paisatges com Rabós d'Empordà i Colera, on sortia a pintar amb el cavallet i estiuejava. Sempre va fer pintura figurativa.

## Referències

* ↑ Bassas i Masanés, 2020, p. 79.
* ↑ Bassas i Masanés, 2020, p. 80 i 81.

## Bibliografia

* Bassas, Assumpta; Masanés, Cristina. «Rosa Genís Perramon». A: Ajuntament de Figueres. Pintar, crear, viure. Dones artistes a l'Alt Empordà (1830-1939), 2020, p. 79-82. ISBN 978-84-120316-5-2.
# Sa Unió de Formentera

Sa Unió de Formentera (escurçat Sa Unió) és una coalició electoral formenterera d'àmbit insular creada el 2011 com a successora de l'AIPF per concórrer a les eleccions al Consell de Formentera i al Parlament de les Illes Balears. Aquesta coalició actualment la componen el Partit Popular de Formentera i Compromís amb Formentera. El president de l'organització és Llorenç Córdoba Marí.
La coalició inicialment la componien el Partit Popular i el Grup d'Independents de Formentera i es presentà a les eleccions al Consell Insular i al Parlament de les Illes Balears de 2011, però amb la dissolució del GUIF i el sorgiment de Compromís amb Formentera com a escissió, ambdues formacions es presentaren en solitari a les eleccions insulars i autonòmiques de 2015. A les eleccions del 2019, la coalició es recompongué amb aquests dos partits com a integrants, assolint 6 consellers al Consell però quedant lluny d'obtenir l'escó autonòmic.
Es repetí la coalició a les eleccions insulars i autonòmiques del 2023, a les que Sa Unió aconseguí una majoria absoluta de 9 consellers al consell insular i obtingué l'escó formenterenc al Parlament.

## Resultats electorals
### Consell Insular de Formentera

| Elecció | Vots | % | Consellers | +/– | Candidat | Govern |
| 2011 | 1.308 | 34,66 | 5 / 17 | 1* | Javier Serra Torres | Oposició |
| 2019 | 1.330 | 33,77 | 6 / 17 | ** | Llorenç Córdoba | Oposició |
| 2023 | 1.870 | 47,12 | 9 / 17 | 3 | Llorenç Córdoba | Majoria absoluta |

### Parlament de les Illes Balears

| Elecció | Vots | % | Diputats | +/– | Candidat |
| 2011 | 1.352 | 0,32 | 0 / 59 | 1$^*$ | Javier Serra Torres |
| 2019 | 1.419 | 0,33 | 0 / 59 | $^{**}$ | Jose Manuel Alcaraz |
| 2023 | 1.747 | 0,39 | 1 / 59 | 1 | Llorenç Córdoba |
$^*$ Respecte a AIPF del 2007.
$^{**}$ Respecte al 2011

## Referències

* ↑ «Lorenzo Córdoba, cabeza de cartel de Sa Unió al Consell de Formentera y al Parlament Balear» (en castellà). [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «El PP desaparece en Formentera para convertirse en Sa Unió» (en castellà). [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «Enciclopedia d'Eivissa i Formentera: Compromís amb Formentera (Compromís Formentera)». [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «La coalició electoral al Consell de Formentera entre Compromís i PP ja és un fet». [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «Constitución de coalición electoral» (en castellà). [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «Sa Unió pone fin a más de 15 años de gobiernos de izquierdas en Formentera» (en castellà). [Consulta: 30 maig 2023].

## Enllaços externs

* Sa Unió de Formentera
# Rosa Sels

Rosa Sels (Vorselaar, 4 d'agost de 1937) va ser una ciclista belga que va combinar la carretera amb el ciclisme en pista. Va aconseguir tres medalles als Campionats del Món en ruta.
Els seus germans Edward i Karel també es van dedicar al ciclisme.

## Palmarès en ruta

* 1960
** Campiona de Bèlgica en ruta

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it