OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corticoesteroide

Els corticoides o corticoesteroides són un tipus d'hormones esteroides produïda per les glàndules suprarenals. Aquestes hormones compleixen un paper fonamental en la regulació de distintes funcions de l'organisme.

## Tipus

* Glucocorticoides, com el cortisol, controlen el metabolisme d'hidrats de carboni, greixos i proteïnes; són antiinflamatoris en impedir l'alliberament de fosfolípids; disminueixen l'acció dels eosinòfils; i més. S'utilitzen com antiinflamatoris en diverses malalties.
* Mineralocorticoides, com l'aldosterona, controlen els nivells dels electròlits i de l'aigua, principalment mitjançant la retenció de sodi al ronyó.
Per saber quin d'ells està indicat en cada cas hem de conèixer:
* La rapidesa de l'acció.
* La potència de l'acció.
* Els efectes col·laterals.
En cas d'urgència s'utilitzen els d'acció ràpida (esteroides), en casos de tractaments llargs escollirem els d'accions més prolongades, si és necessari, si no els que poden emular una secreció normal. Els d'acció mineralocorticoide produiran més retenció de líquids, per això es contraindiquen en teràpies prolongades. Els d'acció prolongada no emulen la secreció normal del cos i produeixen atròfia suprarenal, per tant no s'utilitzen en teràpies de llarga duració. En els tractaments prolongats s'utilitzen els de duració mitjana, dosis matinal i en dies alterns.

## Referències

* ↑ Katzung, Bertram G. McGraw-Hill Medical Publishing Division. Basic and clinical pharmacology, 2006. ISBN 0-07-145153-6.
* ↑ Rhen, T.; Cidlowski, J.A. «Antiinflammatory action of glucocorticoids - New mechanisms for old drugs». N. Engl. J. Med., 353, 16, 2005, pàg. 1711-23. DOI: 10.1056/NEJMra050541. PMID: 16236742.
* ↑ McGee, S.; Hirschmann, J. «Use of corticosteroids in treating infectious diseases». Arch. Intern. Med., 168, 10, 2008, pàg. 1034-46. DOI: 10.1001/archinte.168.10.1034. PMID: 18504331.

## Enllaços externs

* «Relative Potencies and Equivalent Dose of Corticosteroids» (en anglès). National Library of Medicine. [Consulta: 15 juny 2022].
* «Therapeutic and Adverse Effects of Glucocorticoids». U.S. Pharmacist, 31-08-2001. Arxivat de l'original el 19 desembre 2008. [Consulta: 15 juny 2022].
Viccionari
# Dionís d'Antioquia

Dionís d'Antioquia (grec antic: Διονύσιος, Dionýsios) va ser un sofista grec del segle vi dC el corpus epistolar del qual s'ha conservat.
Va ser actiu com a sofista a Dafne d'Antioquia, on va ensenyar a cert Cal·liopi, i sembla que era deixeble de Procopi de Gaza. També constsa la seva activitat com a oradaor públic. És autor d'un corpus de 85 lletres que s'ha conservat fins als nostres dies. Les primeres 46 són les úniques que inclouen el nom del receptor, i són les que han estat publicades més sovint (Manuzio, Venècia, 1499; Stephanus, París, 1577; Cujacius, Orleans, 1606; i Hercher, Epistolographi Graeci, Paris, 1873). Algunes d'aquestes lletres també figuren a les col·leccions de lletres de Libani.
Hi ha autors que atribueixen aquestes cartes a Dionisi de Milet, sense cap justificació. Segurament és la persona a qui anava dirigida la carta número 19 escrita per Enees de Gaza.

## Referències

* ↑ «Dionysios 127». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). «Dionysius of Antioch». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 2 gener 2023].
# Mossèn

Mossèn o mossén és un tractament d'origen medieval a la Corona d'Aragó. Aquest tractament estava reservat als cavallers (precedit sovint del títol de Magnífic), als Ciutadans Honrats (precedit sovint del títol d'Honorable o de Discret) i posteriorment es permeté el seu ús a la resta de membres de la Mà Major, a excepció dels metges i els advocats, als quals hom donava el tractament de Misser; a partir del segle xvi i de manera esporàdica, també s'observa com els mercaders i d'altres de la Mà Mitjana reberen aquest tractament. Al Regne de València el seu ús fou legal pels Homes de Paratge.
Actualment el seu ús es reserva per als sacerdots i diaques, de l’orde clerical.

## Bibliografia

* «Mossèn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Charles Journet

Charles Journet (Ginebra, 1891 - Friburg, 1975) va ser un teòleg i religiós catòlic suís. Va interessar-se per les relacions entre catòlics i protestants i va denunciar l'antisemitisme dels nazis. Va dirigir la revista Nova et vetera des de 1928 fins a la seva mort. Va rebre la influència de Jacques Maritain i va estudiar durant anys la figura de Sant Joan de la Creu. Va escriure Connaissance et inconnaissance de Dieu (1943) o L'Église du Verbe Incarné, en tres volums (1942, 1951, 1963).
El 1965 va ser nomenat cardenal i va participar en el Concili Vaticà II, especialment en el tema de la llibertat religiosa i la constitució de Gaudium et Spes. Va ser mentor del cardenal suís Georges Cottier.
Mort a Friburg (Suïssa) el 1975, fou enterrat al monestir de la Valsainte a Gruyères. Després de la seva mort va demanar-se la seva beatificació, procés acceptat per la Congregació per a les Causes dels Sants que li va atorgar el títol de Servent de Déu.

## Referències

* ↑ «Charles Journet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Li Feng (Shu Han)

* Per altres persones anomenades igual, vegeu Li Feng.
    En aquest nom xinès, el cognom és Li.
Li Feng, nom estilitzat, va ser un oficial de l'estat de Shu Han durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Va ser un oficial administratiu de confiança de l'emperador Liu Shan. El seu pare va ser Li Yan, un oficial de Shu Han també.

## Nomenaments i títols en possessió

* Controlador Cap de la Província de Jiang
* Governador de Zhu Ti

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Frederic de Dohna

Frederic de Dohna (en alemany Friedrich von Dohna) va néixer a Kostrzyn (Polònia) el 1621 i va morir a la ciutat suïssa de Lutry el 27 de març de 1688. Era un noble d'origen polonès fill de Cristòfol II de Dohna (1583-1637) i d'Úrsula de Solms-Braunfels (1594-1657).

## Matrimoni i fills

El 29 d'octubre de 1656 es va casar a la població francesa de Pont de Vesle amb Esperança de Puy Montbrun-Ferrassierres (1638-1690), filla del marquès Joan III de Puy (1597-1670) i d'Antonieta de Pointsant (1599-1654). El matrimoni va tenir els següents fills:
* Enriqueta Amàlia (1658-1707), casada amb Juli Enric de Friesen (1657-1706).
* Luïsa Enriqueta (1660-1716, casada amb Frederic Cristòfol de Dohna-Carwiden (1664-1727).
* Alexandre (1661-1728), casat amb Amàlia de Dohna-Carwinden (1661-1724).
* Enriqueta Úrsula (1663-1712), casada amb Ferran Cristià de Lippe-Detmold (1668-1724).
* Cristòfol (1665-1733), casada amb Frederica Maria de Dohna (1660-1729).
* Esperança (1668-1729).
* Joan Frederic (1663-1712, casat primer amb Helen McCarthy (1671-1698) i després amb Albertina Enriqueta de Bylandt (1673-1725).
* Sofia Albertina (1674-1748), casada amb Enric Guillem de Solms-Wildenfels (1675-1741.

## Enllaços externs

* http://awt.ancestrylibrary.com
# Frederic de Ratisbona

* Per a altres significats, vegeu «Sant Frederic».
Frederic de Ratisbona (Ratisbona, Baviera, segona meitat del segle xiii - 1329) fou un germà llec augustinià. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Nascut a Ratisbona al si d'una família modesta, va ingressar a l'Orde de Sant Agustí al convent de Sant Nicolau de la seva ciutat com a germà llec. El convent era llavors el més important de l'orde a tot Baviera, i en 1290 va hostatjar el capítol general en el qual s'establiren les constitucions agustinianes.
Hi va treballar com a llenyataire i fuster, però va destacar per la seva caritat, amor a la pregària i la devoció al Santíssim Sagrament, que van fer que la comunitat el tingués en gran estima.
Va morir al monestir el 29 de novembre de 1329.

## Veneració

Fou sebollit a l'església de Santa Cecília de Ratisbona. Se li atribuïren miracles i guaricions, i en 1481 es recolliren en un volum per incoar el procés de beatificació. Finalment, el papa Pius X el va proclamar beat el 12 de maig de 1909. És el patró dels germans llecs de l'Orde de Sant Agustí.
Se sap poc de la seva vida; en canvi, abunden les llegendes, recollides al segle xvi per Hieronymus Streitel, prior i cronista augustinià de Ratisbona. Una d'elles diu que un dia que estava treballant, com que no podia arribar a temps a la comunió, un àngel la hi portà i li donà directament de les seves mans.
# Fòrum Democràtic Angolès

El Fòrum Democràtic d'Angola (Fórum Democrático Angolano) va ser un partit polític d'Angola. El partit va ser format per dissidents d'UNITA dissidents al Canadà. El president de la FDA va ser Georges Rebelo Chikoti (1955). El FDA es va alinear amb la Tendència Democràtica de Reflexió (TRD), que després no es va constituir com un partit formal. Els líders de TRD eren Pablo Tchipilica, Miguel N'Zau Puna (exsecretari general d'UNITA) i Tony da Costa Fernandes.
L'FDA ha participat en les eleccions generals d'Angola de 1992. Molts membres del TDR formaven part de la seva llista. El partit va obtenir 12.038 vots (0,3%) i un escó a l'Assemblea Nacional d'Angola (Miguel N'Zau Puna). Quan Puna va ser nominat ambaixador d'Angola al Canadà el 1997, el seu escó parlament va ser ocupat per António Dias da Silva. El 2006, Dias da Silva va ser expulsat del parlament. I en 2010 Chicoty fou nomenat secretari d'afers exteriors. No es va presentar a les eleccions legislatives d'Angola de 2008.
L'FDA ha deixat de funcionar, però TRD continua existint.

## Referències

* ↑ Perfil Arxivat 2017-05-05 a Wayback Machine. al Ministeri d'Exteriors d'Angola
* ↑ Quem é George Chikoty, o novo ministro das Relações Exteriores, 20 de novembre de 2010, angonoticias
* ↑ George Chicoty, Secretario de Estado para as Relações Exteriores, 23 d'octubre de 2010
* ↑ Angop. «Tribunal Constitucional extingue 67 Partidos Políticos». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 19 maig 2017].
# Geneviève Morrison

Geneviève Morrison (Shawville, 24 de setembre de 1988) és una esportista canadenca que competeix en lluita estil lliure, guanyadora d'una medalla de bronze en el Campionat Mundial de Lluita de 2015 i dues medalles en el Campionat Panamericà de Lluita, or en 2015 i bronze en 2007.
En els Jocs Panamericans de 2015 va obtenir la medalla d'or en la categoria de 48 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2015 | Las Vegas (Estats Units) Estats Units | 3 | Lliure 48 kg |
| Jocs Panamericanos ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2015 | Toronto ( Canadà) Canadà | 1 | Lliure 48 kg |
| Campionat Panamericano ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2007 | San Salvador ( El Salvador) El Salvador | 3 | Lliure 51 kg |
| 2015 | Santiago ( Xile) Xile | 1 | Lliure 48 kg |

## Referències

* ↑ «Geneviève Morrison» en IAT.uni-leipzig.de (en anglès).
# Geneviève Vix

Geneviève Vix (Nantes, 1879 - París, 25 d'agost de 1939) fou una soprano francesa. Era descendent del pintor holandès Adriaen Brouwer.
Estudià al Conservatori de Nantes i després al Conservatori de París. Feia el seu debut al Palais Garnier el 1905 en l'estrena de Daria, després interpretava la Margarida a Faust, Armide, i Julieta a Romeu i Julieta. A l'Opéra-Comique debutà el 27 setembre de 1906 i fou un membre de la companyia durant sis temporades, creant els papers de Concepción a L'Heure espagnole el 1911 i Francesca a Francesca da Rimini el 1913. També cantava a Louise, Carmen, Don Giovanni, Tosca, La traviata, Werther i Cendrillon a la Salle Favart. El 21 de febrer de 1908 cantà Geneviève en un ressorgiment de Geneviève de Brabant al Théâtre des Variétés, Paris.
A mitjan 1920, malgrat alguns problemes vocals, va crear el rol de Catharina a La Mégère approvoisée per a l'Òpera de París (1925) i La Tisbé a Angelo per a l'Opéra-Comique (1928).
Gaudiria d'una carrera internacional amb aparicions a Barcelona, Madrid, Buenos Aires, Montevideo, Rio da Janeiro, l'Havana, Chicago, Nova York, Boston, Roma, el Caire i Constantinoble, afegint Saffo, Salomé, Pelléas et Mélisande i Thaïs al seu repertori.
Va enregistrar àries de Carmen. Vix es retirava dels escenaris el 1935.

## Al Liceu

Va cantar assíduament al Gran Teatre del Liceu. Dona de gran bellesa, Gaziel deia que "era una doneta encisadora -prou es veia a mesura que anava traient-se els vels de Salomé, un darrere l'altre, durant la famosa dansa-, que acabà essent amant del rei Alfons XIII".

## Referències

* 1 2 3 Gourret J. Dictionnaire des cantatrices de l'Opera de Paris. Editions Albatros, Paris, 1987.
* ↑ Wolff S. Un demi-siècle d'Opéra Comique (1900-1950). André Bonne, Paris, 1953.
* ↑ Gänzl K, Lamb A. Gänzl's Book of the Musical Theatre. The Bodley Head, London, 1988.
* ↑ http://www.historicopera.com/jsingeruv_page2.htm Arxivat 2009-04-27 a Wayback Machine.
* ↑ Iborra, Joaquim. La mirada del conserge: dietari del Gran Teatre del Liceu (1862-1981). Institut del Teatre, 1999, p. 239. ISBN 9788477946236.
# Magstatt-le-Bas

Magstatt-le-Bas (en alsacià Needermàschgez) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 465 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 201 | 206 | 221 | 303 | 337 | 414 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Lucien Brunner | |

## Personatges il·lustres

* Charles Zumstein, poeta en alsacià.
# Geografia matemàtica

La geografia matemàtica, s'enfoca en la superfície terrestre, estudiant la seva representació matemàtica i la seva relació amb la lluna i el sol. Aquesta vocació dual no és en si inconnexa, ja que per mitjà de l'estudi dels fenòmens de la superfície que esdevenen producte de la interacció amb el sol i la lluna es pot traçar l'equador terrestre, els tròpics, les línies polars, les coordenades geogràfiques i fins i tot mesurar la grandària de la Terra
Les principals branques de la geografia matemàtica són: la geografia astronòmica, la cartografia, la fotogrametria, l'anàlisi espacial, la topografia, la geoestadìstica i la Geomàtica.
La geografia matemàtica és el bressol de la tradició espacial de la geografia, per la seva preocupació per la localització i per la representació de l'espai de la superfície terrestre. Això es comprèn de millor manera si es considera la gran aportació que la geometria, la ciència que estudia l'espai, ha brindat a la geografia matemàtica. La geografia matemàtica proporciona un marc segur per a la localització, distribució i representació de l'espai geogràfic, marc del qual es nodreixen la resta de les branques geogràfiques. Els geògrafs de la tradició espacial utilitzen el terme "espacialitzar", com a sinònim de "mapejar" o "cartografiar".
La geografia matemàtica és una de les branques de la geografia que neix amb la geografia. El pare de la geografia; Eratòstenes de Cirene, és també el pare de la geografia matemàtica, aquest en el seu llibre "Geographia" dedica el primer tram del seu llibre a l'estudi dels fenòmens fruit de la interrelació entre la superfície terrestre i el sol i la lluna, juntament amb els estudis de la seva forma, preocupant també de la representació fidel de la superfície terrestre. A la segona part del seu llibre exposa les seves mesures de la grandària de la Terra.
Comunament els continguts de la geografia matemàtica són els primers a tractar-se en abordar un estudi introductori de la geografia, en abastar la localització de la Terra en l'univers i en el sistema solar, els moviments terrestres, la influència del sol i la lluna en la superfície (punt de partida ineludible i essencial en branques com Climatologia i Hidrologia) i la definició i comprensió dels sistemes de localització, com a base de tot estudi geogràfic.
En l'últim temps la geografia matemàtica ha pres més rellevància pel desenvolupament dels sistemes d'informació geogràfica (SIG). La modelació matemàtica de diversos fenòmens en la superfície terrestre a través dels SIG li ha obert un important camp a la disciplina, que li ha permès una major interacció amb altres branques de la geografia com la hidrologia, la climatologia, la geomorfologia o la geografia econòmica.

## Referències

* ↑ Geografia Astronòmica
* 1 2 Geografía matemática a geografia.laguia2000.com
* ↑ Eratóstenes y la medición de la esfera terrestre

## Enllaços externs

* Centre de Geografia matemàtica
* (anglès) Mathematical Geography Institute
* Geografia matemàtica a Youtube
# Geografia mèdica

És la branca de la geografia que s'encarrega de l'estudi dels condicionants ambientals que influeixen en l'aparició i difusió de les malalties, així com dels factors socials que condicionen l'accessibilitat de la població als serveis de salut.

## Evolució

Aquest camp del coneixement es pot dividir en tres fases. La primera, que es desenvolupa durant el segle xix, correspon a la medicina ambientalista de les "topografies mèdiques". La segona fase, que es desenvolupa a partir dels anys 1920 dins de l'escola francesa de geografia, s'ocupava principalment de l'estudi dels anomenats "complexos patògens". Arran del desenvolupament de l'escola de geografia marxista i humanista es desenvolupa una tercera fase, que s'anomena "geografia de la salut", que se centra en la identificació i estudi dels condicions socials que permeten o no l'accés als serveis de la salut. És a dir, l'èmfasi no es fa tant en la malaltia com en la salut.

## Vegeu també

* Geografia humana
* Salut pública

## Referències

* ↑ «MISERIA, MIASMAS Y MICROBIOS. LAS TOPOGRAFÍAS MÉDICAS Y EL ESTUDIO DEL MEDIO AMBIENTE EN EL SIGLO XIX». [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «El estudio de la salud y la enfermedad desde una perspectiva geográfica: temas, enfoques y métodos». [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ Kearns, Robin A. «Place and Health: Towards a Reformed Medical Geography∗». The Professional Geographer, 45, 2, 01-05-1993, pàg. 139–147. DOI: 10.1111/j.0033-0124.1993.00139.x. ISSN: 0033-0124.

## Bibliografia

* JORI, G. (2013). El estudio de la salud y la enfermedad desde una perspectiva geográfica: temas, enfoques y métodos. Biblio3W Revista Bibliográfica de Geografía y Ciencias Sociales.
# Los Rayos

Los Rayos (2004) és el segon àlbum del músic compositor i cantant argentí Vicentico en la seva carrera en solitari.

## Llista de cançons

Totes les cançons són de Vicentico excepte les que mencionen un altre autor.
* "Los Caminos de la Vida" (Omar Antonio Geles Suárez) – 4:03
* "La Libertad" – 4:09
* "Las Armas" – 4:07
* "El Barco" – 3:06
* "El Tonto" – 3:37
* "Tiburón" (Ruben Blades) – 3:05
* "Soy Feliz" – 3:42
* "El Engaño" – 3:35
* "La Verdad" – 3:28
* "El Cielo" – 4:31
* "La Nada" – 3:36
* "La Señal" – 3:52

## Músics i personal tècnic
### Músics

* Vicentico - veu, direcció d'art, direcció musical, productor
* Dani Buira - tambors, percussió
* Daniela Castro - contrabaix
* Juan E. Scalona - trombó

### Músics convidats

* Flavio Oscar Cianciarulo - baix
* Lucho González - guitarra
* Erving Stutz - flugelhorn, trombó, trompeta, arranjaments de vent
* Julieta Venegas - acordió, piano, vocals

### Personal tècnic

* Amadeo Alvarez - assistent de producció
* Sebastián Arpesella - fotografia
* Javier Caso - assistent de producció
* Walter Chacon - enginyer, mescla
* Pablo Durand - programació
* Cynthia Lejbowicz - coordinació de producció
* Nora Lezano - fotografia
* Paco Martin - A&R
* Diego Ortells - programació
* Diego Ramirez - assistent
* Eduardo Rivero - assistent d'estudi
* Alejandro Ros - disseny gràfic
* Afo Verde - A&R, direcció d'art, direcció musical, productor
* Carlos Martos Wensell - enginyer de so

## Enllaços externs

* Web oficial
* Los Rayos a Musicbrainz
# Fórmula de Regnault

La fórmula de Regnault és una fórmula empírica obtinguda pel químic francès Henri Victor Regnault que permet calcular la calor latent de vaporització de l'aigua a diferents temperatures. Matemàticament es pot expressar així:
    $L_{v}=3\ 335-2,91\times T$
on T és la temperatura expressada en kèlvins i L$_v$ la calor latent expressada en kilojoules per kilogram (kJ/kg).
Aquesta fórmula és vàlida per a temperatures entre 100 °C i 200 °C (373 K a 473 K). S'empra en el funcionament d'autoclaus.

## Referències

* ↑ J.Ph. Pérez et A.M. Romulus. Thermodynamique. Fondements et applications. Paris, Masson, 1993, p. 202.
# Gall cuaforcat

El gall cuaforcat (Lyrurus tetrix) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita als boscos del nord d'Europa i d'Àsia, des de les Illes Britàniques i Escandinàvia, cap a l'est, pel nord de Rússia i de Sibèria. Cap al sud arriben fins als Alps, Balcans, Turquestan, nord de Mongòlia i Corea.

## Referències

* ↑ «Gall cuaforcat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# GD Sundy

Grupo Desportivo Sundy és un club de futbol que es basa a la població de Sundy a l'illa de Príncipe a São Tomé i Príncipe. L'equip juga a la Lliga de Príncipe de futbol a la seva divisió local i juga a l'Estadi 13 de Julho a la capital de l'illa, tal com fan tots els clubs de l'illa, el seu camp principal és el Campo de Sundi que es troba a Sundy. El seu sobrenom és Nigéria.

## Història

L'equip va guanyar el títol de l'illa el 1989, i és el desè club en obtenir el primer i únic títol nacional el 2010.
La participació dels seus primers tres campionats va acabar en derrota, primer davant l'Inter Bom-Bom, després amb Bairros Unidos un any més tard. En les semifinals nacionals de 2007 va perdre davant el Vitória 4-3 el 12 de maig. El 6 de març de 2010, Sundy es va enfrontar al 6 de Setembro en la final nacional del títol. En el minut 11 de la segona part, Sundy va perdre 1-3, amb un gol de penal.
En els totals del campionat regional, el títol del club es va compartir amb Os Operários en 1990 fins a 1993, quan els totals de Sundy el posaven en segon lloc, i després el tercer després del Porto Real va guanyar el seu segon títol 1999. Els títols de campió de Sundy van ser compartits de nou amb Porto Real amb dos en 2001 i després amb Os Operários el 2002 amb més de tres, en títols Sundy es va convertir en segon el 2004 i va durar fins a 2009, quan va ser compartit amb Os Operários de nou quan tornà a ser segon amb títols, aquest nombre el va compartir posteriorment amb Porto Real el 2014 i amb Sporting Príncipe per a una temporada l'any 2016. Juntament amb Porto Real i Sporting, el seu total el va fer segon darrere dels cinc totals d'Os Operários al setembre de 2017 .
També Sundy va guanyar el seu primer títol de Copa el 2001 i el més recent el 2013, en total 4. La primera aparició de Sundy en la final de Copa va ser el 2001, on van perdre amb el Vitória FC (Riboque) 4-3, després van perdre amb el mateix club el 2007 i el 2011 per 4-1, la seva última va ser el 2013, que també va perdre davant l'UDRA del sud de São Tomé 5-1.

## Palmarès

* Campionat de São Tomé i Príncipe de futbol: 1
       2009/10
* Lliga de Príncipe de futbol: 4:
       1985, 2000, 2001, 2009
* Taça Regional de Príncipe: 4
       2001, 2007, 2011, 2013

## Referències

* ↑ «Nivel do futebol são-tomense e tão baixo que nem entusiasma os espectadores» (en portuguès). Téla Nón, 15-03-2010 [Consulta: 15 setembre 2017].
* ↑ São Tomé e Príncipe 2000 José Batalha & RSSSF.com
* ↑ São Tomé e Príncipe 2001 José Batalha & RSSSF.com
* ↑ São Tomé e Príncipe 2006/07 José Batalha & RSSSF.com
* ↑ São Tomé e Príncipe 2009 José Batalha & RSSSF.com
* ↑ «São Tomé e Príncipe: Equipa do 6 de Setembro vence a Taça» (en portuguès). Jornal de São Tomé e Príncipe, 07-03-2010. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2014. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Sundy sagrou-se campeão nacional, 6 de Setembro ganhou a Taça» (en portuguès). Visão de Sábado, 07-03-2010. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2014. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Lomnička

Lomnička és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1294.