OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plaça de l'Oli (Girona)

Plaça de l'Oli és una plaça situada al barri Vell de Girona esmentada amb aquest nom l'any 1368. El carrer del Sac, que després va perdre el seu nom i va quedar integrat en el conjunt de la plaça, ja és documentat des del segle XV. El carrer del Sac era i és el cul de sac que surt del costat de la porta de l'església del Carme en direcció est. Els registres de documents històrics on apareix el nom de la plaça indiquen que inicialment va servir de mercat de l'oli.

## Configuració

Té una forma de triangle irregular i s'hi arriba des del carrer Ciutadans i caminant en direcció nord, actualment està indicada com el punt d'intersecció entre els carrers Cort Reial (esquerra), del Sac i Pujada Sant Domènec (dreta), Ciutadans (sud) i Força (nord), però en realitat la Plaça de l'Oli és la petita plaça que hi ha arribant al final del carrer del Sac, el qual queda tancat per un edifici on hi ha unes oficines de la Diputació de Girona. Dins d'aquestes oficines es pot veure encara part d'una antiga façana del segle xiii al costat del qual circulava un carrer que, tot fent ziga-zagues, pujava fins a la zona de l'actual seminari.
En aquesta plaça hi afronten diverses cases senyorials:

### Palau de Caramany

    Al carrer de Carreras Peralta, situat a la plaça de l'Oli, hi ha el palau de Caramany, també conegut com la casa Pérez Xifra, un edifici senyorial dels segles XVI-XVIII que pertanyia originàriament a la família Caramany. Any de construcció: s.XVI-XVIII Estil arquitectònic: Renaixentista.

### Casa de Pol

    Pl. de l'Oli, 1. Any de construcció: a mitjan s. XIX. Estil arquitectònic: Neoclassicisme-romàntic.

### Casa propietat del Dr. Lluís Batlle i Prats

    Casa propietat del Dr. Lluís Batlle i Prats, que la té per herència materna, casa de nobles proporcions i amb sales molt ben decorades segons el gust de mitjans del segle passat.

### Antic Casal de la plaça de l'Oli

    Pl. de l'Oli, 5. Any de construcció: s.XVI Estil arquitectònic: Obra popular.

## Història

Entre els segles XII i XIV es va produir a Girona un creixement urbà fora murs que va fer augmentar la superfície urbana cinc vegades i la població fins a nou vegades.
Al sud del carrer Ballesteries s'hi obria l'Areny (s'ubicava a l'espai comprès entre els actuals carrers Mercaders i la Rambla), zona en la qual se celebrava el mercat, aquesta zona es va urbanitzar intensament i va esdevenir el burg amb més pes demogràfic i comercial de Girona. L'expansió es va estendre fundant barris nous i va arribar a formar un gran espai urbà que s'estenia des de les Pedreres fins al riu Onyar i des de la plaça de l'Oli fins al començament del carrer del Carme.

## Referències

* ↑ Ajuntament de Girona «La Girona Medieval» (en català). “Girona, itineraris” (ISSUU), 21-06-2015, pàg. 6, 21, 22, 23 i 38.
* ↑ Negre i Pastell, Pelai. ANTIGUES CASES SENYORIALS GIRONINES, 21/06/2015.
# Planta estimulant

Una planta estimulant (o psicoestimulant o psicotònica) és qualsevol planta que augmenta els nivells d'activitat motriu i cognitiva, reforça la vigília, i també l'estat d'alerta i l'atenció. Els estimulants vegetals sovint han estat molt relacionats amb els hàbits i creences arrelades en totes les cultures del món.
Diverses plantes tenen el potencial de desencadenar efectes estimulants en l'home degut als principis actius que contenen. Generalment, un cop ingerides alliberen progressivament substàncies (generalment alcaloides) amb potencial psicoactiu. Aquestes plantes, a diferència de les plantes alimentàries, no són immediatament digerides, sinó que prèviament indueixen canvis apreciables en l'estat d'equilibri de determinades funcions orgàniques per, més tard, ser metabolitzades i excretades.
Aquest és un llistat de les més utilitzades:
* Acorus calamus
* Anamirta cocculus
* Areca catechu
* Camellia sinensis
* Catha edulis
* Coffea arabica
* Cola acuminata
* Ephedra sinica
* Erythroxylum catuaba
* Erythroxylum coca
* Ilex paraguariensis
* Ilex vomitoria
* Nicotiana rustica
* Nicotiana tabacum
* Paullinia cupana
* Piper betle
* Theobroma cacao

## Vegeu també

* Llista de plantes medicinals
# Planta de catedral

El dibuix de planta de catedral és el plànol que mostra el detall de la planta d'una catedral, és a dir, les seccions de les parets i els pilars, donant una idea dels perfils de la seva estructura. Les finestres vidriades es representen per línies dobles il·luminades en les parets dels perímetres, mentre que les carenes per sobre de la volta es representen amb línies de punts. Per convenció, els plànols eclesiàstics són mostrats amb el nord a la part superior i l'est litúrgic a la part dreta.

## Plantes d'abadia

En el cas de les abadies n'hi ha algunes que tenen una planta que és comparable a una catedral, encara que de vegades amb més èmfasi en els espais del santuari i del cor, que són reservats per a la comunitat religiosa. Les esglésies més petites són planejades similarment, però amb simplificacions.

## Vegeu també

* Creu
* Art romànic
* Arquitectura gòtica

## Enllaços externs

* Características de las catedrales góticas (castellà)
* Plànol de la Catedral Salisbury Arxivat 2008-01-02 a Wayback Machine.
* Catedral Canterbury: diversos plànols
# Pizieux

Pizieux és un municipi francès situat al departament del Sarthe i a la regió de País del Loira. L'any 2007 tenia 90 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Pizieux era de 90 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 36 eren l'habitatge principal de la família i 4 estaven desocupats. Tots els 40 habitatges eren cases. Dels 36 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris i 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Pizieux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 20 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 12 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 12 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 66 persones, 53 eren actives i 13 eren inactives. De les 53 persones actives 50 estaven ocupades (29 homes i 21 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 13 persones inactives 4 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Pizieux hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Pizieux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Pizieux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Pont de Berga a Cercs

Pont de Berga a Cercs o pont de Cal Parraquer és un pont de Berga inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pont d'un sol arc, pla i amb baranes que es troba a l'antiga carretera que va de Berga a Cercs. És una obra construïda entre els segles XIX i XX.

## Referències

* ↑ «Pont de Berga a Cercs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# David Russell

David Russell (Glasgow, Escòcia, 1953) és un reconegut guitarrista clàssic de renom mundial per la seva gran musicalitat i grans dots artístiques, havent guanyat el reconeixement tant de la crítica com de l'audiència. En reconeixement el seu talent i a la seva carrera internacional, va ser nomenat membre de la Royal Academy of Music de Londres l'any 1997.
Quan tenia cinc anys, la seva família va emigrar de Glasgow a Menorca, on ràpidament es va interessar per la guitarra, agafant com a referència l'estil d'Andrés Segovia i de Julian Bream. En l'actualitat, resideix a Nigrán (Galícia) encara que passa la major part del temps de gira pel món, apareixent regularment a les més prestigioses sales de concert de les grans ciutats com Nova York, Londres, Tòquio, Los Angeles, Madrid, Toronto i Amsterdam. Participa anualment en nombrosos esdeveniments musicals i els assistents gaudeixen amb el seu geni musical i queden captivats per la seva inspiradora posada en escena.

## Discografia

* Double bass and guitar, LP Festival, 1978 (amb David Milne)
* Something Unique, Overture, 1979
* David Russell plays Antonio Lauro, GMR, 1980
* Guitar Duets, Sabam, 1983 (amb Raphaella Smits)
* Guitar Concerto, Phoenix, 1984 (amb Dennis Milne, Chamber Music Players of London)
* Mario Castelnuovo-Tedesco, Academix, 1985 (amb Raphaella Smits)
* 19th Century Music, GHA, 1987
* Haendel, Bach, Scarlatti, GHA, 1989
* Tárrega: Integral de Guitarra, Opera Tres, 1991
* Music of Barrios, Telarc, 1995
* Music of Federico Moreno Torroba, Telarc, 1996
* Rodrigo Concertos, Telarc, 1997 (amb la Naples Philharmonic Orch., Erich Künzel)
* Message of the Sea, Telarc, 1998
* Music of Giuliani, Telarc, 1999
* David Russell plays Baroque Music, Telarc, 2001
* Reflections of Spain, Telarc, 2002
* David Russell plays Bach, Telarc, 2003
* Aire Latino - Latin American Music for Guitar, Telarc, 2004
* Spanish Legends - Spanish Music for Guitar, Telarc, 2005
* Renaissance Favorites for Guitar, Telarc, 2006
* Art of the Guitar - Some of the best known guitar pieces, Telarc, 2007
* Air on a G String - Baroque masterpieces by Bach, Couperin, Saint-Luc, Weiss, Telarc, 2008
* For David - A recording of guitar pieces dedicated to David, Telarc, 2010
* Sonidos Latinos, Telarc, 2010
* Isaac Albéniz, Telarc, 2011
* Grandeur of the Baroque (Bach, Händel, Couperin, Weiss), Telarc, 2012

## Bibliografia

* Mai m'he penedit de ser solista. David Russell en conversa amb Andrea Förderreuther. A: Guitar & Lute, volum 10, 1988, número 5, pàgs. 9–14.

## Enllaços externs

* David Russell - Lloc web oficial
* al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya
* (anglès)
* (anglès)
* Arxivat 2010-09-24 a Wayback Machine.(anglès)
# Rhipsalis pilocarpa

Rhipsalis pilocarpa és una espècie de planta que pertany al gènere Rhipsalis de la família de les cactàcies.

## Descripció

Rhipsalis pilocarpa creix com un petit arbust epifític amb tiges inicialment verticals i posteriorment penjants. Les tiges són llargues, cilíndriques, que es multipliquen en braços, de fins a 4 cm de llarg per 0,6 cm de diàmetre. A la part superior es ramifiquen en verticils. Les costelles de 8 a 10 gairebé sempre pronunciades estan finament ratllades en sentit longitudinal i transversal. Les arèoles verdes, una mica llinoses, de vegades són de color porpra. D'aquestes sorgeixen de 3 a 10 espines grises a blanques, semblants a pèls.
Les flors fragants, blanques i terminals, apareixen soles o en parells i arriben un diàmetre de 2,5 a 4 centímetres. El seu pericarpi està cobert d'espines semblants a pèls.
Els fruits de color vermell vi, en forma de baia, són esfèrics i estan coberts d'espines en forma de pèls. Tenen una llargada i un diàmetre d'uns 12 mil·límetres. Els fruits contenen llavors negres bastant grans.

## Distribució

Rhipsalis pilocarpa està estesa del nord-est al sud-est del Brasil, però és ben estrany trobar-la en estat silvestre.

## Cultiu

Convé que tingui ombra parcial. En torreta, disposar en substrat fibrós, ric i ben drenat. Li agrada la humitat ambiental. Cal que es regui sovint a l'estiu i no tant a l'hivern. El tipus d'adob que cal posar per a l'estiu és l'adob per a orquídies. Es multiplica per esqueix i no li agraden els corrents d'aire, sobretot a l'hivern.

## Taxonomia

Rhipsalis pilocarpa va ser descrita per Albert Loefgren i publicat a Monatsschrift für Kakteenkunde 13: 52. 1903.

### Etimologia

Rhipsalis : epítet grec que significa "cistelleria"
pilocarpa : epítet llatí i grec que significa "fruit pilós".

### Sinonímia

* Erythrorhipsalis pilocarpa (Loefgr.) A. Berger.

## Referències

* ↑ «Rhipsalis pilocarpa». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ A Epítets Botànics

## Enllaços externs

* http://fichas.infojardin.com/cactus/rhipsalis.htm
# Casa dels Maians

La casa dels Maians, també anomenada casa de Gregori Maians, és un edifici residencial que se situa al carrer major d'Oliva (Safor), que va ser construïda al Segle xviii i que en l'actualitat és un centre cultural.

## Descripció

Es tracta d'un edifici en cantonada, de tres plantes: la baixa, la noble i cambra, que presenta una porta en arc de mig punt amb dovelles, en la part superior de les quals està representat l'escut dels Maians i a cada costat se situen finestres. Els buits es repeteixen verticalment en cadascun dels pisos, i així en la planta noble trobem tres finestrals rectangulars amb balconades, i tres finestres de menors dimensions a la cambra. Compta amb dues crugies paral·leles de profunditat en planta i la fàbrica és de rajola, bigues i biguetes de fusta. En la porta d'accés s'utilitza la pedra.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text del BIC incoat per la Consellería de Cultura de la Generalitat Valenciana
# Barranc de Bitginoes

El Barranc de Bitginoes és un barranc de l'antic terme de Sapeira, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà. És afluent del barranc d'Espills.
Es forma en els contraforts sud-occidentals del Tossal de l'Abadia, prop de la Masia de Sebastià, a 1.238,3. És també l'extrem nord de la Serra de les Arnes. El seu curs flueix cap al sud-sud-oest, i la seva vall s'obre entre el puig d'Espills i el poble del mateix nom, a ponent, i el Morral del Pas de Soler i la Morrera de Pas de Savina, a llevant.
S'aboca en el barranc d'Espills just a ponent de la Masia de Barravés, al sud del poble d'Espills.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Benjamin Graham

Benjamin Graham (Londres, 9 de maig de 1894 - 21 de setembre de 1976) va ser un inversor, economista i professor. És conegut popularment com el pare de la inversió en valor i va escriure dos dels llibres fundacionals d'aquesta disciplina: Security Analysis (1934) amb David Dodd, i The Intelligent Investor (1949).

## Referències

* ↑ Van Dam, Lex. How to Make Money Trading: Everything you need to know to control your financial future. Pavilion Books, 5 de juliol de 2012, p. 112–113. ISBN 978-1-908449-50-4.
* ↑ Carlen, Joe «How Benjamin Graham Revolutionized Shareholder Activism». BloombergView, 17-05-2013 [Consulta: 30 juliol 2017].

## Bibliografia

* «A Conversation with Benjamin Graham». Financial Analysts Journal, Vol. 32, Núm. 5, 1976, pàg. 20-23 [Consulta: 30 juliol 2017].
# Puttegga

Puttegga o Pyttegga és la muntanya més alta de Møre og Romsdal, Noruega. Es troba a la frontera dels municipis de Norddal i Rauma. Es troba a 4 quilòmetres al nord-oest de la muntanya de Karitinden, dins el Parc Nacional de Reinheimen. El poble més proper és Tafjord, a 14 quilòmetres a l'oest. La muntanya és de fàcil accés des de la cabina Pyttbua a l'est, que és mantinguda per l'Associació Noruega de Trekking.
El topònim és format pels mots putt o pytt, que signifiquen "bassal" o "estany". L'últim element és la forma finita d'egg, que vol dir "cresta de la muntanya". La cresta està envoltada per diversos llacs petits.

## Referències

* ↑ Store norske leksikon. «Pyttegga» (en noruec). [Consulta: 15 octubre 2010].
# Casa dels Masovers de la Noguera

La Casa dels Masovers de la Noguera és una masia de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta gairebé (presenta un petit queixal a l'angle NE) quadrada (15x15) coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana encarada a migdia; consta de planta i dos pisos. La façana S está tancada amb un mur amb reixes i cossos de planta, i un pis formant pallisses adossats a la part E, formant una gran lliça (on es troba una gran pica de pedra amb funcions d'abeurador) amb entrada per un ampli portal d'arc rebaixat, cobert a dues vessants, pertanyent al conjunt de la muralla; la façana presenta un portal d'arc rebaixat sota el carener i dos més de rectangulars a la planta; tres finestres amb ampit motllurat al primer pis; una finestra i un porxo d'arc rebaixat (accés per mitjà d'una escala de graons de pedra) i dues finestres al segon. La façana E (a tocar de la carretera), presenta un cos de forn adossat prop del'angle NE, i una finestreta a cada planta. La façana O presenta dues espieres a la planta i tres finestres al primer pis.

## Història

Edifici relacionat amb l'antic mas que probablement formava part dels 82 masos que varen existir simultàniament fins als volts de 1340. El trobem registrat en els fogatges de la "Parròquia i terme de Viladrau fogajat a 6 de octubre 1553 per Joan Masmiguell balle com apar en cartes 230", juntament amb altres 32 que continuaven habitats després del període de pestes on apareix un tal JOAN NOGUERA com a cap de familia habitant del mas

## Referències

* 1 2 «Casa dels Masovers de la Noguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Casa al carrer Trullet, 1 (la Torre de l'Espanyol)

La Casa al carrer Trullet, 1 és una obra de la Torre de l'Espanyol (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al centre històric de la població, a l'inici del carrer del Trullet.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular i dues crugies. Consta de planta baixa, pis i golfes i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El portal és d'arc de mig punt adovellat i es troba descentrat en el frontis. Aquest incorpora un escut a la clau amb una creu sobre un monticle datat del "1576". Davant d'aquesta data també és visible el símbol del peix, i als costats dues petxines. El parament dels murs és fet de tàpia recoberta amb morter de calç. Es tracta del portal datat més antic que es conserva al municipi.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Trullet, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].

## Enllaços externs

* «Casa al carrer Trullet, 1». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa al carrer Vall, 25 (Canet de Mar)

La Casa al carrer Vall, 25 és una obra de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta baixa i dos pisos. Porta d'accés amb arc de mig punt adovellada. La façana ha estat reformada el segle xviii i té unes obertures realitzades el segle xx.
En la fotografia inclosa en el Catàleg del Patrimoni Arquitectònic i Elements d'Interès Històric Artístic es pot veure que la finestra del segon pis ha estat substituïda per una galeria de 6 finestres sustentades sobre columnes.
Situada al carrer Vall que és un eix important de l'antic nucli de la vila.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Vall, 25». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Casaleone

Casaleone és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 90 quilòmetres al sud-oest de Venècia i a uns 35 quilòmetres al sud-est de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 5.572 habitants.
Casaleone limita amb els següents municipis: Cerea, Gazzo Veronese, Ostiglia i Sanguinetto.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 17 agost 2020].
# Casalmoro

Casalmoro és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
Casalmoro limita amb els municipis d'Acquafredda, Asola, Castel Goffredo i Remedello.

## Galeria

* Torre Mangeri
# Benjamin Franklin Mudge

Benjamin Franklin Mudge (Orrington, 11 d'agost de 1817 - Manhattan, 21 de novembre de 1879) va ser un advocat i paleontòleg estatunidenc. Va ser durant un temps breu batlle de Lynn, Massachusetts, més tard es traslladà a Kansas on es va dedicar a la geologia dins el Kansas Geological Survey.
Va recollir molts fòssils del Permià i el Mesozoic de Kansas i l'Oest dels Estats Units incloent la Niobrara Chalk, el Morrison Formation, i la Dakota Sandstone. En la paleontologia els seus competidors van ser Othniel Charles Marsh i Edward Drinker Cope.
Com a mínim va descobrir 80 espècies de plantes o animals extints, i actualment es troben a institucions d'història natural incloent Smithsonian i de Yale Museu Peabody d'Història Natural. Una de les seves troballes més notables va ser la de l'holotip de l'ocell dentat, Ichthyornis. També va descobrir el dinosaure sauròpode Diplodocus, i el teròpode dinosaur Allosaurus, amb el seu protegit Samuel Wendell Williston.

## Referències

* ↑ Parker, 1881.
* ↑ Marsh, 1872, Notice of a new and remarkable fossil bird.
* ↑ Marsh, 1872, Notice of a new reptile.
* ↑ Marsh, 1873.
* ↑ Marsh, 1878.
* ↑ Marsh, 1877.
* ↑ A Short History of Dinosaur Collecting.
# Eròtic Giust

Eròtic Giust és la versió discogràfica de l'espectacle musical representat al Teatre Malic de Barcelona (maig 1998) i a la Sala La Planeta de Girona (maig 1999). El compacte, enregistrat pel grup Casellas Sextet Folk, va merèixer la Menció Especial de Música en els premis Ciutat de Barcelona de l'any 1999.
Segons Marcel Casellas, compositor de les cançons que formen l'espectacle i el disc, «tots els autors van acceptar crear textos eròtics seguint la mètrica del giust-sil·làbic, que consisteix a fer coincidir cada síl·laba del text amb una nota musical. Cada escriptor s'ha apropat a l'erotisme des d'una perspectiva diferent, en general molt poètica». Per Casellas, «aquest tipus de música, base de molts teixits rítmics de melodies tradicionals, sona molt semblant a la suggerent música de Grècia i Turquia. Són sons molt arrelats».

## Cançons de l'espectacle

* «Goig a la verge que ho ignora» de Jaume Aiats,
* "Amb un pedaç de nit als llavis» de Joan-Lluís Lluís,
* "Amèrica" de Miquel Desclot,
* "Cançoneta llunàtica» de Josep Piera,
* "Art de pintor» d'Assumpta Margenats,
* "Jota" de Biel Mesquida,
* "Hi tornarem sempre que vulguis» de Jaume Arnella,
* "El temps és guit, l'amor també» de Pep Albanell i
* "La cançó del bacallà (o potser serà tonyina)» de Joan Soler i Amigó (basada en un conte recollit per Joan Amades).

## Referències

* ↑ Ràdio, Catalunya. «iCatMans - Eròtic-Giust i els experiments sensuals». [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ «MOUSSE DE PARRÚS I ERÒTIC GIUST | Centre Artesà Tradicionarius», 13-12-2022. [Consulta: 13 desembre 2022].