OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 33-mer

El 33-mer (polipèptid de 33 unitats polimèriques) és la seqüència més coneguda i freqüent d'entre les que produeixen resposta immunogènica de les alfa-gliadines, importants constituents del gluten de cereals. Diversos estudis treballen amb la hipòtesi que l'acumulació, l'oligomerització i la transformació estructural del 33-mer podrien ser el primer esdeveniment desconegut que desencadena la malaltia de la celiaquia.
Alguns estudis han detectat major concentració de la seqüència 33-mer en farines de varietats de blats moderns hexaploides que en varietats antigues.

## Resposta immunogènica

La causa de la intensa resposta immunogènica que inicia el 33-mer és perquè la seqüència peptídica conté tres epítops de cèl·lula T solapats. Els següents: PFPQPQLPY (DQ2.5-glia-α1a, una còpia), PYPQPQLPY (DQ2.5-glia-α1b, dues còpies) i PQPQLPYPQ (DQ2.5-glia-α2, tres còpies).
La seqüència completa del pèptid és:
LQLQPFPQPQLPYPQPQLPYPQPQLPYPQPQPF (Figura 1).

## Referències

* 1 2 3 «Quantitation of the immunodominant 33-mer peptide from α-gliadin in wheat flours by liquid chromatography tandem mass spectrometry.» (en anglès). Scientific Reports 7, 45092, 2017. DOI: 10.1038/srep45092.
* ↑ María Julia Amundarain, María Georgina Herrera, Fernando Zamarreño, Juan Francisco Viso, Marcelo D. Costabel, Verónica I. Dodero «Molecular mechanisms of 33-mer gliadin peptide oligomerisation» (en anglès). Physical Chemistry Chemical Physics, 21, 2019, pàg. 22539-22552. DOI: 10.1039/C9CP02338K.
# 330

El 330 (CCCXXX) fou un any comú començat en dijous del calendari julià. L'ús del nom «330» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini esdevingué el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments

* 11 de maig - Constantinoble (actual Istanbul, Turquia): hom consagra aquesta ciutat, que l'emperador romà Constantí I el Gran havia fet construir sobre l'antiga Bizanci.

## Referències

* ↑ Ruiz-Domènec, Hernández de la Fuente i García, 2022, p. 13.

## Bibliografia

* Ruiz-Domènec, J. E.; Hernández de la Fuente, D.; García, J. C. «Byzantium: De erfenis van het Romeinse Rijk» (en neerlandès). National Geographic, 2022.
# Aben Aboo

Diego López, anomenat Abén Aboo, veí de Mecina Bombarón (Granada), va ser un morisc castellà de família important, participant actiu en larebel·lió de les Alpujarras (1568-1571) que va encapçalar en la seva última etapa. Era cosí d'Aben Humeya i nebot de Hernando el Zaguer, agutzir de Cadiar. Aben Aboo fou un dels primers a sumar-se a la rebel·lió. Va donar refugi a casa seva a Aben Humaya i al Zaguer; per això alguns oficials del marques de Mondejar, amb els que tenia acords de treva, trencant els pactes i les garanties, el van sotmetre a terribles tortures, que va aguantar de manera extraordinària.
No obstant algunes extremes mostres de lleialtat, quan van esclatar dissensions entre els revoltats no va dubtar a posar-se del costat dels enemics d'Abén Humeya, que l'acusaven de comportar-se despòticament i d'estar en tractes amb els cristians a més d'haver ordenat assassinar als combatents turcs i nord-africans que lluitaven al costat dels moriscs granadins. En la nit del 20 d'octubre de 1569, juntament amb Diego Agutzil, ell mateix va donar mort a Abén Humeya, tirant cadascun d'un costat del cordill que li havien col·locat a la gola. Triat per ocupar el lloc del seu cosí i després d'obtenir la confirmació del governador d'Alger en representació del sultà otomà, va prendre el títol de Muley Abdalá Abén Aboo, rei dels andalusos, i va fer col·locar una frase a la seva bandera que deia: «No vaig poder desitjar més ni acontentar-me amb menys».
Abén Aboo va continuar la guerra amb determinació i coratge, i va obtenir alguns triomfs notables, com l'ocupació d'Órgiva. Al maig de 1570 va fer assassinar al Habaquí, el seu general, que havia iniciat converses de pau amb Joan d'Àustria i va aconseguir estendre la rebel·lió a la regió muntanyenca de Ronda. Però ja a la fi d'aquest any, després de la dura campanya de l'estiu i l'expulsió de tots els moriscs de Granada ordenada pel rei Felip II, la rebel·lió estava gairebé totalment sufocada. El 13 de març de 1571, refugiat en una cova entre Bérchules i Mecina Bombarón, en ple cor de la Alpujarra on tractava de resistir amb només quatre-cents dels seus homes, va ser assassinat per alguns d'ells, encapçalats per Gonzalo el Seniz, cèlebre bandoler monfí, en tractes amb els cristians, que els havien promès el perdó. El seu cos va ser després portat a Granada on va ser esquarterat i el cap posat en una gàbia sobre l'arc de la porta del Rastre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Mármol, t.
* ↑ Fernández Álvarez, p. 461.
* ↑ Fernández Álvarez, pp. 462-463.
* ↑ González, pp. 51-52.

## Bibliografia

* Fernández Álvarez, Manuel, Felipe II i el seu temps, Madrid, Espasa Calpe, 1998, ISBN 84-239-9736-7
* González Alcantud, José Antonio, El moro: les lògiques de la derrota i la formació de l'estereotip islàmic, Anthropos, 2002, ISBN 84-765-8620-5
* Marmol i Carvajal, Luis del, Història del rebel·lió i càstig dels moriscs del reyno de Granada, Madrid, en la Impremta de Sancha, 1797
* Martínez Góngora, Mar, L'home temperat: autocontrol, disciplina i masculinitat en textos espanyols de la primerenca modernitat, volum 147 de Currents in comparative Romanç languages and literatures (2005), ISSN 0893-5963
# Delegació del Govern d'Espanya a la Comunitat Valenciana

La Delegació del Govern d'Espanya a la Comunitat Valenciana és la màxima representació del Govern d'Espanya en el territori del País Valencià.
La delegació és una institució de caràcter polític, pel qual la competència per al nomenament del delegat i subdelegats recau en el Govern d'Espanya i té les funcions principalment de dirigir l'Administració de l'Estat en el territori autonòmic i coordinar-la amb l'administració pròpia del País Valencià: la Generalitat Valenciana. També s'encarrega de la coordinació al País Valencià de les forces i cossos de seguretat de l'Estat (Policia Nacional i Guàrdia Civil) i la Unitat de Protecció Civil. A més també presta serveis territorials en matèria de:
* Informació i atenció al ciutadà.
* Drets ciutadans i seguretat ciutadana.
* Secretaria del Jurat Provincial d'Expropiacions Forçoses.
* Actuacions contra la violència de gènere.
* Estrangeria.
* Indústria i energia.
* Alta inspecció d'educació.
* Agricultura i pesca.
* Sanitat.
* Treball i afers socials.
* Foment.
* Institut Geogràfic Nacional.
La comissió territorial d'assistència al Delegat del Govern està integrada per tres sots-delegats, un per cada província valenciana: Sotsdelegació del Govern a València, sotsdelegació del Govern a Alacant i sotsdelegació del govern a Castelló.
La seu de la Delegació del Govern d'Espanya a la Comunitat Valenciana es troba al Palau del Temple de la ciutat de València.

## Llista de persones delegades del govern

| Núm. | Nom | Inici | Fi | Partit |
| 1r | Eugenio Burriel de Orueta | 1982 | 1989 | PSPV |
| 2n | Francisco Granados Calero | 1989 | 1995 | PSPV |
| 2n | Carmen Moya García | 1995 | 1996 | PSPV |
| 3r | Carlos Javier González Cepeda | 1996 | 2000 | PPCV |
| 4a | María Carmen Más Rubio | 2000 | 2002 | PPCV |
| 5é | Francesc Camps i Ortiz | 2002 | 2002 | PPCV |
| 6é | Juan Gabriel Cotino Ferrer | 2002 | 2004 | PPCV |
| 7é | Antonio Bernabé García | 2004 | 2008 | PSPV |
| 8é | Ricardo Peralta Ortega | 2008 | 2010 | PSPV |
| 9a | Ana Botella Gómez | 2010 | 2011 | PSPV |
| 10a | Paula Sánchez de León | 2011 | 2014 | PPCV |
| 11é | Serafín Castellano Gómez | 2014 | 2015 | PPCV |
| 12é | Juan Carlos Moragues Ferrer | 2015 | 2018 | PPCV |
| 13é | Juan Carlos Fulgencio Tejedor | 2018 | 2020 | PSPV |
| 14a | Gloria Calero Albal | 2020 | 2022 | PSPV |
| 15a | Pilar Bernabé García | 2022 | - | PSPV |

## Vegeu també

* Delegació del govern (Espanya)

## Enllaços externs

* Delegació del Govern d'Espanya a la Comunitat Valenciana
# Cants Cipris

Els Cants Cipris, o Cípries (en grec antic: Κύπρια, llatí: Cypria), és una obra de la literatura grega que formava part del cicle troià i que no s'ha conservat. La seva autoria és desconeguda, i els antics l'atribuïen a Estasí, Hegèsies i fins i tot a Homer.

## Argument

Els Cants Cipris explicaven les causes, els precedents i els inicis de la Guerra de Troia, tot allò que no es troba contingut a la Ilíada, i fa la sensació que en volia ser una introducció. L'obra s'ha perdut, però gràcies al resum de Procle i els fragments existents es pot tenir una bona idea del seu contingut. Gea, la terra, cansada del pes de la raça degenerada dels homes, demana a Zeus que en disminueixi el seu nombre. Zeus li concedeix la petició i prepara dos personatges principals per a complir-la, Helena i Aquil·les. La bellesa d'Helena propiciarà la causa del concurs entre els homes, i l'espasa d'Aquil·les serà l'element d'extermini. L'obra va explicant el naixement d'Helena i el matrimoni de Peleu amb Tetis, el Judici de Paris fins al rapte d'Helena, la reunió dels pretendents, el rescat d'Ifigenia per Àrtemis i el viatge dels herois fins a Troia. La guerra no provocava prou morts, i així Zeus va desencadenar la discussió entre Aquil·les i Agamèmnon.

## Possibles autors

La font principal dels Cants Cipris, i també del Cicle èpic, és la Crestomatia de Procle, que encara que afirma que el poema va ser escrit per Estasí, també diu que s'atribueix a Hegèsies de Salamina i fins i tot al mateix Homer. Es deia que Estasí, el probable autor de l'obra, era gendre d'Homer, que segons una tradició havia compost el poema i l'havia donat a Estasí quan aquest es va casar amb la seva filla. Ateneu de Nàucratis al parlar dels Cants Cipris no en sap l'autor, i diu «sigui qui sigui», encara que en un altre passatge diu que era escrit per Hegèsies o Estasí, i afegeix que Demòdames d'Halicarnàs va atribuir l'obra a un nadiu d'Halicarnàs. Els estudis moderns fan d'Estasí l'autor de l'obra sense gaires dubtes, i hom el considera contemporani d'Arctí de Milet, cap al segle viii aC.
El nombre de llibres de què constaven els Cants Cipris és dubtós. Només se sap que Ateneu en cita l'onzè llibre.

## Referències

* ↑ Stasinus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 899-900
# Volta a Noruega 2021

La Volta a Noruega 2021, 10a edició de la Volta a Noruega, es va disputar entre el 19 i el 22 de juliol de 2021 sobre un recorregut de 634,88 km repartits entre quatre etapes. La cursa formava part del calendari de l'UCI ProSeries 2021, amb una categoria 2.Pro.
El vencedor fou el britànic Ethan Hayter (Ineos Grenadiers), que s'imposà per quinze segons al neerlandès Ide Schelling (Bora-Hansgrohe) i per vint-i-cinc al també neerlandès Mike Teunissen (Team Jumbo-Visma).

## Equips

Dinou equips van prendre part en aquesta edició de la Volta a Noruega: set UCI WorldTeams, dos UCI ProTeams i deu equips continentals.

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 19 de ago | Egersund – Sokndal | etapa de mitja muntanya | 153,08 | Ethan Hayter | Ethan Hayter |
| 2a etapa | 20 de ago | Sirdal – Fidjeland | etapa plana | 164,03 | Ethan Hayter | Ethan Hayter |
| 3a etapa | 21 de ago | Jørpeland – Jørpeland | etapa de mitja muntanya | 147,14 | Mads Pedersen | Ethan Hayter |
| 4a etapa | 22 de ago | Stavanger – Stavanger | etapa plana | 170,63 | Matthew Walls | Ethan Hayter |

### Etapa 1

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 2

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 3

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 4

Font: ProCyclingStats :

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Evolució de les classificacions

| Etapa | Vencedor | Classificació general | Classificació per punts | Classificació de la muntanya | Classificació dels joves | Classificació per equips |
| 1 | Ethan Hayter | Ethan Hayter | Ethan Hayter | Ethan Hayter | Mattias Skjelmose Jensen | Ineos Grenadiers |
| 2 | Ethan Hayter | Ethan Hayter | Ethan Hayter | Anthon Charmig | Mattias Skjelmose Jensen | Uno-X Pro |
| 3 | Mads Pedersen | Ethan Hayter | Ethan Hayter | Anthon Charmig | Mattias Skjelmose Jensen | Uno-X Pro |
| 4 | Matthew Walls | Ethan Hayter | Mike Teunissen | Anthon Charmig | Mattias Skjelmose Jensen | Uno-X Pro |
| Classeificacions finals | Classeificacions finals | Ethan Hayter | Mike Teunissen | Anthon Charmig | Mattias Skjelmose Jensen | Uno-X Pro |

## Referències

* 1 2 «El británico Matthew Walls gana al sprint el Gran Piemonte» (en castellà). [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «El inglés Ethan Hayter, ganador final de la Vuelta a Noruega» (en castellà), 23-08-2021. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «2021»10thTour of Norway(2.Pro)». procyclingstats.com. [Consulta: 3 febrer 2022].
* 1 2 «El británico Ethan Hayter repite victoria en la 2ª del Tour de Noruega / Profesionales / Noticias del ciclismo / BICI CICLISMO». [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «Mads Pedersen bate a Kristoff y Teunissen en la 3ª de Noruega / Profesionales / Noticias del ciclismo / BICI CICLISMO». [Consulta: 3 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Volta a Noruega 2021 - Lloc web oficial
# Houghton Mifflin

Houghton Mifflin Harcourt Publishing Company és una empresa editorial dels Estats Units. La seu principal de l'empresa es troba a Back Bay de Boston. Publica llibres de text, materials educatius tecnològics, avaluacions, obres de referència, i llibres de ficció i no-ficció per a joves i adults, incloent, el Best American series (col·leccions anuals d'obres de ficció i de no-ficció prèviament publicades).
Anteriorment, la companyia s'anomenava Houghton Mifflin Company, i va canviar el nom l'any 2007 arran de l'adquisició de Harcourt Publishing. És subsidiària d'Education Media and Publishing Group Limited, un holding empresarial de capital irlandès, registrat a les Illes Caiman, anteriorment coneguda com a Houghton Mifflin Riverdeep Group.

## Enllaços externs

* Houghton Mifflin - Lloc web oficial
# Houghton

«Houghton» té aquests significats:
* Houghton (Cúmbria)
* Houghton (Iowa)
* Houghton (Michigan)
* Houghton (Nova York)
* Houghton Mifflin, empresa editorial dels Estats Units
# Districte de Corozal

El districte de Corozal és un dels sis districtes en què es divideix el territori de Belice. La capital és Corozal Town.
Corozal ha estat seu de la indústria sucrera de Belice. No obstant això, actualment el 65% de la població activa depèn de la zona de lliure comerç amb Mèxic. D'acord amb les dades del cens de l'any 2010, el districte té una població de 39.539 habitants, dels quals el 76% són d'origen hispanoamericà. Una de les principals característiques del districte és la predominança de l'ús del castellà per la població. També es parla el maia yukatek als pobles de Chan Chen, Chunox, Cristo Rey, Louisville, Patchakan, San Pedro, San Victor Village, Xaibe i Yo Chen.
Les ruïnes maies de Santa Rita es troben a Corozal vora de la ciutat capital a Louisville i a Cerros.

## Municipis

Al districte de Corozal hi ha les viles i pobles de Benque Viejo, Calcutta, Campa Pita, Chacan Chac Mol, Chan Chen, Chunch, Chunox, Cocos, Consejo, Copper Bank, Corozalito, Cowpen, Estero, Laguna, Libertad, Little Belize, Louisville, Paraíso, Patchacan, Progreso, Puebla Nueva, Ranchito, Remate, San Joaquín, Saltillo, Sarteneja, Shipstern, Tacistal, Xaibe i Xcanluum.
L'illa de cayo Ambergris és una ínsula que està geogràficament més propera a aquesta regió, però realment pertany al districte de Belize.

## Enllaços externs

* Mapa Arxivat 2007-09-19 a Wayback Machine.
* Pàgina oficial del districte
* Pàgina de Corozal
* Turisme de Corozal
* Zona Lliure Belice frontera amb Mèxic
# Jacques Bertillon

Jacques Bertillon (París, 11 de novembre de 1851 - París, 4 de juliol de 1922) va ser un metge francès que es va especialitzar en estadística i demografia.

## Vida i Obra

Fill de l'estadístic Louis-Adolphe Bertillon, ve fer estudis de medicina, com el seu pare, tot i que hagués fet estudis d'estadística si aquesta especialitat hagués existit quan ell estudiava. Assistia, amb el seu pare i el seu avi matern (Achille Guillard), a tots els mítings i congressos estadístics. En morir el seu pare el 1883, el va substituir al front de l'Oficina Estadística de l'Ajuntament de París, institució en la qual ja treballava des de 1879.
Va ser redactor en cap de la revista Annales de démographie internationale, tot i que la revista només va durar un parell d'anys.
El 1885 va ser un dels membres fundadors del International Statistical Institute, en el qual va presentar, el 1893, la classificació internacional de causes de defunció, que va ser adoptada poc després i que és l'origen de la nomenclatura internacional actual.
Les seves obres principals són:
* 1880 - L'Etude statistique du Divorce
* 1890 - Traité de démographie per a incorporar a Encyclopédie d'hygiène et de médecine editada per J. Rochard
* 1895 - Cours élémentaire de statistique, potser el primer llibre de text seriós sobre la matèria
* 1897 - Le problème de la dépopulation,

## Referències

* ↑ Clark, 1973, p. 139.
* ↑ Dupaquier, 1983, p. 309.
* ↑ Dupaquier, 1983, p. 310.
* ↑ Borlandi, 2004, p. 28.
* ↑ Clark, 1973, p. 142.

## Bibliografia

* Borlandi, Massimo «État civil et suicide des Bertillon à Durkheim» (en francès). Revue européenne des sciences sociales, Vol. XLII, Num. 129, 2004, pàg. 23-37. DOI: 10.4000/ress.359. ISSN: 0048-8046.
* Bourdon, Jean «L'œuvre démographique de Jacques Bertillon» (en francès). Revue d'économie politique, Vol. 36, Num. 5, 1922, pàg. 638-642. ISSN: 0373-2630.
* Clark, Therry Nichols. Prophets and Patrons: the French University and the Emergence of the Social Sciences (en anglès). Harvard University Press, 1973. ISBN 9780674715806.
* Dupaquier, Michel «La famille Bertillon et la naissance d'une nouvelle science sociale: la demographie» (en francès). Annales de démographie historique, 1983, pàg. 293-311. ISSN: 0066-2062.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Jacques Bertillon» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «Jacques Bertillon, French Statistician». Encyclopædia Britannica, 2005. [Consulta: 24 març 2018]. (anglès)
# Puzurmama

Puzurmana o Puzer-Mama va ser el segon rei de la segona dinastia de Lagaix que hauria regnat cap a l'any 2200 aC.
Va succeir a Lugaluixumgal que era patesi (gran sacerdot) en temps de Naram-Sin. Encara que Lugaluixumgal és considerat el fundador de la dinastia, és probable que encara fos lleial a la dinastia d'Accad fins a la seva mort. Llavors el va succeir Puzurmama que s'hauria independitzat sota el regnat de Xar-Kali-Xarri d'Accad. En l'única inscripció coneguda s'anomena "lugal" o sigui "rei" i utilitza els mateixos títols que usava Eannatum I de la primera dinastia.
El va succeir Urutu.

## Referències

* ↑ Frayne, Douglas. Sargonic and Gutian periods: 2334-2113 BC. Toronto: Univ. of Toronto Press, 1993, p. 186. ISBN 9780802005939.
* ↑ Lévéque, Pîerre (ed.). Las primeras civilizaciones: de los despotismos orientales a la ciudad griega. Tres Cantos: Akal, 2012, p. 203. ISBN 9788446035008.

## Bibliografia

* Annäherungen: Mesopotamien - Akkade-Zeit und Ur-III-Zeit, per Walther Sallaberger i Aage Westenholz, a (anglès)
# Partit Demòcrata Centrista

El Partit Demòcrata Centrista (francès Parti Démocrate Centriste, PDC, kinyarwanda Ishyaka Riraranira Demokrasi Ihuza Abanyarwanda) és un partit polític de Ruanda.

## Història

El partit va ser establert com a "Partit Demòcratic Cristià" (Parti Démocratique Chrêtien) en 1991 per Jean-Népomuscène Nayinzira. Es va unir al govern al desembre de 1991 i va rebre un sol càrrec ministerial.
En la campanya per a les eleccions presidencials d'agost de 2003, el partit va ser prohibit com a conseqüència d'una prohibició constitucional sobre partits religiosos. El partit es va reconstituir com a Partit Democràtic Centrista a temps de presentar les eleccions parlamentàries de setembre de 2003, en què es va aliar amb el governamental Front Patriòtic Ruandès i va obtenir tres escons. El líder del PDC Alfred Mukezamfura va ser escollit portaveu de la Cambra de Diputats de Ruanda.
El partit va continuar la seva aliança amb el FPR per a les eleccions parlamentàries ruandeses de 2008, però es va reduir a un escó. El 2009 Agnès Mukabaranga va ser escollida líder del partit després de la retirada de Mukezamfura. Va tornar a formar part novament de l'aliança liderada per FPR a les eleccions parlamentàries ruandeses de 2013, en les quals va conservar el seu únic escó.

## Referències

* ↑ Aimable Twagilimana (2007) Historical Dictionary of Rwanda, Scarecrow Press, p135
* 1 2 3 Tom Lansford (2014) Political Handbook of the World 2014, CQ Press, p1204

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2018-05-12 a Wayback Machine.
# Bicúpula pentagonal giroallargada

En geometria, la bicúpula pentagonal giroallargada es pot construir allargant una bicúpula pentagonal J$_{30}$ o J$_{31}$ inserint un antiprisma decagonal entre les dues meitats congruents. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{46}$). Té simetria D₅.
La bicúpula pentagonal giroallargada és un dels cinc sòlids de Johnson que són quirals, això vol dir que tenen una forma de "mà esquerra" i un altre de "mà dreta". A la il·lustració de la dreta, cada cara quadrada de la meitat de baix de la figura està connectada per un camí de dues cares triangulars a una cara quadra damunt seu i a la dreta. A la figura de quiralitat oposada (la imatge especular de la qual es presenta a la figura), cada quadrat de baix estaria connectat a una cara quadrada a damunt seu i a l'esquerra. Les dues formes quirals de J45 no es consideren sòlids de Johnson diferents.
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Johnson.

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Bloc-Iniciativa-Verds

Bloc-Iniciativa-Verds va ser una coalició electoral formada pels partits Bloc Nacionalista Valencià, Iniciativa del Poble Valencià i Els Verds-Esquerra Ecologista del País Valencià. Presentada davant la premsa com la coalició hereva del Compromís pel País Valencià, aquesta coalició es va crear amb motiu de les eleccions generals espanyoles del 2008. El seu lema va ser Units som més. Va obtindre 29.679 vots, sense traure representació al Congrés dels Diputats.

## Candidats

La seua cap de llista per València era Isaura Navarro d'IdPV, qui fóra diputada al congrés per EUPV.
Per la circumscripció d'Alacant, el cap de llista va ser Rafael Climent, del BLOC i alcalde de Muro.
I per Castelló va ser Alfred Remolar, també del BLOC i alcalde de Betxí des de 2011.

## Referències

* ↑ El Bloc, Iniciativa y El Verds reeditan un nuevo Compromís sin EU para 2011 notícia a Levante-EMV del 3 de desembre de 2007 (castellà)
* 1 2 3 La coalición Bloc-Iniciativa-Verds se presenta con vocación de perdurar notícia a El País del 26 de gener de 2008 (castellà)