OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deweyville (Texas)

Deweyville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.190 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Deweyville tenia 1.190 habitants, 459 habitatges, i 325 famílies. La densitat de població era de 40,9 habitants per km².
Dels 459 habitatges en un 32% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,3% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 29% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.714 $ i la renda mediana per família de 35.150 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.250 $ mentre que les dones 15.852 $. La renda per capita de la població era de 13.136 $. Aproximadament el 13,5% de les famílies i el 17,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Deweyville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Deweyville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Molí de Miarons

El Molí de Miarons és un edifici de Manlleu (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un molí fariner, les aigües del qual van possibilitar la construcció de les tres fàbriques del carrer Vendrell.
L'immoble consta de dos cossos coberts amb teulada a doble vessant. En una de les façanes es pot veure un portal d'arc de mig punt adovellat amb finestres a banda i banda d'arc escarser. Al primer pis hi ha finestres d'arc de mig punt i a les golfes finestres d'arc rebaixat.

## Història

L'origen el trobem en el segle xvii. Està documentat des de 1679.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Miarons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
# L-521

La L-521 és una carretera antigament anomenada provincial, actualment gestionada per la Generalitat de Catalunya. La L correspon a la demarcació provincial de Lleida.
Té l'origen en el quilòmetre 325 de la carretera N-260, en terme de Sarroca de Bellera, passa per aquest poble, i té el final en la mateixa carretera N-260, en el quilòmetre 327. El seu recorregut és de 2,65 km.
En 2,65 quilòmetres de recorregut puja 66,9 m. És més sobtat el primer tram, entre la N-260 i el poble, ja que fa unes tancades ziga-zagues per tal de guanyar ràpidament el desnivell existent entre la carretera d'origen i el poble. En canvi, el tram entre el poble i el trencall de Xerallo, on torna a trobar la N-260, és de desnivell més gradual, ja que segueix la mateixa vall del riu Bòssia.
Tot el seu recorregut discorre pel terme municipal de Sarroca de Bellera.

## Referències

* ↑ L-521 al web de la Diputació de Lleida
* ↑ Abans i després per a les carreteres locals del Jussà a viurealspirineus.cat
* ↑ Millorada la carretera de Sant Salvador de Toló, al Pallars Jussà, territoris.cat

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa María de Valverde (Zamora)

Santa María de Valverde és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 136 | 108 | 96 | 95 |
# Dora Vasconcellos

Dora Vasconcellos (Rio de Janeiro, 1910 - Port-of-Spain, 25 d'abril de 1973) fou una poeta i diplomàtica brasilera. Se la considera impulsora de la bossa nova als Estats Units en la dècada de 1960, quan era cònsola general de Brasil a Nova York. També fou ambaixadora a Canadà i a Trinitat i Tobago des de 1970 fins a la seua mort al 1973.
Els seus poemes més conegut són "Cançó d'amor", "Melodia sentimental" i "Cant trist", interpretats per Heitor Villa-Lobos en la composició The Amazon Forest.

## Publicacions

* 1952: Palavra Sem Eco (116 exemplars).
* 1958: Surdina do contemplado.
* 1963: O Gran Caminho do Branco.

## Referències

* 1 2 Murgel, Ana Carolina Arruda de Toledo; Murgel, Ana Carolina Arruda de Toledo «Pesquisando as compositoras brasileiras no século XXI» (en portugués). Revista do Instituto de Estudos Brasileiros, 71, 01-09-2018, pàg. 181–192. DOI: 10.11606/issn.2316-901x.v0i71p181-192. ISSN: 0020-3874 [Consulta: 27 novembre 2019].
* ↑ Silva, Alberto da Costa e. Das mãos do oleiro (en brasiler). Nova Fronteira, 26 de maig de 2014. ISBN 978-85-209-3897-3.
* ↑ Molly Ahye. Golden heritage: the dance in Trinidad and Tobago -1978, p. 146. «"THE late Senhora Dora Vasconcellos, Brazil's Ambassadress to Trinidad and Tobago between 1970 — 1973 when she passed away in Port of Spain. She was a famous poetess and she composed among her works Cancao De Amor, the ...» "
* ↑ Vasconcelos, Dora. Palavra sem eco (en portuguese). Edições Hipocampo, 1952. OCLC 17122748.
* ↑ Creni, Gisela. Editores Artesanais Brasileiros (en brasiler). Autêntica, 24 de març de 2017. ISBN 978-85-8217-954-3.
* ↑ Vasconcellos, Dora. Surdina do contemplado: (poesias) (en portugués). José Olympio, 1958. OCLC 9795838.
* ↑ Revista de cultura brasileña. Ambaixada del Brasil, 1974.
* ↑ Vasconcellos, Dora. O grande caminho do Branco (en portugués). J. Olympio, 1963. OCLC 10073179.

## Enllaços externs

* Diccionari crític d'escriptors brasilers: 1711-2001 - Per Nelly Novaes Coelho.
# Cova del Ramat

La cova del Ramat o del Remat és un abric del municipi de Tivissa (Ribera d'Ebre) amb representacions de pintura rupestre protegides com a Patrimoni de la Humanitat en el conjunt de l'Art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica. Forma part del conjunt de coves de Vilella del barranc de la Font Vilella, en la serra de Tivissa. Es troba a l'extrem dret del barranc, just davant de la font.
La cova del Ramat en realitat es tracta d'un abric protegit per una reixa. És gairebé semicircular i molt alt, amb una amplitud d'obertura de 15 m, mentre que l'alçada arriba fins als 6 m. A l'extrem dret de l'abric i a uns 3 m del nivell del sòl, s'obre una cavitat d'uns 2,5 m d'ample i 2 m d'alt.
Les pintures es localitzen a la paret dreta d'aquesta cavitat, formant un conjunt del qual es conserven 11 representacions: 9 caprins, 1 quadrúpede i un grup de restes de formes, en general naturalistes, encara que amb diferents graus d'estilització.

## Referències

* 1 2 «Cova del Ramat». Inventari arqueològic i paleontològic (Arqueodada). Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Cova del Ramat (Tivissa, Ribera d'Ebre), gencat.cat
# Mikhàilovka (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Mikhàilovka».
Mikhàilovka (en rus: Михайловка) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 11 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# L-911

La L-911 és una carretera antigament anomenada provincial, actualment gestionada per la Generalitat de Catalunya. La L correspon a la demarcació provincial de Lleida.
Té l'origen en el coll de Comiols, l'entrada al Pallars Jussà i en la Conca Dellà des de la Noguera per llevant, dins del terme municipal d'Isona i Conca Dellà (antic terme de Benavent de la Conca), en la carretera antigament anomenada comarcal C-1412b (Ponts - Tremp).
S'aboca en la L-912, en el poble de Sant Salvador de Toló, del terme de Gavet de la Conca. La carretera discorre un primer tram de 500 metres pel terme d'Isona i Conca Dellà i la resta del seu traçat pel de Gavet de la Conca. En total fa 11 quilòmetres.
Per tant, en 11 quilòmetres de recorregut baixa 306,2 m.

## Referències

* ↑ Carreteres de la Diputació de Lleida
* ↑ Condicionament del Pas de Comiols. Carreteres L-512, L-911, L913, C-1412B, L-912 i LP-9132. Tram: Artesa de Segre/Ponts-Tremp.
* ↑ «CARRETERA L-512 I C-1412B ARTESA DE SEGRE-ISONA. TÚNEL DE COMIOLS». Arxivat de l'original el 2017-10-07. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ L-911 al web de la Diputació de Lleida

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pavelló d'informació hotelera

El Pavelló d'informació hotelera, també conegut com a Hotel Inform, és un edifici del 1964 situat a l'inici del Parc de la Devesa, a Girona, obra de l'arquitecte Joan Bosch i Agustí.
Utilitza elements de la tradició catalana, com les voltes bufades i la ceràmica tradicional, combinades d'una manera contemporània. A partir d'una planta lliure, formada per una retícula ortogonal de pilars de ferro i coberta de voltes extremadament lleugeres, es delimiten espais mitjançant envans ceràmics i de vidre. Són 12 mòduls amb coberta de volta de mocador de 4 punts. L'accés es produeix a través d'un porxo idèntic als mòduls esmentats i situat en un extrem. L'exterior se'ns presenta en una part massissa de rajoles ceràmiques i més propera a la Devesa, i d'altre més transparent pel costat de la carretera. Degut a la llibertat de la planta, permet que un dels arbres de la Devesa entri a formar part de la planta.
El pavelló es va construir per una iniciativa d'empresaris gironins, que en van assumir el cost, i va ser la primera oficina de turisme de la ciutat. Des de llavors ha anat tenint diversos usos, i actualment està infrautilitzat, sense cap funció concreta.

## Referències

* ↑ Col·legi d'Arquitectes de Catalunya. Girona. Guia d'arquitectura de Girona, 1980, p. 170.
* ↑ «Inventari del Patrimoni Arquitectònic». Pavelló d'informació. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Associació d'Hostaleria de Girona».
# Parc dels Búnquers de Montellà i Martinet

El Parc dels Búnquers de Montellà i Martinet és una zona de Montellà i Martinet on es construïren una sèrie de búnquers per construir una línia fortificada al llarg dels Pirineus, anomenada Línia Pirineus, des del cap de Creus fins al País Basc. Estan inclosos en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Diversos búnquers d'observació, de tir i d'artilleria units per passadissos subterranis excavats a la roca. Hi ha diversos pous de ventilació. Els búnquers es basteixen amb formigó armat i es dissimulen exteriorment cobrint-los de terra i pedres.
Franco, que temia una possible invasió per la frontera francesa, va dur a terme aquesta obra. Els búnquers que es construïren es troben a la carretera de la Seu d'Urgell a Puigcerdà, a Montellà i Martinet. La línia, que consta de gairebé de deu mil búnquers, estigué envoltada durant molt temps pel secret militar. Tanmateix, no van arribar a ser ocupats mai.
Al Paratge de Cabiscol s'hi troba el centre de visitants, on trobar la informació per realitzar el circuit que a més de la visita dels búnquers i nius de metralladores es pot realitzar un circuit exterior.

## Referències

* 1 2 «Búnquers de Martinet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Parc dels búnquers de Montellà i Martinet Arxivat 2011-09-01 a Wayback Machine., Línia Pirineus.
* ↑ AADD. Guia de Museus i Equipaments Patrimonials de l'Alt Pirineu i Aran. Lleida: Garsineu Edicions, 2008, p.41. ISBN 978-84-96779-45-7.
# Université Paris-Sorbonne

La Université Paris-Sorbonne va ser una universitat pública d'investigació de París en funcionament de 1971 a 2017.
El 2018 es va fusionar amb la Universitat Pierre i Marie Curie de París en la nova Universitat Sorbona.

## Graduats famosos

* Roger Bartra i Murià, un antropòleg i sociòleg mexicà

## Referències

* ↑ « Sorbonne université » : Pierre-et-Marie-Curie et Paris-Sorbonne en route vers la fusion
# Mikhàilovka (Sakhalín)

Mikhàilovka - Михайловка (rus) - és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 293 habitants. Pertany al districte d'Aleksàndrovsk-Sakhalinski.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Piarensins

Els piarensis (en llatí piarensii, en grec antic Πιαρήνσιοι,) eren un poble de la Mèsia Inferior, que vivien a la zona de la frontera amb Tràcia. Els menciona Claudi Ptolemeu (Geografia III. 10 § 9).

## Referències

* ↑ Smit, William (ed.). «Piarensii». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 gener 2021].
# Egílipe

Egílipe (en grec antic Ἀιγίλιψ) era una illa a la mar Jònica, a l'antiga Grècia que Homer menciona al «Catàleg de les naus» a la Ilíada. La qualifica d'escarpada, que per altra banda és la traducció del seu nom, i diu que era una de les possessions d'Odisseu, que va conduir als seus habitants a la guerra de Troia.

## Referències

* 1 2 Homer. Ilíada, II, 633
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 168. ISBN 9788441224223.
# Parc del Turó de la Peira

El parc del turó de la Peira, situat al turó del mateix nom, s'estén sobre una superfície de 7,71 hectàrees que formaven part d'una antiga pedrera propietat de la marquesa de Castellbell. L'espai passà a mans municipals durant la segona república i va ser declarat parc públic. Tot i això en aquests terrenys encara s'edificà un grup d'habitatges pel promotor Romà Sanahuja Bosch, el mateix que edificaria més tard l'illa Diagonal, i que forma avui el cor del barri del mateix nom, i un col·legi religiós de les germanes del Sagrat Cor. Amb l'arribada de la transició l'ajuntament encara no democràtic inicià l'adequació del parc pròpiament dita, última obra del gran mestre Nicolau Maria Rubió i Tudurí. La seva cota màxima és de 138 msnm a una esplanada amb una gran creu de ferro des d'on es pot gaudir de bones vistes del nord de la ciutat de Barcelona entre la mar i Collserola.

## Vegetació

El més representatiu del parc és la gran pineda que s'estén principalment pel vessant nord. La llista d'espècies és molt extensa, destacant entre els arbres el pi blanc, el pi pinyoner, oliveres, xiprers, para-sols de la Xina, eucaliptus, lledoners, etc. Quant a arbustos destaquen les figueres de moro, els llentiscles, el cirerer d'arboç entre molts d'altres.

## Equipaments

Al fossar de l'antiga pedrera s'ha construït un camp de futbol seguint el model de la Fuxarda a Montjuïc. El parc també disposa d'espais per a jocs infantils, tennis de taula, pipicans, itineraris per a jogging, taules i bancs.

## Intervencions arqueològiques

L'any 2000 es va dur a terme una intervenció arqueològica al Parc. La intervenció arqueològica realitzada al Turó de la Peira consistent en el seguiment de l'obertura de vuit rases per documentar la possible presència de restes arqueològiques, va concloure amb resultats negatius. Les rases realitzades, de diferents mesures, comptaven amb una amplada aproximada de 60 cm. i una profunditat màxima d'entre 65 i 90 cm. El control de les obres no proporcionà cap mena de resta arqueològica. Les mateixes característiques de la intervenció; l'escassa profunditat a què s'instal·là les canalitzacions i la reduïda amplada de les rases dificultaren l'obtenció de resultats. Els resultats negatius, però, són vàlids únicament fins a la profunditat màxima que es va assolir durant el desenvolupament de l'obra.

## Curiositats

Tot i pertànyer a l'antic terme de Sant Andreu de Palomar el parc sempre ha tingut una relació molt estreta amb el nucli d'Horta, que és més a prop. Tant és així que durant la guerra del 1936-39 els veïns s'organitzaren per no permetre la tala dels pins tot i l'escassetat de combustible per a calefacció. A més de la pedrera, hi existí una bòbila.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Parc del Turó de la Peira». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Díez i Quijano.Història d'Horta.Varis volums
# INC

«INC» té aquests significats:
* INC segles angleses del Indian National Congress
* INC, Indian National Council
* INC, Iraqi National Congress
* INC, Institut Nacional de Cultura de Peru
* "Inc." o "inc.", als països anglosaxons escurçament d'incorporated (de corporació).
# Dacnomys millardi

Dacnomys millardi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 1.000 i 3.000 msnm a l'Índia, Laos, el Nepal, el Vietnam i la Xina. El seu hàbitat natural són els boscos primaris montans tropicals i subtropicals. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. Aquest tàxon fou anomenat en honor del naturalista britànic Walter Samuel Millard.

## Referències

* ↑ Molur, S. Dacnomys millardi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 16 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 276. ISBN 978-0801893049.
# Université Côte d'Azur

La Université Côte d'Azur és una universitat pública de recerca situada a Niça, França, amb sucursals a zones veïnes. El 2019 va substituir la Universitat de Niça Sophia Antipolis i compta amb gairebé 30.000 estudiants, dels quals el 20% són estrangers. Els seus campus universitaris es troben a diverses ciutats del departament dels Alps Marítims (Niça, Cannes, Grasse, Menton), així com al parc tecnològic Sophia-Antipolis.

## Referències

* ↑ Décret n° 2019-785 du 25 juillet 2019 portant création d'Université Côte d'Azur et approbation de ses statuts
* ↑ CLASSEMENT DE SHANGHAI 2019 : UNE ANNÉE DE TRANSITION POUR UNIVERSITÉ CÔTE D’AZUR
* ↑ Université Côte d'Azur

## Enllaços externs

* Université Côte d'Azur
# Portobelo

Portobelo és un port natural i una ciutat situada a la República de Panamà. Fou una de les poblacions més importants d'Amèrica durant l'època colonial i era el port pel qual va passar la majoria de les riqueses que Espanya va embarcar cap a Europa procedents de la conquesta de l'actual Amèrica del Sud.
Portobelo està localitzat a la costa nord de l'Istme de Panamà, uns 50 km al nord-est de Colon (ciutat). Limita al nord amb el Mar Carib, al sud amb la província de Panamà, a l'est amb el districte de Santa Isabel i l'oest amb la Ciutat de Colón.
A Portobelo es pot arribar a través del mar o per via terrestre, seguint l'avinguda transítmica, a una distància de 49 km des de la ciutat de Colón i 105 km des de la ciutat de Panamà.
El novembre de 1739, durant la Guerra de l'orella de Jenkins, l'almirall Sir Edward Vernon atacà i destruí Portobelo en l'istme de Panamà, escassament defensat, amb èxit.
L'any 1976 a través de la Llei 91 es delimita el conjunt monumental històric de Portobelo. Comprèn l'àrea que ocupava l'antiga ciutat de Portobelo, les ruïnes dels castells de Santiago de la Gloria, el castell de San Felipe, El Fort trinxera de Sant Jeroni, el Fort Bateria i la Casa Forta de Santiago, les bateries Alta i Baixa i la Casa Forta de San Ferrando, les ruïnes del Fort Trinxera del primitiu Santiago, la bateria buenaventura, les ruïnes del Fort Farnesio, de la Trinxera de la Casa de la Pólvora, la duana, els baluards del recinte emmurallat anomenat San Cristobal, i les altres ruïnes que hi hagi dins i a la rodalia de la ciutat.
L'any 1980, les ruïnes de les fortificacions al costat del proper Fort de San Lorenzo van ser declarades Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO dins del conjunt denominat Fortificacions de la costa caribenya del Panamà.

## Referències

* ↑ Maddox, Jerry A. The Beginning of American Independence (en anglès). AuthorHouse, 2009, p. 50. ISBN 146705058X.
* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/135

## Enllaços externs

* Arxivat 2007-10-14 a Wayback Machine.
* Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine.
# Pic Knutzen

El Pic Knutzen és un cim esmolat i rocós de 3.373 metres (11,066 ft) situat al costat nord del Taylor Ledge a la Serralada Sentinel de les Muntanyes Ellsworth a l'Antàrtida. Sobrepassa la Glacera Branscomb a l'est i al sud.
El cim va ser anomenat per la US-ACAN el 2006 en honor de Donald H. Knutzen, enginyer topogràfic del U.S. Geological Survey a la Serralada Sentinel el anys 1979 i 1980.

## Ubicació

El pic Knutzen es troba a 78° 29′ 47″ S, 85° 56′ 35″ O﻿ / ﻿78.49639°S,85.94306°O﻿ / -78.49639; -85.94306, a 6,16 km al sud-oest del Mont Shinn, a 5,92 km a l'oest-nord-oest del Pic Branscomb i a 8,2 km al nord del Pic Brichebor. Els Estats Units el van cartografiar el 1961, i el van actualitzar el 1988.

## Mapes

* Vinson Massif. Escala 1:250 000 topographic mapa. Reston, Virginia: ENS Enquesta Geològica, 1988.
* Antàrtic Base de dades Digital (AFEGEIX). Escala 1:250000 topographic mapa d'Antàrtida. Comitè científic en Recerca antàrtica (CICATRIU). De llavors ençà 1993, regularment va actualitzar.

## Referències

* 1 2 «Antarctica Detail - Knutzen Peak» (en anglès). U.S. Geological Survey. [Consulta: 17 gener 2018].
* Knutzen SCAR Composite Gazetteer of Antarctica..
# Dosseret (espeleotema)

Un dosseret és un espeleotema classificat com un subtipus de colada. El nom prové del fet que la seva forma recorda la dels dosserets, uns motius ornamentals en forma de volta, emprats en arquitectura ogival, situats horitzontalment damunt una estàtua adossada a la paret. Sobresurten de la paret d'una cova o per damunt d'un altre espeleotema com ara una columna o una estalagmita. Se n'han descrit tres varietats:
* Dosseret de campana: té forma de campana i es troba habitualment damunt d'una estalagmita, resultant un conjunt amb aspecte de bolet. Es forma per la variació del flux de l'aigua. Quan el flux és baix els dipòsits es formen a la part superior, mentre que per a fluxos alts el dipòsit es forma a la base de la campana.
* Dosseret baldaquí: és un dosseret que recorda un baldaquí, un dosser de tela preciosa o de marbre, de fusta, de metall, etc., sostingut per columnes, suspès al sostre o sortint de la paret, que cobreix un altar, una imatge o un altre objecte religiós. Es formen on la superfície d'una piscina d'una cova ha retrocedit per sota d'una estalagmita o d'una colada. Abans de la baixada de la piscina, la calcita es diposita a la part inferior de la pedra. En aquestes condicions, els dipòsits tendeixen a créixer més ràpidament prop de la superfície de l'aigua, on la difusió de la solució sobresaturada entrant dins de la piscina és menor i la difusió de diòxid de carboni en l'aire que recobreix és més gran. El resultat és un ventre sortint de calcita, que té la seva circumferència més ampla a la superfície de la piscina.
* Dosseret clàstic o fals sòl: és un romanent d'una colada que es formà damunt d'un substrat de sediments blans que, posteriorment, s'han rentat, quedant la colada penjada per damunt del sòl.

## Referències

* ↑ «Dosseret (espeleotema)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Bell canopies». The Virtual Cave. [Consulta: 4 maig 2015].
* ↑ «Dosseret (espeleotema)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Baldacchino canopies». The Virtual Cave. [Consulta: 4 maig 2015].
Viccionari