OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amics de la Cultura de Sant Martí de Llémena

Amics de la Cultura de Sant Martí de Llémena és una entitat sense ànim de lucre de Sant Martí de Llémena que treballa pel manteniment de la cultura popular i tradicional. El pessebre vivent que organitza des del 1964, el 2017 comptava amb 21 escenes i la participació de persones de l'entorn del municipi. Fa altres activitats com una exposició de flors, col·labora en l'organització de la festa major de Sant Martí de Llémena i fa xerrades sobre llegendes als centres educatius de la comarca. El 2017 se li va concedir la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Amics de la Cultura de Sant Martí». http://maparecursos.cbs.cat. Consorci de Benestar social del Gironès - Salt. [Consulta: 12 abril 2017].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 24 entitats». Govern.cat, 11-04-2017 [Consulta: 12 abril 2017]. Arxivat 19 de maig 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-05-19. [Consulta: 12 abril 2017].
# Mitjà electrònic

Un mitjà electrònic és un mecanisme, instal·lació, equipament o sistema que permet produir, emmagatzemar o transmetre documents, dades i informacions, incloent-hi qualsevol xarxa de comunicació oberta o restringida com ara Internet, telefonia fixa i mòbil o d'altres.

## Referències

* ↑ «Glossari d'administració electrònica». Generalitat de Catalunya.
# Tussaud (cràter)

Tussaud és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 16 km de diàmetre. Porta el nom de Marie Tussaud (1760-1850), escultora de cera suïssa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Tussaud». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# René Argelliès

René, Joseph, Louis, Marie Argelliès (Sant Pau de Fenollet, 15 d'agost de 1915 - Perpinyà, 21 de gener de 2004) va ser un metge i polític nord-català. Era fill del metge i polític radical-socialista Étienne Argelliès i per la seva mare Louise, net de l'industrial Louis Abram.

## Metge

Estudià medicina a Tolosa de Llenguadoc, on fou secretari general de l'Associació d'Estudiants de Tolosa i president dels Estudiants Catalans de Tolosa. Es va doctorar en medicina el 1939 i després de participar en la guerra de 1939-1949 va practicar la medicina general a Perpinyà el 1941. El 1943 fou el primer metge laboral a Perpinyà. Entre 1964 i 1980 fou president del consell d'administració de la Societat Termal dels Banys de Toès.

## Polític

Es va implicar en política el 1945. Va fundar les Joventuts Radicals-Socialistes dels Pirineus Orientals i va presidir aquesta entitat en el Comitè Radical-Socialista del Departament. El 1947 fou conseller municipal de Perpinyà i delegat de belles arts, càrrec que va ocupar durant 12 anys. Sota el seu impuls es va renovar i enriquir amb noves col·leccions el Museu d'Art Jacint Rigau, com una important col·lecció de mobles, peces i medalles pertanyents a Joseph Puig. En 1959 va donar al museu el nom de Jacint Rigau. En contacte amb les monedes adquirides pel museu de Perpinyà, es va apassionar per la numismàtica, de la que ràpidament es converteix en especialista. El 1958 es va crear a Perpinyà el museu Puig per albergar la col·lecció Puig. També va crear el Museu d'Arts i Tradicions Populars de Perpinyà i va traslladar la Biblioteca Municipal a la Casa Pams. Va perdre el seu lloc com a regidor a les eleccions de 1959, on va ser derrotat. Va ser conseller general del cantó de Sornià de 1949 a 1967.
El 1977, va ser el cap de la llista d'Unió d'esquerres a les eleccions municipals de Perpinyà. Batut a la segona ronda per Paul Alduy, va assolir escó de conseller municipal i obté la gestió del Museu Puig. Va ser reelegit regidor de la ciutat el 1983 i no es va presentar el 1989.

## Bibliografia

* Gérard, Bonet. «Argelliès (René, Joseph, Louis, Marie)». A: Nouveau Dictionnaire de biographies roussillonnaises 1789-2011. 1 Pouvoirs et société. Perpignan: Publications de l'olivier, 2011, p. 699. ISBN 9782908866414. .
# Tour de França de 1997

El 84é Tour de França es va disputar del 5 al 27 de juliol de 1997 sobre un recorregut de 21 etapes el pròleg inicial, i amb un total de 3944 km. que el vencedor va cobrir a una velocitat mitjana de 39,237 km./h. La carrera va començar en Ruan i va acabar en París, en el clàssic final dels Camps Elisis. El vencedor final, Jan Ullrich, va ser el primer ciclista alemany en aconseguir el triomf en la ronda francesa.
Jan Ullrich va aconseguir la victòria tant en la classificació general com en la classificació dels jóvens, sent l'última vegada que s'havia aconseguit el 1983 amb Laurent Fignon. La classificació per punts va ser guanyada per Erik Zabel per segona vegada, i el seu equip, el Team Telekom també va guanyar la classificació per equips.
Richard Virenque i el seu equip Festina van ser els rivals més durs de Jan Ullrich, però van perdre molt de temps en els Vosges. Richard Virenque, no obstant, va acabar segon en la general i va aconseguir el mallot de pigues com a vencedor de la muntanya, sent la quarta vegada que ho aconseguia. Marco Pantani va ser tercer en París.
# La Foradada (Castellar de la Ribera)

La Foradada és una masia del municipi de Castellar de la Ribera, a la comarca catalana del Solsonès.

## Enllaços externs

* Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia
# Amics de les Forces de Defensa d'Israel

Amics de les Forces de Defensa d'Israel (en anglès: Friends of the Israel Defense Forces) (FIDF) (en hebreu: ידידי צה"ל) és una organització no governamental establerta en 1981 dedicada a ajudar els homes i a les dones que serveixen a les Forces de Defensa d'Israel (FDI), als veterans ferits, i a les famílies dels soldats caiguts.

## Seu central

L'organització te la seva seu central a la ciutat de Nova York, FIDF és una organització sense ànim de lucre sota l'article 501(c)(3), i té quinze oficines regionals als Estats Units i a Panamà.

## Programes educatius

Amics de les Forces de Defensa d'Israel recolza i manté diversos programes i instal·lacions educatives, socials, culturals i recreatives, en un esforç per alleujar la càrrega que pateixen els soldats de les Forces de Defensa d'Israel (FDI) i les seves famílies, aquestes persones tenen el suport de la diàspora jueva arreu del món.

## Projectes de construcció

Amics de les Forces de Defensa d'Israel construeix, restaura i manté centres recreatius i esportius, instal·lacions culturals i educatives, sinagogues, sales commemoratives, auditoris i llars per a soldats solitaris a Israel. Aquestes instal·lacions, van des d'estructures individuals fins a grans complexos de benestar social, i creen un entorn a on els soldats poden relaxar-se, mantenir-se en forma, llegir llibres, veure pel·lícules, commemorar els aniversaris, celebrar els dies festius, i gaudir de la companyia d'altres soldats. L'any 2013, catorze instal·lacions per als soldats van ser construïdes pels Amics de les Forces de Defensa d'Israel, onze projectes addicionals s'han estat construint des d'aleshores, i s'han dissenyat nou més. En 2013, es va inaugurar una nova llar per als soldats solitaris a la Terra d'Israel, en concret en la localitat de Ramat Gan, amb una cerimònia especial per marcar la culminació del projecte valorat en cinc milions de dòlars estatunidencs, creat pels Amics de les Forces de Defensa d'Israel, i finançat per la família Kalimian, de Great Neck, Nova York.

## Referències

* ↑ «American Friends of IDF open up new home for lone soldiers». The Jewish Press, 11-09-2019.
# Ning Menghua

Ning Menghua (8 de novembre de 1973) és una esportista xinesa que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Mundial de Piragüisme de 1991 en la prova de K4 500 m.
Va participar en dos Jocs Olímpics d'Estiu els anys 1992 i 1996, la seva millor actuació va ser un cinquè lloc assolit a Barcelona 1992 en la prova de K4 500 m.

## Palmarès internacional

Campionat del món :
| Any | Lloc | Medalla | Esdeveniment |
| 1991 | París ( França) | 3 | K4 500 m |

## Referències

* ↑ Ning Menghua en Canoeresults.eu (en anglès).
* ↑ Llista de medallistes olímpics i mundials en piragüisme (1936-2007): part 1, part 2. Federació Internacional de Piragüisme (anglès)
* ↑ Ning Menghua Arxivat 2012-10-21 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).

## Enllaços externs

* http://www.canoeicf.com/site/canoeint/if/downloads/result/Pages%201-41%20from%20Medal%20Winners%20ICF%20updated%202007-2.pdf?MenuID=Results%2F1107%2F0%2CMedal%5Fwinners%5Fsince%5F1936%2F1510%2F0 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 1: flatwater (now sprint): 1936–2007 at WebCite (archived 2009-01-21). Arxius addicionals: Wayback Machine (archived 2010-01-05).
* http://www.canoeicf.com/site/canoeint/if/downloads/result/Pages%2042-83%20from%20Medal%20Winners%20ICF%20updated%202007.pdf?MenuID=Results%2F1107%2F0%2CMedal%5Fwinners%5Fsince%5F1936%2F1510%2F0 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 2: rest of flatwater (now sprint) and remaining canoeing disciplines: 1936–2007 at WebCite (archived 2009-11-09)
# Javier Ramos

Javier Ramos (Castelló, 1974) és novel·lista i dramaturg i ha recalat també en altres gèneres literaris com la poesia, el relat i fins i tot el guió cinematogràfic.

## Obres
### Novel·la

* El Retraso de los Mares (Valencia, 1999)
* El señor Gro y la hija de la viuda Stern (Editorial Verbum, 2018)

### Teatre

* Convocatoria de Casting (VeuAdins Teatre, 2008)
* Construyendo a Verónica (Festival VEO / Bramant Teatre, 2006. Finalista Premios MAX 2007 Mejor Obra de Teatro, Premi Abril 2007 Millor Text Teatral, Candidat Premi Millor Text de les Arts Escéniques de Teatres de la Generalitat Valenciana 2007)
* Otra Sangre (VeuAdins Teatre, 2006)
* Guion (Festival Veo / Teatres de la Generalitat Valenciana 2005. Premi Ciutat de Valencia de Teatre 2003)
* El dia de les bones persones (Cía La Manflota / VeuAdins Teatre, 2005)
* Taxímetros (VeuAdins Teatre, 2004)
* Fragmentos de la Víscera Exquisita (Cía Metrópoli X, Barcelona, 2002).

## Premis

* Ciudad de Valencia de Teatro (Valencia, 2003)
* Vicente Blasco Ibáñez de Novela (Valencia, 1999)
* Internacional Cinc Segles de Relats (Universitat de València, 1999)
* IV Premio Internacional "Novelas Ejemplares" de Narrativa (Ciudad Real, 2018)

## Referències

* ↑ Puchades, Xavier «Nuevas promociones de autores dramáticos en el teatro valenciano (1984-2005)» ( PDF) (en castellà). Stichomythia : revista de teatro español contemporáneo. Universitat de València, 4, 2006, pàg. 13, 27, 41. ISSN: 1579-7368 [Consulta: 31 octubre 2021].
# LTM

LTM té els següents significats:
* London Transport Museum, museu dedicat al transport ubicat a Londres
* Memòria a llarg termini (del seu nom en anglès Long-Term Memory), etapa de la memòria humana segons el model d'Atkinson–Shiffrin
# Representació d'Espanya al Parlament Europeu el 1986

Segons els termes fixats en l'article 10 de l'Acta d'Adhesió d'Espanya a la Comunitat Europea, a Espanya li corresponien 60 eurodiputats. De la mateixa manera s'havia acordat que les eleccions havien de realitzar-se en un termini de dos anys des de l'adhesió, per la qual cosa els eurodiputats triats en les eleccions de 1987 ocuparien el seu càrrec únicament el temps restant de la legislatura 1984-1989 del Parlament Europeu.
Espanya, juntament amb Portugal, s'havia adherit a la Comunitat Europea l'1 de gener de 1986. Segons l'article 28 de l'Acta d'adhesió, els 60 eurodiputats que havien de representar provisionalment a Espanya havien de ser triats d'entre els parlamentaris (diputats i senadors) espanyols de manera proporcional al nombre de parlamentaris de cada partit. Els parlamentaris citats corresponien a la II Legislatura, 1982-1986), per la qual cosa havien estat escollits a les eleccions generals de 1982.
L'elecció va tenir lloc el 10 de desembre de 1985. El mandat dels electes duraria entre l'entrada d'Espanya en la CEE (1 de gener de 1986) fins a les eleccions europees del 10 de juny de 1987.
El nombre d'electes va ser el següent:
Representació d'Espanya al Parlament Europeu, 1986 → :
| Grupos parlamentarios | Nombre de parlamentaris (diputats + senadors) | Nombre de parlamentaris europeos |
| Grup Socialista (PSOE) | 202 + 155 | 36$^a$ |
| Grup Coalició Popular (AP, PDP, UM) | 104 + 66 | 17$^b$ |
| Minoria Catalana Catalunya al Senat (CiU) | 12 + 8 | 2$^c$ |
| Grup Centrista$^d$ | 11 + 6 | 2 |
| Grup Basc (PNV) | 8 + 9 | 2 |
| Grup Mixt | 11 + 8 | 1$^e$ |
$^a$Cinc del Partit dels Socialistes de Catalunya. $^b$12 d'AP, 3 del PDP, 1 d'UM i 1 independent (pertanyents al 1 Grup Centrista, però elegit pel de Coalició Popular. $^c$1 de CDC i 1 d'UCD. $^d$La Unión de Centro Democrático s'havia dissolt però encara existia un Grup Centrista, encara que molts dels seus membres s'havien afiliat a d'altres partits. $^e$D'Euskadiko Ezkerra. L'eurodiputat que li corresponia fou adjudicat mitjançant un sorteig entre els onze diputats (no senadors) d'aquest grup.

## Referències

* 1 2 Documents relatius a l'adhesió del Regne d'Espanya i la República Portuguesa a les Comunitats Europees

## Enllaços externs

* Elecció d'Europarlamentaris espanyols (període 1986-1987), a la pàgina d'eleccions espanyoles de Carles Tek.
* Resultats eleccions al Parlament Europeu a Europe Politique.
# Amics d'Europa

Amics d'Europa és una de Brussel·les -basat, sense ànim de lucre de reflexió per a l'anàlisi de la política de la Unió Europea i el debat. L'organització, creada el 1999, no té fidelitat política ni nacional i és independent de les institucions de la UE. El seu objectiu declarat és fomentar una discussió oberta i estimular un nou pensament sobre els problemes que enfronten Europa i els seus ciutadans. Es troba a l'edifici Treesquare, a De Meeûssquare.

## Àrees d'experiència

Les activitats de l'organització se centren especialment en set àrees temàtiques:
* Àsia, Àfrica i economies emergents
* Europa dels ciutadans
* Clima i energia
* Salut
* Migració i integració
* Pau, seguretat i defensa
* Digital, competències i desigualtats

## Junta Directiva

El patronat d'Amics d'Europa està format per persones que ocupen o han ocupat càrrecs de responsabilitat en assumptes europeus. El seu president és Etienne Davignon, un polític, empresari i antic vicepresident de la Comissió Europea. Altres membres del Praesidium són:
* Pat Cox, president del Moviment Europeu Internacional i expresident del Parlament Europeu
* Monica Frassoni, copresidenta dels Verds europeus
* Pascal Lamy, director general de l'Organització Mundial del Comerç (OMC) i ex comissari europeu de comerç
* Guy Verhofstadt, antic primer ministre de Bèlgica
* António Vitorino, ex comissari europeu de justícia i assumptes interiors i exministre de defensa i viceprimer ministre portuguès
El president d'Amics d'Europa és Giles Merritt, antic corresponsal de Brussel·les del Financial Times.

## Registre de representants d'interessos de la UE

L'abril de 2009, el comissari de l'administració i antifrau, Siim Kallas, va criticar públicament Amics d'Europa per no registrar-se al seu "registre voluntari de grups de pressió". Kallas va afirmar que els grups de reflexió, com Amics d'Europa, eren una font important de visibilitat de la representació d'interessos indirectes a nivell de la UE i que Friends comercialitzava explícitament la visibilitat dels patrocinadors. El secretari general Giles Merritt va respondre que l'organització feia públiques les seves fonts de finançament al seu lloc web i que no promovia cap interès particular. Va suggerir la creació d'un registre separat per a grups de reflexió.

## Pressupost

Al 2010, el pressupost de l'associació era de 2.174.023€.

## Referències

* 1 2 «Friends of Europe | About us», 05-07-2008. Arxivat de l'original el 2008-07-05. [Consulta: 11 març 2021].
* ↑ «Friends of Europe website – "Trustees"». Arxivat de l'original el 27 maig 2008. [Consulta: 28 agost 2008].
* ↑ «Friends of Europe website – "Team"». Arxivat de l'original el 16 juny 2008. [Consulta: 28 agost 2008].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-01-07. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ (anglès)Site officiel - "Financing" Arxivat 2012-02-18 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Okamejei pita

Okamejei pita és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 46 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 0–15 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Okamejei pita». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Carpenter, K.E., F. Krupp, D.A. Jones i U. Zajonz, 1997. FAO species identification field guide for fishery purposes. Living marine resources of Kuwait, eastern Saudi Arabia, Bahrain, Qatar, and the United Arab Emirates. FAO, Roma, Itàlia. 293 p.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jane Silber

Jane Silber (Estats Units d'Amèrica) és una empresària estatunidenca.
Va la directora executiva de Canonical des de març de 2010, quan va substituir Mark Shuttleworth, fins al 2017, quan Shuttleworth va reprendre el rol. Silber també és presidenta de l'empresa emergent de dades obertes ScraperWiki.
Silber va entrar a formar part de Canonical el juliol de 2004, on el seu treball incloïa liderar el projecte Ubuntu One i assegurar que les grans empreses trobessin útil aquest sistema operatiu. Es va atribuir parcialment la creixent atenció per la recerca i el disseny d'usuari en el codi obert des de l'any 2009 amb el lideratge d'aquesta àrea de Canonical. Els seus càrrecs anteriors van incloure el de vicepresidenta d'Interactive Television Company i el vicepresidenta de General Dynamics C4 Systems. També va treballar al Japó per Teijin duent a terme la investigació d'intel·ligència artificial i el desenvolupament del producte, i als EUA per l'empresa d'avaluació de risc per a la salut General Health.
Té un màster en administració d'empreses per la Saïd Business School de la Universitat d'Oxford; un Master of Science en gestió de tecnologia per la Universitat Vanderbilt, on es va especialitzar en aprenentatge de la màquina i en treball d'intel·ligència artificial, i un Bachelor of Science en matemàtiques i ciències de la computació pel Haverford College.

## Referències

* ↑ Carr, Gerry. «Management changes at Canonical». Canonical Blog. Canonical Ltd., 17-12-2009. [Consulta: 7 maig 2013].
* ↑ «Ubuntu CEO Joins Board of ‘data hub’ Startup ScraperWiki». PRWeb, 02-02-2012 [Consulta: 7 maig 2013]. Arxivat 17 August 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «About». ScraperWiki. [Consulta: 7 maig 2013].
* ↑ Lai, Eric. «Q&A: Canonical's Jane Silber says upcoming Ubuntu Linux to be enterprise-ready». Computerworld, 25-04-2006. Arxivat de l'original el 26 de juliol 2014. [Consulta: 21 gener 2013].
* ↑ MacDonald, Rory «Ubuntu 12.04 – Jane Silber talks Unity, community and ‘continuous computing’». Linux User & Developer, 24-04-2012 [Consulta: 7 maig 2013].
* ↑ Greene, Erica «Haverford Conversation: Jane Silber '85». Haverford News, 21-01-2010 [Consulta: 7 maig 2013].
* ↑ «What we do: Management team». Canonical Ltd.. Arxivat de l'original el 1 de maig 2013. [Consulta: 7 maig 2013].

## Enllaços externs

* Mark Shuttleworth's blog announcement
* August 2006 interview with Silber
# LTspice

LTspice és un programari gratuït per a la simulació de circuits electrònics, desenvolupat pel fabricant de semiconductors Linear Technology (LTC). LTspice et dona l'habilitat d'establir un circuits amb una interfície gràfica d'usuari i la possibilitat de simular el comportament en petit, mig i gran senyal (corrent continu, corrent altern).

## Característiques

* Interfície d'usuari gràfica : editor de símbols i esquemàtics. Visualitzador de formes d'ona.
* Gran quantitat de biblioteques de components :
** Components elementals :
*** Resistències.
*** Condensadors.
*** Inductors.
*** Transformadors.
*** Semiconductors.
*** Interruptors.
** Fonts de corrent i tensió :
*** Independents : pulsats, sinusoidals, exponencials, modulades.
*** Dependents : de tensió controlades per tensió, de tensió controlades per corrent, de corrent controlades per tensió, de corrent controlades per corrent.
* Línies de transmissió: amb pèrdues i sense pèrdues.

## Referències

* ↑ Bramble, Simon. «LTspice Tutorial: Part 1» (en anglès). http://www.simonbramble.co.uk.+[Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «Getting Started with LTspice - learn.sparkfun.com» (en anglès). https://learn.sparkfun.com.+[Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «LTspice Tutorial» (en anglès). http://denethor.wlu.ca.+[Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «Introduction to LTspice» (en anglès). https://www.ece.uic.edu.+[Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «LTspice IV getting started guide» (en anglès). https://www.slideshare.net.+[Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «SPICE Circuit Components» (en anglès). https://bwrcs.eecs.berkeley.edu.+[Consulta: 18 desembre 2017].

## Vegeu també

* Llista de simuladors gratuïts de circuits electrònics
# Violoncel d'espatlla

El violoncel d'espatlla, també cello da spalla, és un cello de dimensions reduïdes que es toca tot recolzant-lo sobre l'espatlla contrària a la mà que subjecta el màstil.
Es va dissenyar amb l'objectiu de facilitar-ne l'ús a violinistes, que en general tenen poca experiència en instruments de corda com el violoncel o la viola de gamba, que es toquen en posició vertical fixada entre les cames. També cal mencionar la viola d'espatlla, que se sosté sobre l'espatlla i el pit, i és de dimensions més grans que la viola.

## Possibles usos en la música de Bach

Avui dia és complicat saber la instrumentació exacta d'algunes obres del segle divuit, a causa de la varietat terminològica i no reglamentada que s'utilitzava a l'època. Els termes "violoncello da spalla" i "viola da spalla" apareixen majoritàriament en la literatura teòrica, i no són comuns en les indicacions instrumentals dels compositors. Tot i així, és possible que J. S. Bach i altre compositors es referissin a la viola d'espatlla quan indicaven un "violoncello piccolo" a la instrumentació de les seves obres. Aquest terme apareix a moltes de les cantates de Bach, i les parts corresponents presenten una varietat de claus inusual que podria estar relacionada amb el rang tonal relativament ampli de l'instrument. La versió de cinc cordes del violoncel d'espatlla podria ser el que Bach va imaginar per interpretar la seva Suite per a Cello No. 6 (que presenta dificultats tècniques evidents en cellos de quatre cordes).

## Intèrprets destacats

* Makoto Akatsu
* Dmitry Badiarov
* François Fernandez
* Sigiswald Kuijken
* Sergey Malov
* Ryo Terakado
* Jesenka Balic Zunic

## Vegeu també

* Cello
* Viola bastarda
* Viola de gamba
* Viola
* Violí
* Violone

## Referències

* ↑ Badiarov, Dmitry. Galpin Society Journal. The Violoncello, Viola da Spalla and Viola Pomposa in Theory and Practice. Galpin Society Journal [Consulta: 10 març 2014].
* ↑ «Violoncello piccolo». [Consulta: 13 juliol 2017].