OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María Oruña

María Oruña Reinoso (Vigo, 1976) és una advocada, novel·lista i columnista espanyola.

## Biografia

Llicenciada en Dret va exercir durant deu anys com a advocada laboralista i mercantil. En 2013 va publicar la seva primera novel·la, La mà de l'arquer, on construeix una trama sobre l'assetjament laboral i l'abús d'autoritat que està inspirada en casos reals que va conèixer professionalment com a advocada.
En 2015, Ediciones Destino va publicar la seva primera novel·la negra, Port amagat, que va ser traduïda a diversos idiomes i que posteriorment va tenir continuació en la seva sèrie de novel·les coneguda com Els llibres del Port Amagat. El personatge principal de la sèrie és Valentina Rodó, tinent de la Guàrdia Civil a càrrec de la Unitat Orgànica de Policia de Recerca Judicial (UOPJ) de Santander.
Des de gener de 2020 col·labora com a columnista en el diari Faro de Vigo.

## Referències

* ↑ Fernández, Laura «María Oruña y el misterio del camarote cerrado» (en castellà). El País [Madrid], 22-06-2021. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «La best-seller María Oruña te recomienda seis libros para estas vacaciones (y uno es suyo, claro)» (en castellà), 10-07-2021. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ Press, Europa. «María Oruña ambienta su nueva novela en las costas cántabras», 08-09-2015. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «La arqueóloga del crimen» (en castellà), 07-10-2015. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «El nuevo Estela + luce talento» (en castellà), 03-01-2020. [Consulta: 10 juliol 2024].
# El sopar (obra de teatre)

El sopar (en francès original, Le Souper) és una obra de teatre de Jean-Claude Brisville, escrita el 1989. Una versió en castellà de Mauro Armiño fou representada al Teatro Bellas Artes de Madrid el setembre de 2004 per Josep Maria Flotats i Carmelo Gómez, qui fou nominat a un Fotogramas de Plata 2004 per la seva actuació.

## Personatges

* Talleyrand, príncep de Benevent i ministre d'Afers Exteriors sota el Primer Imperi
* Fouché, duc d'Otranto i ministre de la policia en diversos governs
* Jacques, valet de M. de Talleyrand
* Jean, valet de M. de Talleyrand.

## Resum

L'escena del sopar té lloc a París el 6 de juliol de 1815 a mitjanit, a l'hotel particular de Talleyrand (també anomenat hôtel de Saint-Florentin). Fouché va acudir a la invitació de Talleyrand per parlar-ne. Napoleó va abdicar i París va ser ocupada per les tropes de la coalició. Aleshores es qüestiona la naturalesa del govern que s'ha de donar a França. A l'exterior, els disturbis són continguts amb dificultat pel servei d'ordre de la capital.
Fouché creu que cal tornar a la república. Per Talleyrand, s'ha de restaurar els Borbons; però per això necessita el suport de Fouché, actualment president del govern interí, que controla la ciutat de París. Aquest bon sopar és una oportunitat per convèncer-lo que el retorn de Lluís XVIII al tron és l'única bona solució.
Entre dos plats, els dos alts dignataris sèniors- sovint entre línies - els seus crims, les seves traïcions, les seves intrigues.

## Representacions
### Théâtre Montparnasse, 1989

L'espectacle es va crear el 20 de setembre de 1989 al Théâtre Montparnasse.
* Dirigit per: Jean-Pierre Miquel
* Decoració: André Acquart
* Disfresses: Pierre Dios
* Personatges i intèrprets :
** Talleyrand: Claude Rich
** Fouché: Claude Brasseur
** Jacques, valet de Talleyrand : Laurent Rey
** Jean, valet de Talleyrand : Serge Krakowski
Aquest espectacle founominat en quatre categories a Molières 1990: comediany, autor, director, i teatre privat. Va rebre el Molière del teatre privat el 1991 i va obtenir una nova nominació per al Molière a l'autor.

### Théâtre de la Madeleine, 2015

L'espectacle es va reestrenar el 6 de febrer de 2015 al Théâtre de la Madeleine.
* Direcció i il·luminació : Daniel Benoin.
* Escenografia : Jean-Pierre Laporte.
* Vestuari : Nathalie Bérard-Benoin.
* Vídeo : Paulo Correia.
* Repartiment :
** Niels Arestrup (Talleyrand),
** Patrick Chesnais (Fouché),
** Paul Charieras,
** Benjamin Migneco

## Adaptació cinematogràfica

El 1992, Édouard Molinaro en va fer una adaptació cinematogràfica del mateix títol.

## Referències

* ↑ Josep Maria Flotats y Carmelo Gómez, seducidos por la maldad en 'La cena', El País, 15 de setembre de 2004
* ↑ El sopar a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ Laurent Rey a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ Serge Krakowski a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ Jean-Pierre Laporte a Internet Movie Database (anglès)
# Oxo (cràter)

Oxo és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 42.73 ° de latitud nord i 0.31 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 10 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 21 de setembre del 2015 i fa referència a Oxo, divinitat de l'agricultura dels candomblé.

## Referències

* ↑ "Oxo (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Vent de Ponent

* Pel vent de l'oest, vegeu ponent (vent)
Vent de Ponent és una cançó valenciana de 1917. És considerada, juntament amb la Cançó de lluita o Cant de redempció com un dels himnes del valencianisme polític.
Vent de Ponent naix com un text, escrit pel poeta valencià Lluís Cebrián Ibor, que amb el títol de Sant Jordi, mata l'aranya va ser presentat a un concurs d'himnes que Pàtria Nova va convocar en 1915 i del qual resultaria guanyador. La música, d'autor desconegut, va ser composta el 1917, i tenia per objectiu consolidar-se com a alternativa a l'Himne de l'Exposició Regional Valenciana, sense èxit.

## Lletra

* ¡Vent de Ponent!...
* ¡Vent de Ponent!...
* Llauradors, nostra terra perilla.
* Agermanats, l'amor sant defensem.
* Vil estrany maganxós nos humilla...
* ¡Valencians, per la Pàtria breguem!
* ¡Defensem la nostra casa,
* geni i llengua, sang i raça!
* ¡Per honor i dignitat!
* ¡Per la santa dignitat!
* Vent de ponent marcix la collita.
* Vent de Ponent lo cor debilita
* i el nafra i el crema, gelat o ruent...
* ¡Vent de Ponent!...
* ¡Vent de Ponent!...
* ¡Poble meu, poble meu, qui t'ha vist,
* fort, gojós...i ara dèbil i trist!...
* Dones flors i et tornen espines.
* Treballant, treballant, t'arruïnes.
* Fores l'alba llevantina;
* teua fou la mar llatina;
* escampà ta glòria el vent...
* ¡I ara esclau d'un fort ponent!...
* Vent de ponent marcix la collita.
* Vent de Ponent lo cor debilita
* i el nafra i el crema, gelat o ruent...
* ¡Vent de Ponent!...
* ¡Vent de Ponent!...
* Rompa fort nostre clam, colliters.
* Del cultiu detinguem els quefers:
* El Ponent maleït tot ho arrasa,
* els verds camps i la sang nos abrasa.
* ¡Alcem murs, alcem racers
* protectors de nostra casa...
* i refresque nostra llar
* l'alenada de la mar!...
* Vent de ponent marcix la collita.
* Vent de Ponent lo cor debilita
* i el nafra i el crema, gelat o ruent...
* ¡Vent de Ponent!...
* ¡Vent de Ponent!...

## Referències

* 1 2 Dos himnes del valencianisme a Valencianisme.com
* ↑ Viadel, Francesc. No mos fareu catalans. Barcelona: L'esfera dels llibres, 2006. ISBN 84-9734-402-2. pg. 31
# Vilamala

«Vilamala» té aquests significats:
* Biografies:
** Joan Vilamala i Terricabras (1949-), músic i historiador
** Josep de Vilamala, darrer president de la Generalitat de Catalunya
* Toponímia:
** Clot de Vilamala, fondalada a la Vall de Lord (Solsonès)
** Rasa de Vilamala, torrent afluent per la dreta del Cardener
** Torrent de Vilamala o Torrent de Junts, torrent afluent per l'esquerra de la Rasa de Vilamala, a la Vall de Lord, que fa tot el seu curs per l'interior del Clot de Vilamala
** Torrent de Vilamala (Aigua d'Ora), afluent per la dreta de la Rasa de Valielles
* Miscel·lània:
** Til·ler de Vilamala, til·ler declarat patrimoni municipal al Clot de Vilamala
** Pi rajolet de Vilamala, pi declarat patrimoni municipal al Clot de Vilamala
# Muhamed Konjić

Muhamed Konjić (14 de maig de 1970) és un exfutbolista bosnià de la dècada de 1990.
Fou 39 cops internacional amb la selecció bosniana.
Pel que fa a clubs, destacà defensant els colors de FC Zurich, AS Monaco FC, Coventry City FC i Derby County FC.

## Referències

* ↑ Dades estadístiques sobre Muhammed Konjic a soccerbase.com
* ↑ «Monaco and bust for sorry United». The Independent, 19-03-1998. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ Muhamed Konjić a National-Football-Teams.com (anglès)
# Viuda de l'Orxa

La Viuda de l'Orxa és un personatge llegendari de la vall de Perputxent, al País Valencià. Es tracta d'una dona que es diu que va viure a la zona de l'actual poble de l'Orxa (Comtat) a l'època de la repoblació de la regió amb mallorquins. Segons la llegenda, quan els mallorquins van arribar a aquelles terres procedents de la seva illa, la viuda, que n'era l'ama, els en va cedir una gran extensió a canvi de res per tal que s'hi establissin i les treballessin, sense haver de pagar-li'n tribut ni cedir-li cap part de la collita. Els mallorquins haurien fundat, segons aquesta llegenda, el poble de l'Orxa en aquell extens i, a l'època, desert territori. No ha pervingut ni el nom ni cap altre detall sobre aquella antiga senyora, només el fet que era viuda i rica, a banda de generosa.

## Referències

* 1 2 Labrado, Víctor. «L'haqueta, l'encantada i la viuda». A: Llegendes valencianes : criatures mítiques de la tradició oral. Alzira: Bromera, 2007, p. 133. ISBN 978-84-9824-156-3.
# Masia de la Brícia

La Masia de la Brícia és una masia situada al municipi de Vallmoll, a la comarca catalana de l'Alt Camp.
# El sopar (pel·lícula de 2017)

El sopar (títol original en anglès: The Dinner) és una pel·lícula estatunidenca de drama i suspens del 2017, escrita i dirigida per Oren Moverman, protagonitzada per Richard Gere, Laura Linney, Steve Coogan i Rebecca Hall. Està basada en la novel·la homònima de l'escriptor i actor neerlandès Herman Koch. S'ha doblat al català.

## Argument

En un vespre d'hivern, dos germans amb les seves respectives parelles es reuneixen en un luxós restaurant. En Paul Lohman, professor d'història (Steve Coogan), la seva esposa Claire, l'Stan (Richard Gere), un destacat polític i la Katelyn, la seva companya. Tots quatre han de parlar sobre un crim comès pels seus fills adolescents. Al llarg del sopar les tensions es fan paleses.

## Repartiment

* Laura Linney: Claire Lohman
* Steve Coogan: Paul Lohman
* Rebecca Hall: Katelyn Lohman
* Richard Gere: Stan Lohman
* Chloë Sevigny: Barbara Lohman
* Charlie Plummer: Michael Lohman
* Adepero Oduye: Nina
* Seamus Davey-Fitzpatrick: Rick Lohman
* Michael Chernus: Dylan Heinz
* Taylor Rae Almonte: Kamryn Velez
* Joel Bissonnette: Antonio
* Miles J. Harvey: Beau Lohman
* Laura Hajek: Anna
* Laura Linney
* Steve Coogan
* Rebecca Hall
* Richard Gere

## Al voltant de la pel·lícula

El guionista i director d'origen israelià Oren Moverman trasplanta la història de la novel·la original d'Herman Koch dels Països Baixos a Amèrica. Representa la tercera adaptació de l'obra, que ja es va posar en escena amb la versió neerlandesa ‘Het Diner’ (2013) escrita i dirigida Menno Meyjes i l'adaptació italiana amb el film ‘I nostri ragazzi’(2014) dirigida per Ivano De Matteo i amb guió de Valentina Ferlan

### Crítiques

Al lloc web de revisions de crítiques Rotten Tomatoes, la pel·lícula obté una qualificació d'aprovació del 46% basada en 140 ressenyes, amb una valoració mitjana de 5,43/10, tot i que es valora el conjunt de la pel·lícula consideren que l'adaptació no aprofita del tot l'obra original. Pel crític de The Guardian "Una pel·lícula trista i poc convincent sobre quatre persones que discuteixen sobre els seus fills en un àpat de luxe".

### Guardons

Va ser nominada a l'Os d'Or a la Millor pel·lícula en el 67è Festival Internacional de Cinema de Berlín (2017).

## Referències

* 1 2 «El sopar». ésAdir. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ McGrath, Charles «Oren Moverman: An Actor’s Director, Almost by Accident» (en anglès). The New York Times, 11-05-2017. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Alós, Ernest. «El novel·lista irresponsable». El Periódico.cat, 10-04-2016. [Consulta: 19 gener 2020].
* 1 2 Bradshaw, Peter «The Dinner review – soggy melodrama and indigestible ham all round» (en anglès). The Guardian, 10-02-2017. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «The Dinner (2017)» (en anglès). [Consulta: 2 febrer 2020].
* ↑ «Berlin: Richard Gere, Rebecca Hall's 'The Dinner,' Sally Potter's 'The Party' in Competition» (en anglès). [Consulta: 19 gener 2020].

## Enllaços externs

* El sopar a Desdelsofà.cat
# Santa Maria del Remei d'Illa

L'església de Santa Maria del Remei, popularment denominada el Convent, és una antiga església del terme comunal nord-català d'Illa, de la comarca del Rosselló.
Està situada a la zona occidental del terme comunal, entre la carretera general i el riu, a la dreta de la Tet.
Erigida en el lloc on estava situada una leproseria el segle xiii, el 1462 es convertí en convent de frares menors, i es fortificà el conjunt. Fou saquejada pels hugonots el 1564, i refeta posteriorment per ordre de Felip II. La gran torre quadrada és un clar vestigi de l'època romànica.
A principis del segle XXI adquiriren les ruïnes del Convent uns forners i pastissers locals, que van crear-hi, aprofitant les ruïnes, llur casa, obrador i botiga, que gaudeixen de força renom a Illa i pobles dels voltants. La casa aprofita les bases de parets mestres de l'església del Remei, mentre l'obrador i la botiga són en unes construccions de nova planta situades a l'entrada del recinte.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Illa». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 122. La Mare de Déu del Remei». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Esglésies romàniques del Rosselló anteriors al 1300: Illa. Sant Esteve del Pedreguet». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Santa Maria del Remei, l'Ermita, d'Illa en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-13. [Consulta: 27 juliol 2016].
# Vicente López Rosat

Vicente López Rosat (València, 28 d'abril de 1925 – 10 de novembre de 2003) fou un metge i polític valencià, alcalde de València de 1969 a 1973.
S'especialitzà en neuropsiquiatria. Fou membre de la Societat Espanyola de Neuropsiquiatria, director del sanatori psiquiàtric Pare Jofré de València i cap de servei de psiquiatria de la Diputació de València.
Simpatitzant de la Falange Espanyola, amb 17 anys s'allistà en la División Azul, i quan tornà arribà a ser cap del SEU i cap local del Movimiento Nacional. Durant uns anys fou regidor d'educació de l'Ajuntament. Fou nomenat alcalde de València entre setembre de 1969 i novembre de 1973, i procurador en Corts Espanyoles entre abril de 1970 i novembre de 1973.
Durant el seu mandat com a alcalde es va inaugurar el 22 de desembre de 1969 el nou cabal del Túria, tot urbanitzant la devesa del Saler, i va expropiar les terres per a construir la nova Universitat Politècnica de València. López Rosat va deixar l'alcaldia després de diferències amb l'aleshores governador civil de València, l'alcoià Enrique Oltra Moltó.
Va morir el 10 de novembre de 2003 a la ciutat de València. Fou fill adoptiu de Xestalgar, municipi que l'honrà batejant un carrer amb el nom de López Rosat.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.
* Obituari a El País
* Vicente López Rosat al web del Congrés dels Diputats
* ↑ http://valenpedia.lasprovincias.es/historia-valencia/1973/el_alcalde_dimite_por_sus_diferencias_con_el_gobernador
* ↑ https://elpais.com/diario/2003/11/12/agenda/1068591609_850215.html
# La Vie Claire (equip ciclista)

L'equip La Vie Claire, conegut posteriorment com a Toshiba, va ser un equip ciclista francès que competí professionalment entre el 1984 i 1991. Els patrocinadors van ser La Vie Claire, una empresa d'alimentació biològica, i posteriorment la companyia japonesa Toshiba.
Del seu palmarès destaca sobretot els dos triomfs finals al Tour de França i un al Giro d'Itàlia

## Principals resultats

* Volta a Llombardia: Bernard Hinault (1984)
* Clàssica de Sant Sebastià: Niki Rüttimann (1984)
* Quatre dies de Dunkerque: Bernard Hinault (1984), Pascal Poisson (1988)
* Volta a Suïssa: Andrew Hampsten (1986)
* Ruta del Sud: Niki Ruttimann (1986)
* Fletxa Valona: Jean-Claude Leclercq (1987)
* París-Camembert: Andreas Kappes (1989)
* Tour de l'Oise: Andreas Kappes (1989)
* París-Niça: Tony Rominger (1991)

### A les grans voltes

* Volta a Espanya
** 1 participacions (1990)
** 2 victòries d'etapa:
*** 2 a la 1990: Denis Roux, Jean-François Bernard
* Tour de França
** 8 participacions (1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991)
** 12 victòries d'etapa:
*** 1 el 1984: Bernard Hinault
*** 3 el 1985: Bernard Hinault (2), Greg LeMond
*** 6 el 1986: Niki Ruttimann, Bernard Hinault (3), Jean-François Bernard, Greg LeMond
*** 2 el 1987: Jean-François Bernard (2)
** 2 victòries final: Bernard Hinault (1985), Greg LeMond (1986)
** 10 classificacions secundàries:
*** Premi de la combativitat: Bernard Hinault (1984, 1986)
*** Classificació de la combinada: Greg LeMond (1985, 1986), Jean-François Bernard (1987)
*** Gran Premi de la muntanya: Bernard Hinault (1986)
*** Classificació dels joves: Andrew Hampsten (1986), Fabrice Philipot (1989)
*** Classificació per equips: (1985, 1986)
* Giro d'Itàlia
** 4 participacions (1985, 1986, 1987, 1988)
** 7 victòria d'etapa:
*** 1 el 1985: Bernard Hinault
*** 1 el 1986: Bernard Hinault
*** 1 el 1987: Jean-François Bernard
*** 4 el 1988: Jean-François Bernard (3), Andreas Kappes
** 1 victòria final: Bernard Hinault (1985)

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com Arxivat 2014-10-15 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Resolució 2109 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2109 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat l'11 de juliol de 2013. El Consell va ampliar la Missió de les Nacions Unides al Sudan del Sud (UNMISS) durant un any, fins al 15 de juliol de 2014.
El Consell va assenyalar el retorn de la violència, especialment als estats de Jonglei i Unitat i la regió de Bahr al-Ghazal. Continuaven sent un problema les violacions dels drets humans i el saqueig pels grups armats i els serveis de seguretat, ja que el govern no estava en condicions de responsabilitzar als responsables. També hi va haver incidents regulars a la frontera entre Sudan i Sudan del Sud.
La UNMISS havia patit atacs que havien provocat la mort de 17 pacificadors, com els provocats el desembre de 2012 i l'abril de 2013. El Consell va instar al govern del sud de Sudan a capturar als autors.
Un cop ampliat el mandat de la UNMISS, es van centrar les seves prioritats en protegir la població i augmentar la seguretat, autoritzant-la a utilitzar tots els recursos necessaris per a aquest propòsit. Es va instar al Sudan de Sud a fer més per protegir la seva població i també a cooperar més intensament amb la força de pau. Es va exigir a totes les parts que abandonessin la violència contra la població.

## Referències

* ↑ ONU. «SC authorizes 1 year mandate extension for UNMISS», 11-07-2013.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Joan Maria Thomàs Andreu

Joan Maria Thomàs Andreu (Palma, 1953) és catedràtic d'Història Contemporània a la Universitat Rovira i Virgili. Ha estat investigador ICREA Acadèmia (2013-2018) i professor visitant o investigador a les Universitats de Wisconsin, Princeton, Georgetown, Keio, Adelaide, Otago, Tianjin, Dalian, Nanjing, Jamia Millia Islamia (New Delhi), Hyderabad, Mysore, Jawaharlal Nehru, Tel-Aviv, South China Normal University at Guangzhou i a la Pontificia Universidad Católica Madre y Maestra, a Santo Domingo (República Dominicana). Ha impartit conferències a la London School of Economics & Political Science, El Colegio de México, Freie Universität Berlin i altres centres. És especialista en el franquisme, el falangisme i el feixisme; en les relacions EUA-Espanya durant la Guerra Civil i els anys de la Segona Guerra Mundial; i en l'aprovisionament de materials estratègics durant la mateixa guerra mundial. Ha estat guardonat amb el Premi Ciutat de Barcelona d'Història, el de la Crítica "Serra d'Or", amb la Medalla Narcís Monturiol al Mérit Científic i Tecnològic de la Generalitat de Catalunya i és acadèmic corresponent de la Real Academia de la Historia.

## Obra (llibres com a autor únic)

* Falange, Guerra Civil, franquisme. FET y de las JONS de Barcelona en els primers anys del Régim Franquista (1992), premi Agusti Duran i Sanpere d'Història de Barcelona-Premi Ciutat de Barcelona i premi de la Crítica "Serra d'Or".
* José María Fontana Tarrats: biografia política d'un franquista català (1997)
* Lo que fue la Falange (1999)
* La Falange de Franco: fascismo y fascistización en el régimen franquista : (1937-1945) (2001)
* Ramón Serrano Suñer (2003)
* Roosevelt y Franco. De la Guerra Civil a Pearl Harbor (2007) (edició nord-americanaRoosevelt, Franco and the Second World War-, 2008)
* Feixistes! Viatge a l'interior del falangisme català (2008)
* La batalla del Wolframio. Estados Unidos y España de Pearl Harbor a la Guerra Fría (2010) ISBN 978-84-376-2659-8 (edició nord-americana -Roosevelt, Franco and the End of the Second World War-, 2011)
* Los Fascismos españoles (2011, nova edició actualitzada 2019)
* El Gran golpe. El caso Hedilla o cómo Franco se quedó con Falange (2014)
* Franquistas contra franquistas. Luchas por el poder en la cúpila del régimen de Franco (2016).
* José Antonio. Realidad y mito (2017).
* JOSÉ ANTONIO PRIMO DE RIVERA. The Reality and Myth of a Spanish Fascist Leader. (2019)

## Referències

* ↑ «Joan Maria Thomàs Andreu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sant Jaume de Caramola

Sant Jaume de Caramola fou una església del poble de Cornellà de Conflent, del terme comunal del mateix nom, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Estava situada a un centenar de passes al sud-oest del Palau de Cornellà de Conflent. En resta a penes un fragment de paret a l'hort de la casa Aimà, a prop del Camí de Sant Jaume (camí que prengué el nom d'aquesta església).

## Bibliografia

* Becat, Joan. «46 - Cornellà de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Cornellà de Conflent». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Puigferrat i Oliva, Carles. «Esglésies romàniques del Conflent anteriors al 1300Ñ: Cornellà de Conflent. Sant Jaume de Caramola». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.

## Referències

* ↑ Entorns on estigué situada l'església de Sant Jaume de Camarola en els ortofotomapes de l'IGN
# Ventricle

«Ventricle» té aquests significats:
Un ventricle és la cavitat d'un òrgan que conté un fluid.
* Ventricle cardíac
* Ventricle cerebral