OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Perlinella

Perlinella és un gènere d'insectes plecòpters pertanyent a la família dels pèrlids.

## Alimentació

Les nimfes són carnívores i els quironòmids i d'altres invertebrats formen la base de llur dieta.

## Hàbitat

En els seus estadis immadurs són aquàtics i viuen a l'aigua dolça, mentre que com a adults són terrestres i voladors.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: els Estats Units i el Canadà.

## Taxonomia

* Perlinella drymo (Newman, 1839)
* Perlinella ephyre (Newman, 1839)
* Perlinella zwicki (Kondratieff, Kirchner & Stewart, 1988)

## Referències

* ↑ Banks, 1900 (1899). Trans.Amer.Ent.Soc. 26(3):242.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Frison TH., 1935. The stoneflies, or Plecoptera, of Illinois. Illinois Natural History Survey Bulletin 20:281-471.
* ↑ Bright E., 1996. A new larval record of Perlinella drymo (Plecoptera: Perlidae) for Michigan. The Great Lakes Entomologist 29(1):39-42.
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Arctos (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Banks, 1906. Canad. Ent. 38:221-224.
* Needham & Claassen, 1925. The Thomas Say Foundation II:162, 287.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:348.
* Zwick, P., 1971. Fla.Entomol. 54(4):315-320. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:278.
* Kondratieff, Kirchner & Stewart, 1988. Ann. ent. Soc. Amer. 81(1):19-27.
* Stark, 2004. Spixiana 27(1):67-81.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* BugGuide (anglès)
# Cabana d'era del Prat de Sant Julià

La Cabana d'era del Prat de Sant Julià és una obra de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de planta rectangular (12x10) coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada migdia. Presenta un annexa lateral en la façana E seguint el traçat de la coberta. Presenta un gran portal elevat d'arc carpanell mol bonic. Dues pallisses laterals a la boca del portal amb embigat de fusta. La façana N presenta un portal a peu del nivell de la pallissa. Els escaires i l'emmarcament del portal són de pedra picada. El ràfec de la façana principal és molt sortit.

## Història

Cabana relacionada amb el mas el Prat de St. Julià.

## Referències

* 1 2 «Cabana d'era del Prat de Sant Julià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Banc Vitalici (Tarragona)

El Banc Vitalici és una obra racionalista de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de sis plantes de línies molt simples, les façanes del qual donen a dos carrers i una plaça. Aquest element és característic no tan sols d'aquesta,sinó també del carrer de la Unió,que baixa perpendicular i des del qual es divisa.
Té cavitats amb llinda plana i arcades de mig punt a la planta principal i a la més alta. Al cantó que dona al carrer Apodaca, hi ha una torre cúbica amb rellotge.
Al portal es troba, sobre una pilastra prismàtica, la reproducció d'una escultura romana, trobada durant l'excavació de l'esmentat edifici: probablement correspon a l'emperadriu Annia Galeria Faustina.

## Referències

* 1 2 3 «Banc Vitalici». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Nogales (Arizona)

Nogales és una població dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2007 tenia 19.870 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nogales tenia 20.878 habitants, 5.985 habitatges, i 4.937 famílies La densitat de població era de 387 habitants/km².
Dels 5.985 habitatges en un 47,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 21,9% dones solteres, i en un 17,5% no eren unitats familiars. En el 15,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,6% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.306 $ i la renda mediana per família de 24.637 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.636 $ mentre que les dones 18.403 $. La renda per capita de la població era de 10.178 $. Aproximadament el 30,8% de les famílies i el 33,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més a prop

El següent diagrama mostra les poblacions més a prop.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nogales». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nogales». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tètol

Els tètols són un grup de grans ocells, de bec i cames llargues que formen el gènere Limosa, el qual pertany a la família dels escolopàcids (Scolopacidae). Són aus fortament migratòries que formen grans bandades en les costes i estuaris a l'hivern.
Es poden distingir dels polits i becuts del gènere Numenius, pel bec recte o molt lleugerament corbat cap amunt, i dels tetolets del gènere Limnodromus, per les potes més llargues. El plomatge d'hivern és bastant monòton, però les quatre espècies tenen les parts inferiors vermelloses en època de cria. Les femelles són notablement més grans que els mascles.
Són aus costaneres, freqüents a les platges, on sondegin profundament a la sorra amb el llarg i gairebé recte bec, a la recerca de cucs i mol·luscs aquàtics. A llurs àrees d'hivernada formen grans bandades on l'aliment és abundant.

## Taxonomia

Se n'han descrit quatre espècies a aquest gènere:
* Tètol cuabarrat (Limosa lapponica).
* Tètol cuanegre (Limosa limosa).
* Tètol de Hudson (Limosa haemastica).
* Tètol marbrenc (Limosa fedoa).

## Referències

* ↑ Els tètols a Taxonomicon Rev. 04-05-2010
# Papiria tabellaria

La lex Papiria tabellaria va ser una antiga llei romana aprovada a proposta de Gai Papiri Carbó, tribú de la plebs l'any 132 aC quan eren cònsols Publi Popil·li Laenes i Publi Rupili. Manava usar les tauletes (Tabellae) per votar quan es volia aprovar una llei.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 127 [Consulta: 17 abril 2022].

## Vegeu també

* Lleis tabel·làries
# Perlins

Els perlins (Perlinae) són una subfamília de plecòpters de la família Perlidae.

## Tribus i s

* Tribu Claasseniini Sivec, Stark & Uchida, 1988
** Claassenia Wu, 1934
* Tribu Neoperlini Enderlein, 1909
** Archaeoperla† Liu, Ren & Sinitshenkova, 2008
** Chinoperla Zwick, 1980
** Furcaperla Sivec, 1988
** Neoperla Needham, 1905
** Phanoperla Banks, 1938
* Tribu Perlini Latreille, 1802
* nomen dubium Folga Navás, 1918
** Agnetina Klapálek, 1907
** Dinocras Klapálek, 1907
** Eoperla Illies, 1956
** Etrocorema Klapálek, 1909
** Helenoperla Sivec, 1997
** Kamimuria Klapálek, 1907
** Marthamea Klapálek, 1907
** Miniperla Kawai, 1967
** Neoperlops Banks, 1939
** Oyamia Klapálek, 1907
** Paragnetina Klapálek, 1907
** Perla Geoffroy, 1762
** Tetropina Klapálek, 1909
** Togoperla Klapálek, 1907
** Tyloperla Sivec & Stark, 1988

## Referències

* http://plecoptera.speciesfile.org/Common/basic/Taxa.aspx?TaxonNameID=75
# Travancore-Cochin

Travancore-Cochin fou un estat de l'Índia que es va formar l'1 de juliol de 1949 per la unió dels estats de Travancore i de Cochin. Fins al 26 de gener de 1950 va portar el nom oficial d'Estat Unit de Travancore-Cochin i del 1950 al 1956 es va dir Estat de Travancore-Cochin. L'1 de novembre de 1956 fou rebatejat Kerala. L'estat era el més avançat de l'Índia i el més compacte amb una població ètnicament homogènia de kerales parlant el malayalam. La capital fou Trivandrum, tenia una superfície de 23.711 km² i una població estimada de 7.500.000 habitants. Com a rajpramukh de l'estat va exercir el maharajà de Travancore, Sir Bala Rama Varma II, fins al 31 d'octubre de 1956.

## Primers ministres

* T.K. Narayan Pillai 1 de juliol de 1949 - gener de 1951 (Partit del Congrés)
* C. Kesavan gener de 1951 - 12 de març de 1952 (Partit del Congrés)
* Anapparambul Joseph John 12 de març de 1952 - 16 de març de 1954 (Partit del Congrés)
* Pattom Thanu Pillai 16 de març de 1954 - 10 de febrer de 1955 (primer ministre de Travancore el 1948) (Praja Socialist Party, PSP)
* Panampilly Govinda Menon 10 de feberer de 1955 - 23 de març de 1956 (Partit del Congrés)
* Govern presidencial 23 de març de 1956 - 5 d'abril de 1957 (des d'1 de novembre l'estat rebatejat Kerala)

## Referències

* The court Fee and Revenue Stamps of the Princely States of India, Adolph Koeppel & Raymon D. Manners, Nova York 1983
* Governants
# Cabana de Borja del Maño

La Cabana de Borja del Maño és una obra de l'Ampolla (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Refugi fet al mig d'un marge, que en un principi es dedicava per guardar eines i d'aixopluc pel pagès. L'aparell és de pedra del lloc, irregular i construïda en sec, conformant una falsa cúpula per aproximació de filades a l'interior. Fa 1'63 metres d'alçada aproximadament i 1'50 metres de diàmetre.

## Història

No existeixin evidències escrites que documentin l'origen d'aquests tipus de construccions, tot i que es pensa que és tan antic com l'inici del conreu a la zona.

## Referències

* 1 2 «Cabana de Borja del Maño». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «Cabana de Borja del Maño». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 14 desembre 2018].
# Banc Vitalici

* Per a altres significats, vegeu «Banc Vitalici d'Espanya».
El Banc Vitalici és un edifici de Lleida protegit com a bé cultural d'interès local. Edifici aïllat amb façana davant-darrere i de concepte pantalla per a tancar la plaça Sant Joan. Planta baixa-sòcol, planta noble, tres plantes secundàries i rematades pel tractament de l'àtic i el vol de la cornisa. Escala interior, encaixada amb formes singulars dels esglaons. Relleus escultòrics d'Enric Monjo de Barcelona. Façana del darrere secundària. Murs de càrrega i pilars interiors. Aplacats de pedra i arrebossat al darrere. Coberta de teula àrab.

## Referències

* ↑ «Banc Vitalici». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Nicolaas Wilhelmus Posthumus

Nicolaas Wilhelmus Posthumus o N.W. Posthumus (Amsterdam, 26 de febrer de 1880 – Bussum, 18 d'abril de 1960) fou historiador econòmic i politòleg neerlandès. El 1915 va fundar i publicar l'Economisch-Historisch Jaarboek, un col·lecció anyal de documents fonts primàries i anàlisi empírica de registres mercantils neerlandesos. Després de l'ascensió del Partit Nazi a Alemanya, Posthumus va fundar l'Institut Internacional d'Història Social el 1935 co ma lloc per a conservar i posar fora de perill els documents i històries socialistes del règim Nazi i altres governs que poguessin exercir control sobre ells. Quan el Tercer Reich va invadir els Països Baixos les activitats de l'institut es van interrompre. Va ser acomiadat el 1942 pel govern d'ocupació i va tornar al seu lloc només després de la guerra. Durant la guerra les hi va arreglar per publicar Inquiry into the History of Prices in Holland. Vol. i, un estudi empíric exhaustiu dels preus de mercat i els tipus de canvi d'Amsterdam des del segle xvi fins a la Primera Guerra Mundial. El treball fou molt ben rebut i segueix sent el seu treball més citat fins ara.
Després de la guerra, va escriure una història de l'ocupació alemanya dels Països Baixos titulada The Netherlands During German Occupation. Va treballar amb diversos instituts, entre ells l'Institut Neerlandès de Documentació de Guerra i va mantenir la càtedra de Ciències Econòmiques i Socials de la Universitat d'Amsterdam fins a 1949, quan va renunciar per dirigir l'editorial Brill. El N.W. Posthumus Instituut, un centre de recerca de postgrau en economia a la Universitat de Groningen, va ser fundat el 1988 en honor seu.

## Notes

* 1 2 «N.W. Posthumus». About the Institute. International Institute of Social History. [Consulta: 18 agost 2008].
* ↑ «International Institute of Social History:Some notes about IISH's history». Features about selective archives and their Trotskyana collections. TrotskyanaNet. [Consulta: 18 agost 2008].
* ↑ Clark, G. N. «Reviewed work(s): Inquiry into the History of Prices in Holland. Vol. i, Wholesale Prices at the Exchange of Amsterdam, 1585–1914, Rates of Exchange at Amsterdam, 1609–1914 by N. W. Posthumus». The English Historical Review. Oxford University Press [Oxford], 63, 248, 01-07-1948, pàg. 379–381. ISSN: 0013-8266. JSTOR: 555355.
* ↑ Hamilton, Earl J. «Reviewed work(s): Nederlandsche Prijsgeschiedenis, Deel I: Goederenprijzen of de Beurs van Amsterdam, 1585–1914; Wisselkoersen te Amsterdam, 1609–1914. by N. W. Posthumus». The Journal of Economic History. Cambridge University Press, 6, 1, 01-05-1946, pàg. 73–79. ISSN: 0022-0507. JSTOR: 2112997.
* ↑ Feldman, Herman «Review: The Netherlands during German Occupation». Annals of the American Academy of Political and Social Science. American Academy of Political & Social Science, 245, 1, 1946, pàg. 214. ISSN: 00027162. OCLC: 50544474.
* ↑ «Annual Report 2005 N.W. Posthumus Instituut» p. 7. N.W. Posthumus Instituut (NWP), 2005. [Consulta: 20 agost 2008].
* ↑ «Mission and Goals». N.W. Posthumus Instituut. University of Groningen, 13-02-2008. Arxivat de l'original el 2008-10-05. [Consulta: 18 agost 2008].
# Parc de Joan Reventós

El parc de Joan Reventós és un parc públic situat al barri de Sarrià, districte de Sarrià - Sant Gervasi de Barcelona (Catalunya), entre els carrers de Ràfols, la riera de les Monges i la Ronda de Dalt. Neix de la urbanització del que es coneix popularment com a torrent de les Monges, que deu el seu nom al convent de les Monges del Sagrat Cor de Sarrià que el travessa. És un espai verd que disposa de dos accessos i compta amb 20.091 metres quadrats (dues hectàrees) de vegetació autòctona, passejos i una àrea de joc infantil. Es construí majoritàriament durant l'any 2008 i s'inaugurà el diumenge 17 de maig del 2009. Connecta el centre històric de Sarrià amb la Ronda de Dalt, Can Sentmenat i el parc natural de Collserola.
El parc se situa al voltant de la Riera de les Monges, via torrencial que recull aigua pluvial. Per aquesta raó, s'hi instal·là un important sistema de drenatge i depuració natural amb col·lectors que condueixen l'aigua al centre de la ciutat. En cas de grans pluges, existeix una zona inundable que evita desbordaments.
El projecte final tingué un cost de 5,7 milions d'euros. Però ja està prevista una segona fase en la qual s'obriran dues noves entrades, es restaurarà un pont per a l'ús públic i es guanyaran 6.000 metres quadrats més de terreny.

## Nom

Durant la fase de projecte, aquest s'havia anomenat parc de la Riera de les Monges, en referència al seu emplaçament. Més tard, però, el Consell Plenari del Districte decidí per unanimitat donar el nom de Joan Reventós al parc. Així, l'ajuntament homenatjava un important polític sarrianenc que fou un dels fundadors del Partit dels Socialistes de Catalunya i també president del Parlament de Catalunya, mort l'any 2004.

## Vegeu també

* Parcs i jardins de Barcelona

## Referències

* ↑ «El parc de Joan Reventós». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Barcelona compta amb un nou parc públic al districte de Sarrià - Sant Gervasi». LaMalla. [Consulta: 16 maig 2009].
* ↑ «Vine al parc de Joan Reventos!». Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 2009-05-16. [Consulta: 16 maig 2009].
* ↑ Tort Arnau, Maria Josep. Explora els jardins i viu els arbres. Jardins i arbres del districte de Sarrià-Sant Gervasi. Barcelona: Premsa Local El Jardí, 2022, p. 26-27. ISBN 978-84-09-46124-0.
* ↑ «El parc Joan Reventós de Sarrià, el primer amb «drenatge sostenible»». El Punt. [Consulta: 16 maig 2009].
* ↑ «Sarrià guanya un parc entre la ronda i el nucli antic». El Periódico. [Consulta: 16 maig 2009].
* ↑ «Sarrià tindrà un parc amb el nom de Joan Reventós». PSC. Arxivat de l'original el 2009-05-08. [Consulta: 16 maig 2009].
# Perlez

Perlez (en alfabet ciríl·lic serbi: Перлез) és un poble situat al municipi de Zrenjanin, al districte central del Banat de Sèrbia. Està situat a la província autònoma de Voivodina. El poble té una majoria ètnica sèrbia i la seva població el 2002 tenia 3.818 habitants. Al lloc de Perlez, el 1717, hi havia el poble de Siga amb 30 cases. Pocs anys després, al costat de Siga es va construir una fortificació anomenada Šanac. El 1752, el comte Perles, Francesc de Vilana-Perles, president de la tresoreria estatal de la província de Timisoara i fill del qui fou protonotari de la Corona Catalano-aragonesa Ramon Frederic de Vilana–Perles, secretari d'estat amb despatx universal i home de confiança de l'emperador arxiduc Carles VI, va construir un nou poble, a sota de la trinxera, que va rebre el nom de Perlasvaros. Els primers habitants eren serbis de la abolida frontera de Potiska i Pomoriški. "Sige" fou una parròquia ortodoxa del protoprezvirat de Beckerec el 1764. Siga va ser esmentada per última vegada com a Sanac Siga en les matrícules el 1791.

## Referències

* ↑ Hernández, Sergi. «La història frustrada de la Nova Barcelona, a Sèrbia | VÍDEO ▷». Betevé, 05-06-2020. [Consulta: 7 juny 2020].
* 1 2 (serbi) "Српски сион", Сремски Карловци 1905.
* ↑ (anglès) Colin Thomas, The Anatomy of a Colionization Frontier: The Banat of Temesvar, Austrian History Yearbook, 19-20 (1983-1984), pp. 7-8., citat per Agustí Alcoberro
# Ramsès VIII

Ramsès VIII fou faraó de la dinastia XX de l'antic Egipte. S. Redford pensa que era fill de Ramsès III i la reina Tiya, i que portava el nom de Sethherkhepeshef-meryamun (Set-hirkhopshef); portava els títols de "fill del rei", "príncep hereditari dels fills del rei, carreter del gran estable, i altres. Els seus noms Horus, Horus d'or i Nebti no es coneixen; només el Nesut biti, Usermaatre-akhenamun, i el nom Sa Ra (Sethherkhepeshef-meryamun) després Ramsès.
Va succeir a Ramsès VII i va regnar vers el 1126 aC, menys d'un any, probablement només tres o quatre mesos. El va succeir el seu nebot Ramsès IX. Referències al seu regnat es troben a l'estela d'Hori a Abidos, a una inscripció a la tomba de Kienebu a Tebes, i al temple de Ramsès III a Madinet Habu. Es desconeix on fou enterrat; la tomba QV43 estava preparada per ell a la Vall de les Reines però com que va sobreviure als seus germans o germanastres i al seu nebot Ramsès VII i va arribar a rei, no fou usada.

## Referències

* ↑ Clayton, Peter A. Chronicle of the Pharaohs : the reign-by-reign record of the rulers and dynasties of ancient Egypt, 1994. ISBN 0-500-05074-0.
* ↑ Egipto : el mundo de los faraones. Ed. especial. Potsdam: Ullmann, 2012. ISBN 978-3-8331-6374-6.
* ↑ Ancient Egyptian chronology. Leiden: Brill, 2006. ISBN 978-90-474-0400-2.
# Cabana de Ca l'Herbolari

La Cabana de Ca l'Herbolari és una obra de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de planta rectangular (7x5) coberta a una vessant que desguassa a llevant. Està parcialment adossada al pendent del terreny i presenta els emmarcaments de les obertures amb totxo i arc escarser. La façana principal presenta un portal rectangular amb arc de descarrega. La façana S presenta dues finestres a la planta i una a la pallissa. La façana N presenta dues finestres a la planta i una a la pallissa. La façana O (parcialment adossada al pendent del terreny) presenta un portal rectangular al paller, que dona a peu pla.

## Història

Edifici relacionat amb Ca l'Herbolari. Masia del segle xviii pertanyent al barri de les Paitides, on des del 1681 consta l'existència de cases de pagesos i entre elles algun menestral o paraire en aquest sector de la població, vers el mas Martí. Aquest any apareix esmentat com lloc de "les partidas"; "partida" voldria dir en aquest cas, peces de terra o feixes, que se separarien de la propietat del Martí i algunes potser del Pujolar. La creació d'aquest barri té a veure amb el fort creixement que va experimentar la població al llarg del segle xvii. Coneguda popularment per Can Cintet, en record d'en Jacint Bofill, el pare de l'herbolari que la va edificar. Durant els dos darrers segles, la família Bofill va jugar un important en la història de Viladrau, i Jaume Bofill, l'herbolari, fou nomenat pel rei Ferran VII "Boticario de Camara de Su Majestad". Actualment és propietat de la Fundació Bofill i Ferro.

## Referències

* 1 2 «Cabana de Ca l'Herbolari». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Parc de Josep Maria Serra Martí

El parc de Josep Maria Serra Martí es troba situal al districte de Nou Barris de Barcelona. Va ser creat el 1994 per Cinto Hom i Carles Casamor.
El parc està dedicat a Josep Maria Serra Martí (Barcelona, 1927-1991), enginyer industrial i polític socialista, que va ser tinent d'alcalde d'Urbanisme i Serveis Municipals de Barcelona i un dels impulsors dels Jocs Olímpics de 1992.

## Descripció

El parc es troba al barri de Canyelles, tocant a la Ronda de Dalt. És un àmbit veïnal, on un dia a la setmana s'organitza un mercat ambulant a l'aire lliure. En trobar-se en un terreny de cert desnivell, s'estructura en plataformes separades per talusos verds, amb una esplanada polivalent al centre. El punt neuràlgic del parc és la Font màgica Manuel de Falla, obra de Pedro Barragán, formada per un estany que acull una plataforma metàl·lica de la qual cau l'aigua en cascada, i dues grans roques al costat d'uns sortidors d'aigua. També disposa de jocs de llum i so, d'aquí el nom de «font màgica». En el recinte també es troba una escultura d'una «balladora» flamenca titulada Alegrías, obra d'Ignasi Farreras Casanovas. El parc també compta amb àrea infantil i taules de ping-pong.

## Vegetació

Entre les espècies presents al parc figuren: la palmera washingtonia (Washingtonia filifera), l'eucaliptus (Eucalyptus globulus), el fals pebrer (Schinus molle), el til·ler (Tilia x europaea), la jacaranda (Jacaranda mimosifolia), el pi pinyer (Pinus pinea), la bellaombra (Phytolacca dioica), el pollancre del Canadà (Populus x canadensis), la mimosa (Acàcia dealbata), l'àlber (Populus alba), l'acàcia taperera (Albizia julibrissin), el lledoner (Celtis australis), el gessamí blau (Plumbago auriculata), etc.

## Vegeu també

* Parcs i jardins de Barcelona

## Referències

* ↑ Gabancho, Patrícia. Parcs i jardins de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2000. ISBN 84-7609-935-5 [Consulta: 1r juny 2018].
* ↑ «El parc de Josep Maria Serra Martí». Parcs i Jardins. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 1r juny 2018].