OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tanki online

Tanki Online és un joc d'estratègia on has d'evolucionar el teu tanc, comprar noves armes, pintures i tancs. Es controla amb aquestes tecles:.
Amb les fletxes mous el tanc, amb l'espai dispares, amb la Z i la X mous la torreta a una banda i a l'altra, amb la C tornes la torreta a la posició normal, amb el tabulador pots veure el teu nivell dins de la partida (primer, segon...), els tancs que has destruït, les vegades que t'han destruït i la puntuació total, amb Av. Pàg i Re. Pàg pots canviar l'enfocament. Tens el teu garatge on pots comprar-te noves armes, pintures o tancs o millorar-te els que ja tens, també pots canviar entre el que tens. Hi ha les batalles és on pots guanyar diamants i on t'enfrontes a altres participants, pots aconseguir-los amb recompenses al final de les batalles, aquestes s'acaben amb: Controlar un nombre de punts, capturar banderes, al cap d'un temps.
Amb la F deixes la bandera (si la portes). Amb la P pots fer una pausa de cinc minuts (pasats els quals surts de la partida automàticament). Amb l'1 et pots posar una farmaciola i recuperar vida (si te'n falta). Amb el 2 et poses blindatge i et fan la meitat de mal (si en tens). Amb el 3 et poses tòxic i fas el doble de mal (si en tens). Amb el 4 et poses òxid nitrós i vas més ràpid (si en tens). Amb el 5 pots posar mines que els danyen la major part de qualsevol dels teus oponents si hi passa per sobre (si en tens). Amb el + i el - t'acostes o t'allunyes al teu tanc. Amb el suprimir al cap d'una estona se't destrueix el tanc (es fa servir per quan bolques). Amb l'enter obres un xat a la batalla. Amb la T obres un xat que només veuen els del teu equip. Pots crear una batalla a la part inferior del llistat de combats existents, hi ha un botó que diu "crea", fent clic aquí podràs triar el mapa, el temps, l'objectiu...
també poden caure "Caixes dorades" amb uns paracaigudes que si les agafes et donen mil, dos mil, tres mil cristalls(a les celebracions de festes com nadal) o cinc mil cristalls a l'aniversari del joc.

## TORRETES

Hi ha diferents torretes:
* Torretes de curta distància
* Torretes de mitja distància
* Torretes de llarga distància
TORRETES DE CURTA DISTÀNCIA
* Llançaflames
També disposes de diferents pintures per a el teu tanc, n'hi ha de bàsics que costen 100 cristalls i després n'hi ha d'especials que es guanyen o en concursos o a l'staff del joc.

## Referències

* ↑ «Tanki Online al Web» (en francès). Arxivat de l'original el 2017-03-16. [Consulta: 15 març 2017].
* ↑ «Ranks - Tanki Online Wiki» (en anglès). [Consulta: 29 març 2017].
* ↑ About the game al web del joc

## Enllaços externs

* http://tankionline.com
* http://en.tankiforum.com/
* http://en.tankiwiki.com/Main_Page
# Chen Yansheng

Chen Yansheng (xinès simplificat: 陳雁升, pinyin: Chén Yànshēng; Guangdong, 1970) és un empresari xinès, des del gener de 2016 el president i propietari del Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona en substitució de Joan Collet. És també president i conseller delegat de l'empresa Rastar Group, dedicada a la fabricació de joguines i videojocs, i la qual va comprar l'Espanyol el 2 de novembre de 2015, quan Daniel Sánchez Llibre i Ramon Condal van acordar la venda de gran part del seu paquet accionarial a l'empresa xinesa. També és director executiu de l'Associació Xinesa de Companyies Cotitzades i de vicepresident de la secció de la indústria de la joguina de la Cambra de Comerç de la Xina.

## Referències

* ↑ «Chen Yansheng ya es el nuevo presidente del Espanyol». Sport, 19-01-2016.
* ↑ «Chen Yansheng: “El Espanyol no volverá a vender jugadores por necesidad económica”». La Vanguardia, 21-01-2016.
* ↑ «L'empresa xinesa Rastar Group adquireix l'Espanyol». El País, 02-11-2015. [Consulta: 2 novembre 2015].
* ↑ «Es compleix un any de l'arribada de Chen Yansheng a l'Espanyol». 324.cat. [Consulta: 3 novembre 2016].
* ↑ Requena, Roger «L'hora de descobrir Chen Yansheng». Diari Ara, 21-01-2016 [Consulta: 21 gener 2016].
# Sant Jordi (Mantegna)

Sant Jordi (en italià: San Giorgio, és una pintura al tremp sobre taula (66 × 32 cm) del pintor italià renaixentista Andrea Mantegna, data aproximadament de l'any 1460 i està conservada en la Galeria de l'Acadèmia de Venècia.

## Descripció

El sant cavaller està representat dret amb vestit d'armadura, i amb la llança trencada per haver matat el drac, que jeu als seus peus amb la punta de l'arma clavada en la seva mandíbula. Un marc de marbre simulat, enquadra l'escena. La llança sostinguda pel sant Jordi i el morro del drac, es projecten més enllà del marc, fent que el món sigui més real a l'espectador, d'acord amb una il·lusió de Mantegna, sobretot utilitzada entre el final del període de Pàdua (abans de 1459) i el primer de Màntua. També la garlanda a la part superior, composta de fulles i fruits, és un patró típic de l'escola del seu mestre Francesco Squarcione, i per tant, es refereix a l'època de joventut de l'artista quan va ser un estudiant en el seu taller a Pàdua. El fons mostra un camí que s'inicia des del sant cap a un pujol, fins a arribar a una ciutat emmurallada.

## Bibliografia

* Ettore Camesasca, Mantegna, in AA.VV., Pittori del Rinascimento, Scala, Firenze 2007. ISBN 888117099X
# Ninette

Ninette és una pel·lícula de cinema espanyola dirigida per José Luis Garci i estrenada en 2005.

## Argument

Ninette Sánchez (Elsa Pataky) és una intel·ligent, sexy, graciosa i espontània noia parisenca que treballa en les Galeries Lafayette. Amb la seva naturalitat i bellesa té enamorat al personal, sobretot a Andrés (Carlos Hipólito), un humil venedor espanyol que cau rendit als seus múltiples encants. Però els pares de la noia, Pedro (Fernando Delgado) i Bernarda (Beatriz Carvajal) no li ho posaran fàcil.

## Comentaris

Basada en les obres de teatre Ninette y un señor de Murcia i Ninette, modas de París, de Miguel Mihura. Es va invertir un pressupost de 600.000 euros per a promocionar la pel·lícula. El primer paper protagonista de l'actriu Elsa Pataky va ser molt ben rebut per la crítica que van veure en ella una actriu amb aptituds còmiques.

## Repartiment

* Carlos Hipólito - Andrés
* Elsa Pataky - Alejandra 'Ninette'
* Enrique Villén - Armando
* Beatriz Carvajal - Madame Bernarda
* Fernando Delgado - Monsieur Pierre
* Mar Regueras - Maruja
* Miguel Rellán - Don Roque
* Javivi - Vecino de Ninette / Director de l'hotel
* Carlos Iglesias - Jugador de mus
* Eduardo Gómez - Jugador de mus
* Jorge Roelas - Jugador de mus
* Luis José Ventin
* María Elena Flores - Melchora

## Palmarès cinematogràfic
### XX Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor de repartiment | Enrique Villén | Candidat |
| Millor guió adaptat | José Luis Garci Horacio Valcárcel | Candidats |
| Millor música original | Pablo Cervantes | Candidat |
| Millor fotografia | Raúl Pérez Cubero | Candidat |
| Millor muntatge | Miguel González-Sinde | Candidat |
| Millor direcció artística | Gil Parrondo | Guanyador |
| Millor so | M. Rejas J. A. Bermúdez | Candidats |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actriu secundària | Beatriz Carvajal | Nominada |
| Millor guió adaptat | José Luis Garci Horacio Valcárcel | Nominats |
| Millor fotografia | Raúl Pérez Cubero | Nominat |

## Referències

* ↑ Garci traslada al cine a la sensual `Ninette´ de Mihura, Diario de Ibiza, 10 d'agost de 2005
* ↑ «¿Cuánto cuesta promocionar una película española?». ADN, 24-09-2007. Arxivat de l'original el 10 de juny de 2008. [Consulta: 22 octubre 2011].
* ↑ «La ambición y el talento no son suficientes para llegar a estrella». Filmotech. [Consulta: 16 agost 2012].
* ↑ Ninette al web dels Goya
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 2005». CEC. Arxivat de l'original el 2020-10-02. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Conca de Mèxic

La conca de Mèxic és el nom donat a l'àrea on fins fa aproximadament 700 anys s'ubicaven els grans llacs de Texcoco, Xochimilco, Chalco, entre d'altres en l'actual Districte Federal de Mèxic.

## Característiques geològiques

La complexa geologia de l'antiga Conca de Mèxic ha proporcionat al llarg de la història abundants recursos d'aigua als seus habitants des de l'última Edat de Gel, malgrat l'escassetat d'aigua superficial, ja que si bé l'àrea es trobava coberta de llacs, la seva profunditat era increïblement baixa, tant, que per construir sobre ells només eren necessaris puntals o basaments de menys de 2 metres d'alçària en algunes regions del sistema, fet que es reflecteix en el procés de construcció i fonamentació de les xinampes de Xochimilco. Les característiques físiques i la hidrogeologia de la conca han canviat dràsticament, especialment a la porció sud, on la presència humana ha estat un factor important des dels temps de la capital asteca de Tenochtitlán. La història de l'explotació de l'aqüífer de la Ciutat de Mèxic i els problemes d'enfonsament associats a ell s'examinen breument, així com la disponibilitat d'aigua a l'aqüífer.

## Ubicació

La Conca de la Vall de Mèxic es localitza a la part central del Cinturó Volcànic Transmexicà i té una àrea aproximada de 9000 quilòmetres quadrats. La vall, situada a una altitud propera als 2,400 metres sobre el nivell del mar, és la més alta de la regió i es troba envoltada per muntanyes que assoleixen elevacions superiors als 5000 metres. La temperatura mitjana anual és de 15 °C. La major part dels 700 mil·límetres d'aigua de pluja que cauen anualment a la regió es concentra en unes quantes tempestes intenses, les quals es presenten normalment de juny a setembre; durant la resta de l'any les precipitacions pluvials solen ser escasses o nul·les.
Aquesta conca és una depressió tancada de manera natural, que a finals del segle xviii va ser modificada artificialment per controlar les inundacions a la ciutat. Les fonts de recàrrega de l'aigua subterrània a la conca es deriven majoritàriament de les precipitacions infiltrades i de la neu fosa a les muntanyes i turons que l'envolten; aquest flux es desplaça en forma d'un corrent subterrani cap a les zones menys elevades. En el seu estat natural, la conca tenia una sèrie de llacs, des dels d'aigua dolça a l'extrem superior, fins als salats de l'extrem més baix, en els quals es concentrava la sal a causa de l'evaporació. El corrent d'aigua subterrània originava nombrosos deus d'aigua al peu de les muntanyes, així com pous a la vall.
# Tankōbon

El tankōbon (単行本), és el terme en japonès per a referir-se a «volum recopilatori» d'una sèrie en particular (com mangues, novel·les gràfiques, articles de revistes, assaigs, patrons de costura, etcètera). A diferència de revistes o sèries d'obres completes que contenen múltiples títols.
Normalment, els mangues són publicats per primera vegada en revistes d'antologies de tiratge setmanal o mensual (Com Afternoon, Shonen Jump, Hana to Yume).
Aquestes revistes d'antologies contenen centenars de pàgines i desenes d'històries individuals escrites per diversos autors. Són impreses en paper per a diaris i són considerades com revistes d'un sol ús.
Un tankōbon és una col·lecció de capítols, d'unes 170-240 pàgines, d'una sola sèrie reimpresa en format de butxaca o pasta tova amb paper de millor qualitat.

## Aizōban

Una aizōban (愛蔵版) és un volum d'edició especial. Aquests volums són generalment més cars i plens de característiques especials com portades especials creades específicament per a l'edició, paper especial usat per a les portades, paper d'alta qualitat, estoigs especials i més. Els aizōbans són de tiratge limitat, la qual cosa incrementa el seu valor com a peces de col·lecció.

## Kanzenban

Una kanzenban (完全版) és un terme emprat de vegades en lloc de l'aizōban per llançaments especials. Com les aizōban, les kanzenban són impreses en tiratges limitats, i generalment només els mangues amb més èxit són llançats en aquest format. Les dimensions solen ser les d'un A5 (148 mm × 210 mm). Un exemple d'obres publicades aquí casa nostra en aquest format seria la ben coneguda Bola de Drac (Edició Definitiva), d'Akira Toriyama editada per Planeta Cómic o dues obres de Tsukasa Hōjō recentment editades per Arechi: F.Compo i el clàssic City Hunter.

## Bunkoban

Una bunkoban (文庫版) és el format més comú que es publica. Generalment, són més petites (prop de 16 cm d'alt) i més gruixudes que el tankōbon, i normalment té una nova portada dissenyada específicament per al llançament (en el cas del manga). Si hi va haver un llançament wideban, la bunkoban té generalment el mateix nombre de volums. També de vegades són anomenades Bunk, sense el «-ban».

## Wideban

L'edició wideban (ワイド版 waidoban) és més gran que el tankōbon regular, i generalment agrupa una sèrie en menys volums que el tankōbon original. Per exemple, Maison Ikkoku va ser originalment llançada en 15 volums tankōbon, però després la van refer en 10 volums wideban.
# Mentofuran

El mentofuran és un compost orgànic que es troba en una varietat d'olis essencials incloent el de poliol. És altament tòxic i es creu que és la toxina principal del poliol, responsable dels seus efectes potencialment fatals. Després de la ingestió de mentofuran, s'activa metabòlicament als intermedis químicament reactius que són hepatotòxics.
El metofuran es produeix biosintèticament a partir de la pulegona per l'enzim mentofuran sintasa.

## Síntesi

El mentofuran es va sintetitzar a partir del 5-metilciclohexano-1,3-diona i del bromur d'al·lenildimetilsulfoni en dues etapes mitjançant una nova estratègia de furanulació consistent en l'addició d'enolats i reordenació.

## Referències

* ↑ Anderson, Ilene B. «Pennyroyal Toxicity: Measurement of Toxic Metabolite Levels in Two Cases and Review of the Literature». Annals of Internal Medicine, 124, 8, 15-04-1996, pàg. 726. DOI: 10.7326/0003-4819-124-8-199604150-00004.
* ↑ Thomassen, David; Knebel, Norbert; Slattery, John T.; McClanahan, Robert H.; Nelson, Sidney D. «Reactive intermediates in the oxidation of menthofuran by cytochromes P-450». Chemical Research in Toxicology, 5, 1, 01-01-1992, pàg. 123–130. DOI: 10.1021/tx00025a021.
* ↑ Kanematsu, Ken; Aso, Mariko; Sakamoto, Mizue; Urakawa, Narumi «Furannulation Strategy. An Efficient Synthesis of Fused 3-Methylfurans». HETEROCYCLES, 31, 6, 1990, pàg. 1003. DOI: doi:10.3987/com-90-5392.
# Gran Unió

La Gran Unió (en romanès: 'Marea Unire') o Gran Unió de 1918 (en romanès: 'Marea Unire din 1918') és el nom amb què els historiadors romanesos o romanesos en general es refereixen habitualment a la historiografia romanesa a la sèrie d’unificacions polítiques que el Regne de Romania tenia amb diverses de les anomenades regions històriques romaneses, començant per Bessaràbia el 27 de març de 1918, continuant per Bucovina el 28 de novembre de 1918 i finalitzant amb Transsilvània (pel seu significat ampli) l'1 de desembre de 1918 amb la declaració de la unió d'aquesta regió amb Romania a la ciutat d'Alba Iulia. Els romanesos també consideren diversos altres esdeveniments com a preludis de la Gran Unió, com la Unificació dels principats romanesos (Moldàvia i Valàquia, també coneguda com la Petita Unió, Mica Unire) el 1859 o la independència del país i l’annexió de la Dobruja septentrional el 1878, i també l’ocupació de Transsilvània i Moldàvia pel príncep de Valàquia Miquel el Valent el 1600.
Avui, la Gran Unió té un significat important a Romania i es commemora el Dia de la Gran Unió, el dia nacional del país, cada 1 de desembre. El Centenari de la Gran Unió de l'1 de desembre de 2018 es va celebrar àmpliament a Romania, amb desfilades militars a ciutats com Alba Iulia o Bucarest, on van participar 100.000 i 550.000 persones, respectivament. També es va celebrar a Moldàvia, on més de 100 localitats i 3 districtes van demanar la reunificació amb Romania.

## Referències

* ↑ Zub, Alexandru (en romanès) Revista de Istorie a Moldovei, 112, 4, 2017.
* ↑ Andreescu, Mihail M. (en romanès) Studii și comunicări/DIS, 11, 2018.
* ↑ Sigmirean, Ioan (en romanès) Arhiva Someșană, 16, 2018.
* ↑ Petcu, Adina «Ziua Marii Uniri. 1 decembrie, Ziua Națională a României. Semnificație, istoric și programul evenimentelor» (en romanès). , 30-11-2019.
* ↑ «1 Decembrie 2018, Ziua Națională. Paradă la București și Alba Iulia - principalele momente, în imagini» (en romanès). , 1 December 2018.
* ↑ «Peste 100 de primari din R. Moldova ce au semnat declarații de unire cu România se întrunesc la Iași» (en romanès). , 10-03-2018.
* ↑ Avram, Marian «Peste 100 de localități din Republica Moldova au semnat declarația simbolică de unire cu România» (en romanès). , 07-03-2018.

## Vegeu també

* Gran Romania

## Enllaços externs

* Page of the Centenary of the Great Union
* Page of the Romanian Government dedicated to the Centenary of the Great Union
# Diari de l'Educació

El Diari de l'Educació és un diari digital en llengua catalana fundat el 15 de gener del 2014 per la Fundació Periodisme Plural i adreçat a la comunitat educativa. És dirigit des del 2023 per Ana Basanta, que ha succeït en el càrrec Pau Rodríguez (2014-2018) i Víctor Saura (2018-2023).
És un projecte sense ànim de lucre organitzat per un grup de comunicadors, periodistes i intel·lectuals amb l'objectiu de fer periodisme de qualitat entorn de l'educació amb la solidaritat i el progrés com a valors clau. Vora 30 articulistes hi col·laboren.
Pel seu primer aniversari, el 2015, van publicar el llibre Educacions. 40 veus sobre educació i societat i la revista Ed, que tractaven, respectivament, del binomi educació-societat i de la coeducació. L'any següent, van presentar una segona revista, titulada El dret a una escola per a tothom, sobre el dret a l'educació.

## Referències

* ↑ «"El Diari de l'Educació", una nova eina al servei de la comunitat educativa». EduCaixa, 26-01-2016. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ «Relleu al Diari de l’Educació: Ana Basanta, nova directora». Diari de l'Educació, 15-01-2023. [Consulta: 18 agost 2024].
* 1 2 «Segona revista d’El Diari de l’Educació: El repte d’impulsar un sistema educatiu per a tothom». malarrassa, 11-11-2016. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ «El diari de l'educació: 100 centres de Catalunya tenen projecte de radio a l'escola». El suplement. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 13-02-2022. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ «Gràcies Pau, benvingut Víctor!». Diari de l'Educació, 10-01-2018. [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ «El CEESC forma part del Consell Assessor del Diari de l'Educació». Col·legi d'Educadores i Educadors Socials de Catalunya, 07-07-2022. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ Vilaseca, Vanesa. «El Diari de l’Educació compleix dos anys». Xarxanet, 14-01-2016. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ «'El Diari de l'Educació' presenta un llibre i una revista sobre educació i societat». Minyons Escoltes i Guies de Catalunya, 25-02-2015. [Consulta: 18 març 2023].

## Enllaços externs

* Diari de l'Educació - Lloc web oficial
# Illa de la Royal Geographic Society

L'illa de la Royal Geographic Society (en anglès Royal Geographical Society Island) és una illa que es troba a l'estret Victoria, al golf de la Reina Maud, a la costa nord del Canadà, al territori de Nunavut. Té una superfície de 458 km² i es troba deshabitada. L'illa fou batejada per Roald Amundsen en honor de la Royal Geographical Society.

## Referències

* ↑ «Royal Geographical Society». Arxivat de l'original el 2015-02-12. [Consulta: 21 març 2020].
* ↑ "Biographical memoir of George Davidson", Charles P. Davenpor, 1937, National Academy of Sciences
# Tankurt Manas

Tankut Tan, més conegut amb el seu nom artístic Tankurt Manas (Istanbul, 1991) és un raper turc. Va assolir la fama amb el concurs O Ses Türkiye (Voice Turkey) el 2017. El 2008 va sortir el seu àlbum Bilinçaltı (Subconscient).

## Vegeu també

* AYDEED

## Referències

* ↑ https://ozgurhiphop.com/tankurt-manas-rota-dava-acti/ Arxivat 2020-06-14 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.posta.com.tr/tankurt-manas-kimdir-o-ses-turkiye-tankurt-manas-kim-2019005
* ↑ https://www.magazinci.com/icerikler/muzik/tankurt-manas-rsquo-tan-yeni-single-rsquo-kgy-rsquo-_66012.html
* ↑ https://www.besiktas.com.tr/magazin/grogi-ceg-ve-tankurt-manas-ayni-projede/4293
* ↑ https://www.ntv.com.tr/galeri/sanat/kendimi-bir-anda-yarismada-buldum,3yPqdLG_3Ea_c1WV3lBx3A/d_mtaNt4SEaNuyGGqTZbPg
* ↑ https://www.birgun.net/haber/tankurt-manas-tan-yeni-album-bilincalti-8-haziran-da-217263

## Enllaços externs

* Entrevista amb Tankurt Manas (turc)
# Performance poètica

La performance és, segons Paul Zumthor, l'acció complexa amb la qual un missatge poètic és simultàniament transmès i percebut, en un lloc i un moment determinat. Cal tenir present que, quan hom analitza un text literari medieval, convé tenir en compte tot el context a l'hora de capir-ne el missatge i la importància. Així, no basta amb estudiar detingudament els textos escrits que han romàs, sinó que cal conèixer qui els va concebre, com s'inspiraren, com es recitaren, amb quin propòsit… L'anàlisi de la performance implica tenir en compte l'intèrpret de la poesia, el seu públic i les circumstàncies (la tradició literària, la veu, els gestos...). La transmissió oral afecta el text poètic, en pot canviar la identitat i el missatge.
Segons Zumthor, la performance és l'única manera de percebre autènticament les narracions medievals: "només amb el so, la presència física, la interpretació de la veu i la mínima, es pot entendre allò que fou escrit una volta." La veu i la interpretació són part fonamental de com les audiències de l'Edat Mitjana percebien aquells textos, i segons Zumthor constitueixen una baula perduda que els estudis acadèmics tradicionals havien omès.
Considerar la performance implica que hom no pot parlar d'un text autèntic, atès que cada interpretació és única, i es troba en un pla d'igualtat respecte a les altres.
Zumthor identifica diferents fases en la vida d'un poema:
* Producció
* Transmissió
* Recepció
* Conservació
* Repetició
Així doncs, la transcripció i edició de textos orals suposa la fase 4 del procés, però les fases 2 i 3 poden quedar negligides atès que, d'una banda, el context de l'emissor i el receptor són irrepetibles; i de l'altra, transcriure un text implicaria reportar signes auditius, fònics, rítmics, gestuals... (la performance, en definitiva) que sovint no es recullen per escrit.
Les diferents performances es denominen variants, i poden classificar-se en dos grans grups:
* Variants produïdes a conseqüència de la realització del text d'una mateixa performance per diferents intèrprets
* Variants produïdes per un mateix intèrpret en dues o més actualitzacions d'una performance. Des d'un punt de vista pragmàtic, dins d'aquest segon tipus de variants cal destacar aquelles que l'intèrpret produeix conscientment amb la intenció d'adequar la performance a un auditori determinat.

## Referències

* ↑ Lada Ferreras, Ulpiano. La narrativa oral literaria. Estudio pragmático. Kassel: Edition Reichenberger, 2003, p. 71-72.
* ↑ Cochis, Simonetta. Telling the Story in the Middle Ages. Cambridge: DS Brewer, p. 49.
* ↑ Lada Ferreras, Ulpiano. La narrativa oral literaria. Estudio pragmático. Kassel: Edition Reichenberger, 2003, p. 74-75.
* ↑ Débax, Michelle. La imposible transcripción de la oralidad (Tradiciones discursivas). Madrid: Complutense, 2006, p. 13.
* ↑ Zumthor, Paul. Introducción a la poesía oral. Madrid: Taurus, 1991, p. 256-267.