OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pine River

Pine River és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 928 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pine River tenia 928 habitants, 438 habitatges, i 216 famílies. La densitat de població era de 322,8 habitants per km².
Dels 438 habitatges en un 25,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,4% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 50,5% no eren unitats familiars. En el 48,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 35,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 21,7% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 29,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.480 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.714 $ mentre que les dones 19.464 $. La renda per capita de la població era de 14.571 $. Entorn del 10,1% de les famílies i el 16,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pine River». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pine River». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Pizgrischita

La pizgrischita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom de Piz Grisch, a Suïssa, la seva localitat tipus.

## Característiques

La pizgrischita és una sulfosal de fórmula química (Cu,Fe)Cu$_{14}$PbBi$_{17}$S$_{35}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2001, sent publicada per primera vegada el 2007. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pizgrischita pertany a «02.JA: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena amb poc o gens de Pb» juntament amb els següents minerals: benjaminita, borodaevita, cupropavonita, kitaibelita, livingstonita, makovickyita, mummeïta, pavonita, grumiplucita, mozgovaïta, cupromakovickyita, kudriavita, cupromakopavonita, dantopaïta, cuprobismutita, hodrušita, padĕraïta, kupčikita, schapbachita, cuboargirita, bohdanowiczita, matildita i volynskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Piz Grisch, a Ausserferrera, dins la vall de Ferrera (Grisons, Suïssa). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pizgrischite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 maig 2021].
# Barbus niokoloensis

Barbus niokoloensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius Gambia, Bafing (un afluent del riu Senegal a Guinea) i Corubal.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pioc salvatge australià

El pioc salvatge australià (Ardeotis australis) és una espècie de gran ocell de la família dels otídids (Otididae) que habita praderies, garrigues i conreus del sud de Nova Guinea, i gran part d'Austràlia, essent rara a la zona sud.

## Referències

* ↑ Pioc salvatge australià a CERCATERM Rev. 24/01/2012
# Penne

«Penne» té aquests significats:
* Penne, mena de macarrons, especialment els estriats per fora (en italià, penne rigate), vegeu macarró
* Penne (família romana) (en llatí Pennus), antiga família romana
* Toponímia:
** Penne (comuna occitana), municipi occità al departament del Tarn
** Penne (Itàlia), municipi italià a la regió dels Abruços
# Bougey

Bougey és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 85 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bougey era de 85 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 52 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 49 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 34 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien tres cambres, 7 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bougey el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 8 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 53 persones, 44 eren actives i 9 eren inactives. De les 44 persones actives 41 estaven ocupades (25 homes i 16 dones) i 3 estaven aturades (3 dones i 3 dones). De les 9 persones inactives 4 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Bougey hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 582 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bougey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bougey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Le Revenant (pel·lícula de 1903)

Le Revenant és un curtmetratge mut francès de 1903 de Georges Méliès.

## Argument

Un viatger ancià arriba a una fonda. Després de fer passar a la minyona de l'hotel, s'asseu i intenta llegir a la llum de les espelmes. Per la seva sorpresa, l'espelma es nega a cooperar, es mou al voltant de la taula i després creix fins a una alçada increïble. Finalment s'acosta tant que el diari s'encén.
Del foc surt una aparició d'una dona, amb la qual el viatger queda fascinat. Mentre ell s'agenolla per cortejar-la, ella es converteix en un fantasma grotesc i envoltat, que balla en una boira borrosa i camina directament a través del viatger enfurismat. El viatger intenta atacar el fantasma, però només aconsegueix trencar la seva safata del sopar, divertint al personal de l'hotel.

## Producció

Méliès interpreta el viatger a la pel·lícula, que aconsegueix els seus efectes especials amb una combinació de pirotècnia, flou, exposició múltiple i escamoteigs.

## Estrena

Le Revenant va ser venuda per la Star Film Company de Méliès i està numerada del 501 al 502 als seus catàlegs. Fou venuda als Estats Units com The Apparition, or Mr. Jones' Comical Experience With a Ghost i al Regne Unit com The Ghost and the Candle; una estrena de vídeo del 2008 usa el títol Apparitions.

## Referències

* ↑ Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, pàg. 148–49, ISBN 2903053073
* 1 2 Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 346, ISBN 9782732437323
* ↑ Méliès, Georges (2008), Georges Méliès: First Wizard of Cinema, Los Angeles: Flicker Alley, ISBN 1893967352

## Enllaços externs

* Le Revenant a YouTube
# Plaça de la Bocca della Verità

La Plaça de la Bocca della Verità és una plaça de la ciutat de Roma (Itàlia), situada al districte de Ripa, a l'est del riu Tíber i a prop del pont palatí.

## Edificis actuals

Aquesta plaça està envoltada d'edificis de valor històric i arquitectònic:
* l'església de Santa Maria in Cosmedin, amb el relleu conegut com a Bocca della Verità incrustat en una de les parets d'aquesta església i que ha donat nom a la plaça.
* la font dels tritons (1715)
* temple d'Hèrcules (de l'època de la Roma republicana)
* temple de Portuno (de l'època de la Roma republicana)
* casa dels Crescenci (edifici del segle xi, amb elements de temples romans)
* església de sant Giovanni Decollatto (acabada el 1504)
* església de sant Giorgio in Velabro (segle VII)
* arc "Degli argentari", dedicat a l'emperador Septimi Sever (any 204 dC)
* arc de Jano (segle iv)

## Origen

Antigament aquesta plaça era una cruïlla de camins entre el Forum Boarium i la zona de desembarcament de mercaderies.

## Edificis desapareguts

En l'època Imperial hi va haver el magatzem de cereals conegut com a statio annonae.
A l'edat mitjana hi va haver una fortificació, avui dia desapareguda.

## Imatges

* Temple d'Hèrcules
* Basílica de Santa Maria in Cosmedin, al fons de la plaça
* La Bocca della Verità
* Sant Giovanni Decollato
* Temple de Portuno
* La font dels tritons
* Arc de Jano

## Bibliografia

* Guillermo Esaín: "Guia de Roma", ed. El País-Aguilar, 1994,Madrid, ISBN 84-03-59431-3
* Rossella Motta: "Conservazione, demolizione, ricostruzione di strutture medioevali lungo la via del Mare tra la piazza Montanara e piazza Bocca della Verità in Gli anni del Governatorato" (1926-1944), Collana Quaderni dei monumenti, Roma, Edizioni Kappa, 1995. ISBN 88-7890-181-4.

## Enllaços externs

* Sobre la plaça de la Bocca della Verità Arxivat 2014-03-11 a Wayback Machine.
# Font de la Riba (la Torre de Tamúrcia)

La Font de la Riba és una font del terme municipal de Tremp, del Pallars Jussà, a l'antic terme d'Espluga de Serra, en territori de l'antic poble de la Torre de Tamúrcia.
Està situada a 1.028 m d'altitud, a l'oest de la Torre de Tamúrcia, prop i a ponent del mas de lo Casolà. En filada a la riba esquerra del barranc de Miralles, hi neix la llau de la Font de la Riba.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Felip I

Felip I és el nom dels següents personatges:
* Felip I de Macedònia (v 640 aC–602 aC), rei de Macedònia
* Felip I Filadelf (v 95 aC-83 aC), rei selèucida
* Felip I de França (1052–1108), rei de França
* Felip I de Navarra i IV de França (1268–1314), rei de Navarra i rei de França
* Felip I de Tàrent (1278–1332), príncep de Tarent
* Felip I de Borgonya (1346–1361), duc de Borgonya
* Felip I de Castella dit "el Bell" (1478–1506), rei de Castella
* Felip I de Hessen (1504–1567)
* Felip I d'Aragó (1526–1598)
* Lluís Felip I de França (1773-1850), rei de França
# Polideportivo Pisuerga

El Pabellón Polideportivo Pisuerga és un pavelló cobert multiusos de la ciutat de Valladolid construït l'any 1985 i que té una capacitat per 6.300 espectadors. És de propietat municipal i està situat a la Plaça de Mèxic.
El seu propòsit inicial fou per albergar el Campionat del Món de Gimnàstica, si bé durant anys albergà els partits del Club Baloncesto Valladolid i el Club Balonmano Valladolid. Puntualment també ha esdevingut la seu d'esdeveniments puntuals com la Copa del Rei de bàsquet de 1988 i 1998.

## Enllaços externs

* Instal·lacions esportives municipals de Valladolid Arxivat 2009-03-03 a Wayback Machine.
# Eremocaulon

Els bambús del gènere Eremocaulon de la subfamília de les bambusòidies de la família de les poàcies, són plantes de clima tropical.

## Taxonomia

* Eremocaulon amazonicum
* Eremocaulon asymmetricum
* Eremocaulon aureofimbriatum
* Eremocaulon capitatum
* Eremocaulon setosum
# Le Rheu

Le Rheu (en bretó Reuz) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 7.126 habitants. Limita amb els municipis de Rennes, Vezin-le-Coquet, L'Hermitage, Cintré, Mordelles, Chavagne i Saint-Jacques-de-la-Lande.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1936 | 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1197 | 1273 | 2001 | 3080 | 3869 | 4276 | 5027 | 5733 | 7227 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1790-1792 | François Guérin | |
| 1792-1795 | Claude Dorvo | |
| 1795-1799 | Limeul. | |
| 1799 | Pierre Jouan | |
| 1799-1802 | Pierre Garnier | |
| 1802-1808 | Florent Limeul | |
| 1808-1829 | Jean-Baptiste Delisle | |
| 1830 | Jean Guérin | |
| 1830-1832 | Brunetière. | |
| 1832-1857 | Jean-Baptiste Milon | |
| 1857-1874 | Jean-Marie Bourgeault | |
| 1874-1876 | Jean-Marie Dolivet | |
| 1876-1876 | Louis Bouteloup | |
| 1876-1904 | Albert de Freslon | |
| 1904-1916 | Pierre de Freslon | |
| 1916-1919 | Jean-Marie Roullé | |
| 1919-1935 | Henry de Freslon | Divers Droite |
| 1935-1953 | Hippolyte du Boisbaudry | Divers Droite |
| 1953-1971 | Jean Châtel | UDF-CDS |
| 1972-1995 | Jean Auvergne | MRG |
| 1995-2001 | Gérard Pourchet | UDF |
| 2001-2008 | Jean-Luc Chenut | PS |
| [ 2008 | Jean-Luc Chenut | PS |

## Galeria d'imatges

* Església de Rheu
* Estanys d'Apigné
* Escluses, vora dels estanys d'Apigné
# Calzone

Un calzone (en italià: calzone al forno, ja que es cou sempre al forn). La paraula calzone vol dir mitges o pantalons és una pizza plegada. És una especialitat gastronòmica originària de Bari i de Nàpols. Té la forma d'una mitja lluna i està feta amb una massa de pa salada. Està farcit d'una sèrie d'ingredients comunes amb els de la pizza. El calzone típic incorpora dins tomàquet i mozzarella i pot incloure altres ingredients normalment associats amb els de la pizza.

## Variacions regionals

Els calzones amb forma de sandvitxos es venen pels carrers a Itàlia, ja que són fàcils de menjar mentre es camina. A Puglia es venen calzones fregits anomenats aleshores Panzerotti.
Com a regla, els calzones es farceixen amb formatges com la ricotta, mozzarella, Parmesà, Provolone o un tipus regional de formatge.
Scacciata és similar a un calzone però està omplert amb bròquil, espinacs, patates o cebes i de vegades salsitxa.

## Referències

* ↑ «dictionary.com». Dictionary.reference.com. [Consulta: 7 novembre 2012].
* ↑ «calzone | Jamie Oliver | Food | Recipes (UK)». Jamie Oliver. Arxivat de l'original el 2012-10-18. [Consulta: 7 novembre 2012].
* ↑ MacKenzie, Shea. The Pizza Gourmet. Garden City Park, N.Y.: Avery Pub. Group, 1995, p. Preface iv. ISBN 089529656X.
* ↑ Annamaria Settanni McDonald. «Puglia panzarotti». Justapinch.com. [Consulta: 7 novembre 2012].
# Marianne Dew

Marianne Dew (8 de setembre de 1938) és una atleta anglesa, ja retirada, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1950.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en els 4x100 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1958, formant equip amb Dorothy Hyman, Madeleine Weston i Carole Quinton.

## Millors marques

* 200 metres. 24.1" (1958)

## Referències

* 1 2 Fitxa a trackfield.brinkster.net
* ↑ «Marianne C. Dew | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-12-05. [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 1r juliol 2020].
# Plaça de l'Àngel (la Pobla de Claramunt)

La Plaça de l'Àngel és una plaça de la Pobla de Claramunt (Anoia). Almenys dels dels edificis de la plaça formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 1

La casa al número 1 forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. D'aquesta casa en destaca la seva façana i l'estructura molt alta i poc ample. Consta de planta baixa, un pis (finestra i balcó) i un altre pis (balcó) al qual se li superposa un altre amb estructura de galeria de la qual són destacables el conjunt de tres finestres dobles amb arc de triangle on s'ha utilitzat el maó. És interessant l'acabament de la façana i els dues finestres hexagonals de dalt de tot, només decoratives.
La casa està arrebossada, el color és ocre i les cantoneres, així com els envans de la galeria i finestres superiors estan remarcades amb maó vist.

## Casa a la cantonada amb el carrer del Sol

L'edifici que fa cantonada entre la 'Plaça de l'Àngel i el carrer del Sol forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa de planta rectangular construïda en desnivell i que té l'entrada principal situada a la part del pati. La coberta és a dues vessants i forma un ràfec, sobretot als costats llargs.
El portal d'entrada principal és de mig punt, dovellat. Un altre porta dona al carrer i està situada en un dels costats llargs. Als costats curts hi ha 4 i 3 finestres respectivament, i als llargs 7 i 8 respectivament a la segona planta. Les finestres d'aquesta segona planta porten dues reixes que són dos tronquets, només a la façana principal i lateral.
Les parets llargues són lleugerament bombades i la façana, menys algun sector de la part baixa, ha estat arrebossada deixant veure només les pecres ben escairades que reforcen els angles.

## Referències

* 1 2 3 «Casa a la Plaça de l'Àngel, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* 1 2 3 4 5 «Casa a la Plaça de l'Àngel - carrer del Sol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Font de la Roca (desambiguació)

«Font de la Roca» té aquests significats:
* Font de la Roca (Granera), font a Granera.
* Font de la Roca (Sant Esteve de la Sarga), font a Sant Esteve de la Sarga.
* Font de la Roca (Sobremunt), font a Sobremunt.
* Font d'en Roca, font a Sant Joan de les Abadesses.
# Fragassa palustre

La fragassa palustre (Potentilla palustris) és una espècie de planta herbàcia perenne de la família Rosaceae natural del nord d'Europa.
És una planta herbàcia erecta que aconsegueix un metre d'altura. Les fulles tenen 3-5 folíols dentats. Les flors són hermafrodites i de color vermell. El fruit és un aqueni. La floració té lloc entre els mesos de juny i agost.

## Referències

* ↑ «Potentilla palustris (L.) Scop.». Àrea de Botànica, Departament de Biologia, Universitat de les Illes Balears. [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ «Potentilla palustris | Flora Catalana». [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ Gálvez, Francisco. «Flora Vascular - Toda la informaci�n detallada sobre la Flora Vascular | BioScripts.net» (en castellà). [Consulta: 22 març 2024].
# Pedostibes maculatus

Pedostibes maculatus és una espècie d'amfibi que viu a Malàisia.

## Referències

* Inger, R., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M. & Yambun, P. 2004. Pedostibes maculatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Lazaridisita

La lazaridisita és un mineral anomenat per Stathis Lazaridis, un col·leccionista de minerals que contribuí de manera significativa a l'estudi de les seqüències paragenètiques dels dipòsits de Làurion. És l'hidrat de cadmi més baix que es coneix a la natura; els hidrats superiors són la voudourisita i la drobecita.

## Característiques

La lazaridisita és un mineral de fórmula estructural 3CdSO₄·8H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.

## Formació i jaciments

El mineral es forma en la zona d'oxidació de menes de plom i zinc (galena i esfalerita principalment), i presenta relació amb altres minerals secundaris de cadmi. Es va trobar a la mateixa localitat tipus que la niedermayrita. Actualment el mineral tipus es troba a les col·leccions de l'Institut de Mineralogia i Cristal·lografia de la Universitat de Viena, amb el número de catàleg HS13.077.

## Referències

* 1 2 3 «Lazaridisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
# Galagoides

Galagoides és un gènere de tres espècies de primats estrepsirrins oriünds de l'oest i el centre d'Àfrica. Tenen una llargada de cap a gropa de 7–17 cm, la cua d'11–23 cm i un pes de menys de 150 g.
El 2017 se'n separaren diverses espècies per formar el gènere Paragalago. Galagoides i Paragalago no són tàxons germans, sinó que és possible que la mida tan petita que comparteixen no sigui més que un cas d'evolució convergent. Estan separats pel Rift d'Àfrica Oriental.

## Referències

* ↑ Masters, J.C.; Génin, F.; Couette, S.; Groves, C.P.; Nash, S.D.; Delpero, M.; Pozzi, L. «A new genus for the eastern dwarf galagos (Primates: Galagidae)» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 181, 1, 2017, pàg. 229–241. DOI: 10.1093/zoolinnean/zlw028.
# Plàtan d'Amèrica

El plàtan d'Amèrica o plàtan de Virgínia (Platanus occidentalis) és una espècie d'amgiosperma de la família Platanaceae nadiua de Nord-amèrica. És un arbre profús, que arriba a 30 i 40 m d'alçària.
A vegades es conrea per a fusta. És susceptible a l'antracnosi (Apiognomonia veneta, sense. Gnomonia platani), un fong introduït naturalment des del Platanus orientalis, que ha desenvolupat considerable resistència a la malaltia. Molt rara vegada el mata, però sí que li fa perdre les fulles apreciablement, i resulta en minves de rendiment de fusta. Per això el plàtan americà es planta poc; s'usa el molt més resistent Platanus x hispanica, l'híbrid P. occidentalis x P. orientalis).
És aliment de la plaga Neochlamisus platani.

## Distribució

Prospera tant en climes secs com en climes humits. Iowa a Ontario i Maine en el nord, Nebraska en l'oest, sud de Texas a Florida. Hi ha espècies emparentades (vegeu Platanus) a Mèxic i els estats del sud-oest dels EUA.

## Referències

* ↑ «Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana | TERMCAT». [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ «Platanus occidentalis L. — The Plant List». [Consulta: 19 juliol 2023].