OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Johann Karl Friedrich Rosenkranz

Johann Karl Friedrich Rosenkranz (Magdeburg, 23 d'abril de 1805 – Königsberg, 14 de juny de 1879) fou un filòsof alemany, deixeble de les doctrines de Hegel i Schleiermacher. Fou professor a la Universitat de Königsberg des de 1833 fins a la seva mort, encara que per a llavors havia quedat pràcticament cec. Se li recorda per la seva llarga trajectòria professional i per les seves nombroses publicacions. Entre la gran divisió de l'Escola hegeliana, en companyia de Michelet, se situà a «mig camí» entre la filosofia d'Erdmann i Gabler, i l'«extrema esquerra» representada per Strauss, Feuerbach i Bruno Bauer.

## Obres

* Kritik der Schleiermacherschen Glaubenslehre (Crítica de la doctrina de la creença de Schleiermacher, 1836).
* Psychologie oder Wissenschaft vom subjektiven Geist (Psicologia o ciència de l'esperit subjectiu, 1837–1863).
* Kritische Erläuterungen des Hegelschen Systems (Observacions crítiques sobre el sistema de Hegel, 1840).
* Vorlesungen über Schelling (Leccions sobre Schelling, 1842).
* System der Wissenschaft (Sistema de la ciència, 1850).
* Meine Reform der Hegelschen Philosophie (La meva reforma de la filosofia de Hegel, 1852).
* Aesthetik des Hässlichen (Estètica de la lletjor, 1853).
* Wissenschaft der logischen Idee (Ciència de la idea lògica, 1858–1859), amb un suplement (Epilegomena, 1862).
* Diderot's Leben und Werke (Vida i obra de Diderot, 1866).
* Erläuterungen zu Hegels Encyklopädie der philosophischen Wissenschaften (Observacions sobre l'Enciclopèdia de les ciències filosòfiques de Hegel (1871).

## Referències

* Article sobre «Rosenkranz, Johann Karl Friedrich» a l'Encyclopædia Britannica (11a ed.), 1911 (en anglès)
# De Stijl

De Stijl (en neerlandès L'Estil), també conegut com a neoplasticisme, és un moviment artístic d'avantguardes que va sorgir als Països Baixos el 1917 propugnant una estètica renovadora basada en la depuració formal. Va ser un moviment integrador de les diferents arts (arquitectura, disseny industrial, arts plàstiques) que buscava una total renovació estètica de l'entorn humà basada en uns valors plàstics nous, universals i més purs. En són artistes destacats Piet Mondrian (1872-1944), Theo van Doesburg (1883-1931), Bart van der Leck (1876-1958), Wilmos Huszár o Georges Vantongerloo (escultor).
El plantejament bàsic d'aquest moviment queda perfectament clar en la frase programàtica d'un dels seus creadors, Van Doesburg, que va dir: "Despullem a la naturalesa de totes les seves formes i només quedarà l'estil." Juntament amb Mondrian, van fundar la revista De Stijl, principal òrgan de difusió del moviment, en el primer nombre del qual va aparèixer publicat el Manifest del neoplasticisme.
Les teories de Mondrian, que tenen el seu origen en les obres cubistes de Georges Braque i Picasso i en la teosofia, reivindiquen un procés d'abstracció progressiva en virtut del qual les formes s'anirien reduint a línies rectes horitzontals i verticals, i els colors al negre, el blanc, el gris i els tres primaris.
L'excessiu rigor de les propostes de Mondrian va provocar violentes crítiques tant dintre com fora del seu cercle d'adeptes. No obstant això, el neoplasticisme és considerat, juntament amb el suprematisme de Malèvitx, l'origen de l'abstracció geomètrica.
Alguns dels trets formals d'aquest gènere poden incloure:
* Recerca de la renovació estètica i de la configuració d'un nou ordre harmònic de valor universal.
* Depuració de les formes fins a arribar als seus components fonamentals: línies i plans.
* Plantejament totalment racionalista.
* Estructuració a força d'una harmonia de línies i masses acolorides rectangulars de diversa proporció, sempre verticals, horitzontals o formant angles rectes.
* Creació de ritmes asimètrics, però amb gran sentit de l'equilibri.
* Colors plans, de caràcter saturat (primaris: groc, blau, vermell) o tonal (blanc, negre i grisos).
* Ocupació de fons clars.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.116. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
# Joan de Courcy

Joan de Courcy va ser un senyor anglo-normand del segle xii que, cap al 1176 va dirigir a l'aristocràcia anglonormanda cap a Irlanda, i van situar el seu principat prop de la ciutat d'Ulster. Van assegurar el seu poder mitjançat un règim feudal, castells de fusta sobre motes de pedra i l'assentament urbà. Va fer construir el Castell Quintin.
Tot i ser un senyor, i no un rei, va arribar a encunyar moneda i va rebre el nom de "príncep del regne d'Ulster", doncs en l'Edat Mitjana, el terme regne no significava un territori governat per un rei, sinó un territori de gran extensió el governant del qual té gran prestigi i honor.
# James McLaren

James "Jim" Gerard McLaren (Stirling, 28 de juny) és un jugador de rugbi (tant de rugbi a 15 com de rugbi a 13) escocès. McLaren va jugar al Wakefield Trinity Wildcats, a més de representar Escòcia tant a la selecció de rugbi a 15 com a la de rugbi a 13.
Jim Mclaren va debutar amb la selecció escocesa de rugbi a 13 el 9 de juliol de 1997, en una derrota dels escocesos contra França, a Glasgow, per 20 a 22. Posteriorment, el 1999, debutaria amb la selecció de rugbi a 15, en un partit contra Argentina. En total va disputar 30 partits entre 1999 i 2003, essent les seves darrers aparicions en el transcurs de la Copa del Món de 2003.
McLaren va ser educat a Bathurst, a Nova Gal·les del Sud (Austràlia), concretament al St Stanislaus College.

## Referències

* ↑ Falconer, Candice «This great Scot's now a watcher». Western Advocate. Fairfax Regional Media, 16-09-2011 [Consulta: 21 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Sporting Heroes profile
* Statistics at rugbyleagueproject.org
* Profile on ESPN Scrum dot com.
# Joik

Joik o yoik és el mot genèric per a referir-se a la música vocal sami, amb lletres o sense. Cantada a cappella o acompanyada per un tambor, la tonalitat és pentatònica, però els cantants poden emprar l'altura que els abellisca. N'hi ha constància des del segle xvii.
Hi ha diversos estils de joik, des dels més íntims fins als èpics. També n'hi ha de creats per a un animal, un paisatge o una persona (d'habitud al moment de nàixer). El cantant tracta de transferir l‘"essència" d'aqueix lloc o aqueix ésser al joik. O siga, hom fa un joik "del" seu amic, no "sobre" el seu amic. Una forma especial de joik són els leu'dds tradicionals dels samis skolt, que són més melòdics, tenen influències musicals d'altres cultures, i sovint expliquen esdeveniments o històries relacionades amb la vida de persones dins de la comunitat sami.
Un dels concursos de joik més importants és el Sámi Grand Prix que se celebra a Kautokeino cada dissabte sant, on es canten joiks tradicionals sense l'acompanyament d'instruments musicals.

## Cantants de joik

Molts músics samis han fet carrera com a cantants barrejant elements de joik amb música moderna:
* Adjágas, grup noruec.
* Mari Boine, activista de la cultura sami. En la seua música hi mescla jazz i rock.
* Fred Buljo, raper de Kautokeino que canta joik dins el grup noruec KEiiNO.
* Jon Henrik Fjällgren, cantant de pop i de joiks en sami meridional
* Sofia Jannok, cantant principalment en sami i amb joiks.
* Jonne Järvelä, cantant de Korpiklaani.
* Marja Mortensson, cantant de joik en sami meridional
* Ulla Pirttijärvi
* Wimme Saari, que barreja els joiks tradicionals amb música electrònica.
* Ánde Somby, professor de dret sami a la Universitat de Tromsø (especialitzat en Drets dels indígenes).
* Suõmmkar, un grup de música sami skolt
* Nils-Aslak Valkeapää, artista multidisciplinari.
* Simon Issát Marainen, cantant i escriptor en sami septentrional

## Referències

* ↑ jouste, Marko «Historical Skolt Sami Music and Two Types of Melodic Structures in Leu′dd Tradition». folklore.ee, 68, 01-06-2017, pàg. 73-81. DOI: 10.7592/FEJF2017.68.jouste [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ Hætta, Wenche Marie «Hvem-Hva-Når om Sámi Grand Prix». NRK, 19-06-2019 [Consulta: 9 desembre 2020].
* ↑ Bals, Inger maria «Sámi Grand Prix 2018». Ávvir, 15-01-2018 [Consulta: 9 desembre 2020].

## Enllaços externs

* (anglès) The many faces of the yoik
* (anglès) A brief introduction to traditional Sami song and the modern music. Arxivat 2016-01-01 a Wayback Machine.
# Joina Canyet Garcia

Joina Canyet Garcia, coneguda amb el nom artístic de Joina, (Biure, 1996) és una compositora, pianista i cantant catalana. Ha publicat dos àlbums en solitari Companyes i Òrbita 9.18. De formació clàssica i amb vocació experimental, destaca per fusió d'estils i per la creació d'un imaginari sonor propi: des del piano clàssic, fins al rap avantguardista.

## Trajectòria

Començà a escriure poesia en forma de rap en un viatge a París que li generà l'espai idoni per a poder crear i investigar aquest nou llenguatge. L'abril de 2018, tragué el seu primer senzill «El món és seu», un tema que parla sobre l'assetjament sexual. Companyes és una crida al feminisme i l'apoderament de les dones, i també un cant a la llibertat d'expressió. En el disc s'hi noten influències d'estils i gèneres molt diversos, des de la música clàssica o el jazz i flamenc fins al hip-hop i el funk. Des de l'estrena del disc, Joina ha actuat al Festival Acústica Figueres, al Festival Arts d'Estiu i al Mercat de Música Viva de Vic, i en sales com el Jamboree i Luz de Gas. L'any 2019, fou finalista del concurs Sona9, en el qual va rebre el Premi Joventut.
El 2021, publicà el seu segon àlbum, Òrbita 9.18. Un univers sonor nou que marca un punt d'inflexió vers Companyes: cançons pop/rap experimentals dins un univers d'electrònica. L'àlbum gira entorn al concepte del propi refugi. Agrupat en tres episodis, Òrbita 9.18 transporta a una atmosfera conceptual, suggerent, reflexiva i intimista.

## Discografia

* Companyes (autoedició, 2018)
* Òrbita 9.18 (Microscopi, 2021)

## Referències

* 1 2 «La rapera empordanesa Joina és una de les finalistes del Sona9», 04-11-2019.
* ↑ Camps, Mar. «Rap feminista i d'accent empordanès | Hora Nova», 30-10-2018. [Consulta: 8 octubre 2020].
* ↑ «Joina aixeca el vol més enllà de la música urbana». Catalunya Ràdio, 15-04-2019. [Consulta: 8 octubre 2020].
* ↑ «Joina - Companyes». Enderrock.cat, 25-10-2018. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Aquest dijous comencen Les nits d’Acústica a Figueres». Ràdio Capital de l'Empordà, 25-08-2021. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ Gea, Èlia. «L'òrbita més intima de Joina al descobert al CAT». Enderrock.cat, 14-02-2021. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ Fuentes, Sònia. «Joina Canyet: "Amb el disc m'he sentit forta per plasmar la meva veu com a dona"». Empordà, 15-02-2019. [Consulta: 22 juny 2022].

## Enllaços externs

* Joina Canyet Garcia - Lloc web oficial (català)
# Josep Maria Dexeus i Trias de Bes

Josep Maria Dexeus i Trias de Bes (Barcelona, 1924 - 1 d'abril de 2016) fou un metge català, fill del metge Santiago Dexeus i Font i germà de Santiago Dexeus i Trias de Bes.

## Biografia

Es llicencià en medicina a la Universitat de Barcelona en 1947, amb una qualificació d'excel·lent. Especialitzat en ginecologia i obstetrícia, el 1973 fundà amb el seu germà l'Institut Dexeus, un centre amb tots els mitjans necessaris perquè els metges puguin fer recerca i transmetre els seus coneixements als futurs doctors, i que és un referent internacional d'obstetrícia, ginecologia i cirurgia mamària.
Ha estat president de la Societat Espanyola de Ginecologia i Obstetrícia, i delegat d'Espanya a la Federació Internacional de Ginecologia i Obstetrícia. El 1993, va ser nomenat acadèmic numerari de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya i, el 2005, membre honorari de l'Acadèmia Internacional Perinatal. Ha estat guardonat amb la Creu de Sant Jordi el 1997 i amb el Premi Jordi Gol i Gurina a la trajectòria professional i humana.

## Família

Josep Maria Dexeus és fill de Santiago Dexeus i Font, net de Joan de Déu Trias i besnet de Frederic Trias. És germà de Santiago Dexeus i Trias de Bes.
És també nebot de Josep Maria Trias de Bes i Giró i cosí germà de Joan Sardà i Dexeus i de Josep Maria Carreras i Dexeus, així com oncle valencià de Xabier Añoveros, Julio Añoveros, Josep Maria Trias de Bes i Serra, Francesc Tusquets i Carles Tusquets.

## Obres

* La sexualidad en la práctica médica (1963) Madrid, Ediciones Roche
* Frigidez femenina (1968) Madrid, Ediciones Roche
* El mundo que os dejamos

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. al web de la RAMC
* ↑ Ressenya

## Enllaços externs

* Josep Maria Dexeus i Trias de Bes | Galeria de Metges Catalans
* «Josep Maria Dexeus i Trias de Bes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Deathwish Inc.

Deathwish Inc. és una discogràfica independent estatunidenca especialitzada en música hardcore punk i metalcore.
El segell discogràfic va ser fundat per Jacob Bannon i Tre McCarthy el 1999. El seu primer llançament va ser Deeper the Wound, un àlbum compartit entre Converge i la banda japonesa Hellchild el 23 d'abril de 2001.

## Llista de grups de Deathwish Inc.
### Actuals

* Birds in Row
* Bitter End
* Blacklisted
* Bossk
* Burn
* Chrome Over Brass (Alex Garcia-Rivera)
* Cold Cave
* Cold World
* Converge
* Cult Leader (amb tres membres de Gaza)
* Death Index
* Doomriders
* Frameworks
* Gouge Away
* HarborLights
* Harm Wülf (George Hirsch de Blacklisted)
* Hesitation Wounds
* The Hope Conspiracy
* Loma Prieta
* Modern Life Is War
* New Lows
* Oathbreaker
* Planes Mistaken for Stars
* Shipwreck A.D.
* Starkweather
* Super Unison (Meghan O'Neil de Punch)
* Wear Your Wounds

### Anteriors

* 100 Demons
* 108
* AC4
* Acid Tiger
* A Life Once Lost
* American Nightmare/Give Up the Ghost
* The Blinding Light
* Boysetsfire
* Breather Resist
* Burning Love
* Carpathian
* The Carrier
* Ceremony
* Code Orange (formerly Code Orange Kids)
* Coliseum
* Cursed
* Damage
* Deafheaven
* Death of Lovers
* The Dedication
* Embrace Today
* Extreme Noise Terror
* First Blood
* The Great Deceiver
* Harm's Way
* Heiress
* Hellchild
* Holyghost
* Horror Show
* I Hate You
* Integrity
* Irons
* Jacob Bannon
* Jesuseater
* Killing the Dream
* Knives Out
* Lewd Acts
* Life Long Tragedy
* Lies (amb membres de The Hope Conspiracy i Skin Like Iron)
* Living Eyes
* Narrows
* The Power and The Glory
* The Promise
* Pulling Teeth
* Punch
* Razor Crusade
* Reach the Sky
* Ringworm
* Rise and Fall
* Rot In Hell
* So Be It
* Self Defense Family
* Some Girls
* The Suicide File
* Terror
* Touché Amoré
* Trap Them
* United Nations
* Victims
* Whips/Chains
* White Jazz (amb membres de Rise and Fall)
* Wovenhand
* Young and in the Way

## Referències

* ↑ «Deathwish Inc. CDs and vinyl at Discogs». [Consulta: 16 març 2013].
* ↑ «Vinyl Fitxer: Chat with Jacob Bannon and upcoming vinyl releases». [Consulta: 16 març 2013].
* ↑ Anthony, David. «Rank Your Records: Converge's Jacob Bannon Reflects on the Seminal Hardcore Band's Eight Albums», 16-06-2017. [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ «Gaza Offshoot Cult Leader Sign to Deathwish Inc. for Debut EP, Share New Tune», 11-12-2013. [Consulta: 24 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Deathwish - Lloc oficial a Europa
# Josep Maria Roca i Bigas

Josep Maria Roca i Bigas, més conegut com a «Titi» Roca, (Vic, 12 de maig de 1981) és un polític i exjugador d'hoquei sobre patins català, que exerceix des de 2015 com a regidor d'Habitatge, Esports i Joves a l'Ajuntament de Vic en tant que militant del Partit Demòcrata Europeu Català. L'any 2019 repetí a les llista del partit a les eleccions municipals de Vic.
Com a jugador va disputar tota la seva carrera esportiva al Club Patí Vic. Va debutar al primer equip del Vic la temporada 1998-99 i es va retirar la temporada 2014-15, quan n'era el capità.

## Palmarès
### CP Vic

* 1 Copa de la CERS (2000/01)
* 4 Copes del Rei / Copes espanyoles (1999, 2009, 2010 i 2015)
* 1 Supercopa espanyola (2009)

### Selecció catalana

* 1 Golden Cup (2010)
* 1 Copa Amèrica (2010)

### Selecció espanyola

* 3 Campionats d'Europa (2006, 2008, 2010)
* 3 Campionats del Món "A" (2007, 2009, 2011)

## Referències

* ↑ «Regidors». Vic.cat. Arxivat de l'original el 2018-09-16. [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ «Candidat, fitxi un esportista per a la seva llista». Municipals.cat, 2019. Arxivat de l'original el 2019-04-18. [Consulta: 18 abril 2019].
* 1 2 «El capità del Club Patí Vic "Titi" Roca anuncia la retirada als 34 anys per fer el salt a la política». 324.cat. [Consulta: 8 maig 2015].
# John Milne

John Milne (1850-1913) va ser un geòleg anglès i enginyer de mines conegut per les seves millores al sismògraf, amb pèndols horitzontals.

## Japó (1875-1895)

Milne va ser professor de mineria i geologia en el Col·legi Imperial d'Enginyeria de Tòquio (a partir de 1886 la Facultat d'Enginyeria de la Universitat Imperial de Tòquio) des del 8 de març de 1876 fins al 20 de juny de 1895. Dins del Col·legi Imperial d'Enginyeria va treballar sota la direcció d'Henry Dyer i al costat de William Edward Ayrton i John Perry.
El 1880 Sir James Alfred Ewing, Thomas Gray i John Milne, tots científics britànics treballant al Japó, van començar a estudiar els terratrèmols. Van fundar la Societat Sismológica del Japó, la qual va finançar l'elaboració de sismògrafs millorats per detectar i mesurar terratrèmols. Els tres homes van treballar en equip per realitzar millores als sismògrafs, un aparell que havia estat inventat el 1842 pel físic James David Forbes. A John Milne generalment se li acredita el disseny del sismògraf de pèndol horitzontal, realitzat l'any 1880.

## Anglaterra (1895-1913)

Al juny de 1895 John va tornar amb la seva esposa japonesa a Anglaterra i es van assentar a Shide, a l'Illa de Wight. Va ser nomenat professor emèrit de la Universitat Imperial de Tòquio.
Va fundar un observatori sismològic. El sismògraf de pèndol horitzontal (posteriorment desenvolupat per J.J. Shaw a un instrument molt més sensible conegut com el sismògraf Milne-Shaw) es va instal·lar en un nombre important d'estacions i institucions especialment en l'Imperi Britànic; aquestes estacions enviaven els seus “registres” a Milne que al seu temps eren la base de les seves recerques.
La necessitat d'un intercanvi internacional de registres va ser ràpidament reconegut pel professor Milne en el seu “Slide Circular reports on earthquakes” publicats anualment des de 1900 fins a 1912. Aquest treball estava destinat a evolucionar cap a l'"Internacional Seismological Summary" creat immediatament després de la Primera Guerra Mundial. En aquest revista i col·laborava regularment el simògraf català Miquel Saderra i Masó.

## Referències

* ↑ Reitherman, Robert (2012).
* ↑ Reitherman, Robert (2012). Earthquakes and Engineers: an International History. Reston, VA: ASCE Press. pp. 122–125. [[Especial:FuentesDeLibros/9780784410714|ISBN 9780784410714]].
* ↑ Enciclopèdia Espasa, Apèndix nº. 9, pàg. 604. (ISBN 84-239-4579-0)

## Bibliografia

* Sous la direction d'Antoine Picon, L'art de l'ingénieur constructeur, entrepreneur, inventeur, p. 98, Centre Georges Pompidou/éditions Le Moniteur, Paris, 1997 ISBN 978-2-85850-911-9 ;
* Bagust, Harold. Ian Allan. The greater genius?, 2006, p. 160. ISBN 978-0-7110-3175-3.
* Coad, Jonathan G. English Heritage. The Portsmouth Block Mills, 2005, p. 127. ISBN 978-1-873592-87-8.

## Enllaços externs

* John Milne a la web de la biblioteca de la Universitat de Tòquio (inclou fotos) (japonès)
* John Milne: Isle of Wight's earthquake science pioneer – article BBC News, 31 Juliol 2013 (anglès)
* John Milne a International Seismological Centre. Biografia de John Milne (anglès)
# Javier Corrochano Moreno

Francisco Javier Corrochano Moreno (Talavera de la Reina, 23 de setembre de 1950) és un polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE).

## Biografia

Nascut el 23 de setembre de 1950 a Talavera de la Reina (província de Toledo), es va llicenciar en Filosofia i Lletres a la Universitat Autònoma de Madrid, obtenint posteriorment plaça de catedràtic d'institut a Talavera de la Reina.
Membre del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) des de 1983, va ser candidat a regidor de l'Ajuntament de Talavera de la Reina i candidat a diputat a les Corts regionals per Toledo en 1987; va resultar triat per a tots dos càrrecs.
Va accedir a l'alcaldia de Talavera de la Reina com a conseqüència d'una investidura el 15 de febrer de 1990 després una moció de censura que va desallotjar del càrrec a Luis Antonio González Madrid, del Centre Democràtic i Social (CDS), que governava un inestable tripartit format per Aliança Popular, CDS i Partit Comunista d'Espanya. Cap de llista de nou del PSOE en les eleccions municipals de 1991, va revalidar l'alcaldia amb una nova investidura el 15 de juny de 1991. Va cessar com a alcalde el 6 de juliol de 1992, donant pas a Isidro Flores.
Va exercir de subdelegat del Govern d'Espanya en la província de Toledo entre 2004 i 2012. Després del seu cessament com a subdelegat del Govern es va reincorporar a la seva plaça com a catedràtic d'institut, per jubilar posteriorment.
El 2015 va tornar a encapçalar la llista del PSOE a les eleccions municipals de 2015 a Talavera de la Reina.

## Referències

* ↑ «Francisco Javier Corrochano Moreno». Junta de Comunidades de Castilla-La Mancha, 02-12-2000. Arxivat de l'original el 2018-01-10. [Consulta: 16 setembre 2018].
* 1 2 «Corrochano, nombrado candidato del PSOE a la Alcaldía de Talavera». Europa Press, 14-03-2015.
* ↑ Jara, C.S. «Talavera suma cuatro relevos de alcaldes en nueve corporaciones». La Tribuna de Toledo, 24-05-2015.
* 1 2 «Sólo cuatro concejales de la Corporación actual le acompañan en la lista». La Voz de Talavera, 13-03-2015. Arxivat de l'original el 2018-09-17 [Consulta: 16 setembre 2018].
* ↑ «Javier Corrochano revalida en las urnas la alcaldía». 20 aniversario COPE Talavera. COPE Talavera.