OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Font de la Guatlla

La Font de la Guatlla és un barri petit del districte de Sants-Montjuïc, de la ciutat de Barcelona. És un sector petit que es troba al peu de la muntanya de Montjuïc, al vessant nord-oest, i entre la Gran Via de les Corts Catalanes, en el tram entre la plaça d'Espanya i la plaça de Cerdà.
El nom prové d'una font natural que hi havia a la muntanya, la font de la Guatlla, al final del carrer Rabí Rubèn, on s'hi va construir la fàbrica Butsems, que produïa paviments i pedra artificial. Durant les obres de l'Exposició Universal de 1929, la fàbrica tenia un miler de treballadors. Molts d’ells es van construir casetes al turó, darrere del mas de can Cervera. Actualment hi ha el Centre Cívic Font de la Guatlla.
El conjunt arquitectònic més singular del barri és el petit grup de cases baixes amb jardí, en la part més propera a la muntanya, que contrasten amb els edificis alts del sector més proper a la Gran Via. Molts dels seus carrers tenen nom de flor (Dàlia, lotus, Hortènsia, Begònia, Crisantem), en referència a la seva vocació inicial com a ciutat jardí.
Un altre espai significatiu del barri és la fàbrica Casarramona, ocupada durant molts anys per casernes de la policia nacional, i on actualment s'instal·la la Fundació Caixafòrum. L'edifici és representatiu de l'arquitectura industrial d'obra de maó vist. Va ser dissenyat per l'arquitecte Josep Puig i Cadafalch, que també és autor del restaurant de la Font del Gat i d'altres obres d'urbanització en el parc de la muntanya.
L'extrem occidental del barri, entre els carrers de Trajà i de la Mineria, és, de fet, part integrant d'un altre petit barri santsenc, Magòria, avui sense reconeixement administratiu, i el qual té la major part inclosa en la Marina de Port.

## Enllaços externs

* La Font de la Guatlla, a la web del districte de Sants-Montjuïc Arxivat 2011-09-25 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Un barri floral». Ara, 20-06-2015.
* ↑ «La Font de la Guatlla». Ajuntament de Barcelona.
# La luna vale un millón

La luna vale un millón és una pel·lícula espanyola del gènere de comèdia. Va ser llançada en 1945 i dirigida pel cineasta Florián Rey, director de prestigi durant la Segona República Espanyola i els primers anys de la època franquista. Va ser produïda per Chamartín Producciones i és protagonitzada per Miguel Ligero, Leonor Fábregas, i Manuel Arbó. Tracta el tema del sosias, molt recurrent al cinema de la comèdia, relatant la història de dos personatges completament idèntics que intercanvien les seves personalitats.

## Argument

La luna vale un millón conta la clàssica història de dos homes físicament molt semblants; un rematadament pobre, l'altre amb diners fins i tot en les orelles. Al començament de la pel·lícula, el prestigiós milionari sofreix un accident i queda inconscient. Així, l'altre protagonista, un rodamon que deambulava per la zona de l'accident, després d'advertir la increïble semblança entre ells, decideix vestir-se amb les seves robes i suplantar la seva identitat. A partir d'aquest moment i exercint el seu nou poder, el rodamon començarà a submergir-se en una embrollosa trama empresarial que donarà lloc a un bon nombre de malentesos. Mentrestant, el financer despertarà desconcertat entre les robes del captaire, sorprès davant una situació que no acaba d'entendre però que suposarà el començament a l'experimentació d'una vida senzilla i sense enrenous.

## Repartiment

* Miguel Ligero
* Manuel Arbó
* Leonor Fábregas
* Alicia Palacios
* Lolita Valcárcel
* Gonzalo Llorens
* Matilde Muñoz Sampedro
* José Prada

## Producció

La luna vale un millón va ser produïda per l'empresa Chamartín producciones y distribuciones. Poc després del rodatge Miguel Ligero i Florián Rey foren detinguts per la guàrdia civil a causa d'una denúncia de Luis Infiesta, qui els acusà de fer proclames contr el règim. Després d'uns dies de detención, foren alliberats i la causa arxvivada.

## Estrena

La luna vale un millón es va estrenar en 1945. Malgrat l'èxit que van tenir la majoria de les pel·lícules de Florián Rei, bé és cert que a partir de la segona meitat dels anys quaranta, el director va entrar en franca decadència professional. Així, La lluna val un milió va ser considerada mediocre per la crítica i va passar sense pena ni glòria entre el públic.

## Referències

* ↑ La luna vale un millón a decine21.com
* ↑ la luna vale un millón, El País, 31 de gener de 1993
* ↑ La justicia militar franquista contra el director de cine Florián Rey y el actor Miguel Ligero, per Carlos Illana i Juan Miguel Campanario, A: HISPANIA NOVA Primera Revista de Historia Contemporánea, juliol de 2018
* ↑ García, Carrión, Marta. (2007). Sin cinematografía no hay nación: Drama e identidad nacional española en Florián Rey. Instituto Fernando el Católico. Zaragoza.

## Enllaços externs

* La luna vale un millón a Historia de nuestro cine (rtve.es)
# La luna negra

La luna negra és una pel·lícula espanyola de terror d'Imanol Uribe el 1989. Fou rodada a La Granjilla d'El Escorial (Madrid). Pertany a una sèrie de produccions de temàtica fantàstica de diverses televisions europees.

## Argument

En 48 hores, Eva (Lydia Bosch) concep una nena, perd al seu marit i atropella a una enigmàtica dona. Anys després veurà les conseqüències. Basada en el mite hebreu de la malèfica Lilit.

## Repartiment

* Lydia Bosch: Eva
* José Coronado: Adrián
* Fernando Guillén: Oncle Manuel
* Mario Adorf: pare
* Patricia Figón: Luna
* Emma Suárez: Lola
* Yolanda Ríos: Raquel
* Amparo Muñoz: Lilith
* Fernando Sancho: Mariano
* Lola Cardona: Justa
* Óscar Ramos: José
* Evelyn Engleder: Andrea
* Antonio Canal: metge
* Tony Isbert: Iván

## Premis

Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1991
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor director | Imanol Uribe | Guanyador |
| Millor música | José Nieto | Guanyador |

## Referències

* ↑ Imanol Uribe, El País, 1 de juliol de 1989
* ↑ la luna negra a Fotogramas
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1991». CEC. Arxivat de l'original el 2021-02-26. [Consulta: 16 octubre 2016].
# Escalante

Escalante és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria, situat en la comarca de Trasmiera. Limita al nord amb Arnuero i Argoños, a l'oest amb Meruelo i Hazas de Cesto, al sud amb Bárcena de Cicero i a l'est amb la badia de Santoña.

## Localitats

* El Alvareo/L'Alvaréu.
* Baranda.
* Cornoció/Cornociu.
* Escalante (Capital).
* Montehano/Montehanu.
* Noval.
* Rionegro/Runegu.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 779 | 816 | 832 | 1.003 | 993 | 1.066 | 996 | 1.002 | 737 | 757 | 754 | 761 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 298 | 51,29% | 4 |
| PP | 180 | 30,28% | 2 |
| PSOE | 95 | 16,35% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 241 | 41,20% | 3 |
| PRC | 212 | 36,24% | 3 |
| PSOE | 103 | 17,61% | 1 |
# La mare (pel·lícula de 2016)

* Per a altres significats, vegeu «La madre».
La mare (originalment en castellà, La madre) és una pel·lícula de coproducció hispano-romanesa dirigida i escrita pel val·lisoletà Alberto Morais, centrada en la qüestió de la maternitat i la immigració. S'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Sinopsi

Miguel és un noi de catorze anys vigilat pels serveis socials. La seva mare, sense treball i amb una vida personal inestable, és incapaç d'ocupar-se d'ell. Per això l'obliga a buscar refugi a casa de Bogdan, un romanès que va ser amant seu i que viu en una localitat pròxima.

## Repartiment

* Javier Mendo com a Miguel, protagonista
* Laia Marull - la mare.
* Nieve de Medina - María.
* Jorge Motos
* Ovidiu Crisan - Bogdan
* Alex Stanciu - Andrei

## Nominacions i premis

Va participar en la secció oficial del Festival Internacional de Cinema de Mont-real. i fou nominada a l'Espiga d'Or de la Seminci de 2016. Va guanyar un Premi Especial Turia als XXVI Premis Turia.

## Crítiques

* Alberto Morais entra a sac en els sentiments d'orfandat i abandó. Rocío García, EL PAÍS
* El director encerta en el to, parla de la vida sense jutjar als personatges. Una pel·lícula, sòbria i seca, que impacta pel seu realisme. Días de Cine
* Thriller moral i drama àrid: el cinema social del segle XXI. Paula Arantzazu, Cinemanía4
* Miguel –un Javier Mendo sense cap nota impostada- és un nàufrag de l'enfonsament del sistema. Una pel·lícula implacable. Jordi Costa.

## Referències

* ↑ Casas, Quim «'La madre': contener la emoción» (en castellà). , 27-10-2016 [Consulta: 8 maig 2018].
* ↑ «La mare». À Punt. [Consulta: 29 setembre 2022].
* 1 2 3 García, Rocío «Alberto Morais entra a saco en los sentimientos de orfandad y abandono» (en castellà). , 25-10-2016 [Consulta: 8 maig 2018].
* ↑ La película española “La madre”, de Alberto Morais, a la sección oficial del festival de cine de Montreal Arxivat 2020-07-02 a Wayback Machine., 8madrid,tv
* ↑ Alberto Moráis muestra una huida desesperada en ‘La Madre’ , noticiascyl.com, 25 d'octubre de 2016
* ↑ 'El hombre de las mil caras', 'El hijo de Saúl', o 'La estrategia del silencio', o 'Merlí', Premis Turia 2017, La Vanguardia, 29 de juny de 2017
* ↑ El País
* ↑ Dias de Cine
* ↑ Cinemanía
* ↑ Las edades del superviviente, El País

## Enllaços externs

* La mare al web d'Olivo Films (castellà)
# Epeu

Epeu és el nom dels següents personatges:
* Epeu (fill d'Endimió), rei de l'Èlida, fill d'Endimió.
* Epeu (fill de Panopeu), heroi grec, fill de Panopeu.
# La Luisiana

La Luisiana és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 4.495 habitants. La seva extensió superficial és de 43 km² i té una densitat de 104,5 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 31′ N, 5° 15′ O. Està situada a una altitud de 167 metres i a 69 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 4.331 | 4.349 | 4.339 | 4.344 | 4.360 | 4.360 | 4.386 | 4.413 | 4.495 |
# Església parroquial de Sant Miquel de Colera

Sant Miquel de Colera és una església parroquial del municipi de Colera (Alt Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Colera, a la banda de llevant del poble i delimitada pels carrers de l'Església i de Dalt.
Església d'una sola nau amb capelles laterals i absis semicircular capçat a tramuntana. La nau està coberta amb una volta de canó amb arcs faixons i llunetes, les quals presenten petites finestres de mig punt per il·luminar l'interior del temple. L'absis presenta una volta de quart d'esfera i un arc triomfal de mig punt, les capelles laterals estan cobertes amb voltes rebaixades i la sagristia amb una volta de mirall. Als peus de la nau hi ha el cor, delimitat per una barana d'obra i sostingut per una gran volta rebaixada. La façana principal presenta un gran portal d'arc rebaixat emmarcat amb carreus de pedra, al que s'accedeix mitjançant una escala de cinc graons que salva el desnivell entre el carrer i l'interior del temple. Damunt seu hi ha una fornícula de mig punt sostingut per impostes i amb l'ampit motllurat, amb una imatge de bronze de sant Miquel arcàngel. A la part superior del parament hi ha un rosetó decorat amb vitralls. A l'extrem de ponent de la façana hi ha tres esveltes obertures de mig punt, tapiades i decorades amb creus llatines. A l'extrem de llevant hi ha el campanar. Es tracta d'una torre de planta quadrada, coberta amb teulada de quatre vessants i amb quatre obertures de mig punt a la part superior de l'estructura. La campana presenta l'any 1951 gravat a la superfície. De l'interior del temple destaquen les imatges religioses de les capelles laterals i el retaule de l'altar principal.
La construcció està arrebossada i emblanquinada, tant a l'interior com a l'exterior.

## Història

El poble de Sant Miquel de Colera fou edificat de nova planta a finals del segle xviii. Durant la guerra Civil (1936-39), tota la zona de l'església va quedar destruïda pels bombardeigs. Moltes de les cases que envoltaven el temple foren reconstruïdes, mentre que l'església calgué refer-la de nou.

## Referències

* 1 2 3 4 «Església parroquial de Sant Miquel de Colera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Laao

Laao (Lao, Lau, Law) fou una regió al Futa, a la zona del riu Senegal a la frontera amb Mauritània.
Lao fou fundat al segle xviii per toorobes dirigits per Tafsirou Amadou Hamat cap del clan Wane. A la part alta de l'escala social dels homes lliures se situen els toorobes (també torrobes, singular torrodo) que era la casta noble o marabútica, i que va formar la major part de la població de Laao. La resta dels homes lliures inferiors eren els diawanbés (singular diawando) que formaran la cort de l'almamy de Futa Toro; aquesta casta va poblar principalment Thiélol. Cadascuna d'aquestes castes va tenir un llinatge dirigent: els Daff i els Wane; el clan Daff tenia com a cap a Tierno Seddik i el Wane a Tafsirou Hamat. Els dos caps van fundar Thiélol i Lao amb només 10 anys de diferència durant el regnat del Salitigi Souley N' Diaye.
El 1872 Laao va signar un tractat de pau i amistat amb Irlabe a Alkabedié (prop de Galoua). El setembre de 1876 Bra Madiyu va fer ràtzies contra Laao. Laao es va independitzar de l'imamat el 1877 i va demanar el protectorat francès que li fou acordat. El 1879 els francesos van instal·lar el telègraf entre Laao i Irlabe.

## Referències

* Tielol et Lao : Jaawambé et Toroobé
* A Tentative Chronology of Futa Toro from the Sixteenth through the Nineteenth Centuries, per David Robinson, Philip D. Curtin i James Johnson
# Laaouinate

Laaouinate (en àrab العوينات, al-ʿAwīnāt; en amazic ⵍⵄⵡⵉⵏⴰⵜ) és una comuna rural de la província de Jerada, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.867 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Laaouama

Laaouama (en àrab العوامة, al-ʿAwāma; en amazic ⵍⵄⵡⴰⵎⴰ) és una comuna rural de la prefectura de Tanger-Assilah, a la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.013 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ericssonita

L'ericssonita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany i dona nom al grup de l'ericssonita. Rep el nom en honor de John Ericsson (31 de juliol de 1803, Långbanshyttan, Värmland, Suècia - 8 de març de 1889, Nova York, EUA) inventor i enginyer mecànic.

## Característiques

L'ericssonita és un silicat de fórmula química BaMn²⁺₂Fe³⁺(Si₂O₇)O(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1966. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ericssonita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Långban, localitat situada dins el municipi de Filipstad, a Värmland, Suècia. També ha estat descrita a la mina japonesa d'Hijikuzu, a la localitat d'Iwaizumi-cho, a la prefectura d'Iwate. Es tracta dels dos únics indrets on ha estat descrita aquesta espècie mineral en tot el planeta.

## Referències

* ↑ «Ericssonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Estació de Can Cuiàs

Mapa Metro Línia 11 :
Can Cuiàs és una estació i una de les dues capçaleres de la línia 11 del metro de Barcelona. Està situada sota el barri de Can Cuiàs (Montcada), a la comarca del Vallès Occidental. Es va inaugurar el 2003, amb l'obertura de la línia. Va permetre pal·liar una bona part dels problemes d'aïllament que històricament ha patit el barri de Can Cuiàs.
És una estació de via única amb una segona, no accessible als passatgers per a poder estacionar els trens. Queda una estació terminal, que segons les opcions, podria ser integrat un dia en la línia 4 o ser prolongat cap al Vallès fins al cementiri de Collserola o enllà. L'octubre del 2008 va ser la primera estació de la línia en inaugurar portes automàtiques a l'andana, sincronitzades amb les portes dels vagons, en preparació de transformar la línia per funcionar sense conductor. Per a la seva decoració es va organitzar un sistema de selecció i gestió integrat, amb presència d'experts i de representants dels veïns. L'obra del grup Turisme Tàctic va ser l'escollida pels veïns entre les propostes dels diferents artistes que van concórrer al concurs per decorar l'estació de Can Cuiàs. Es van instal·lar un seguit de plafons de ceràmica que fan un recorregut per la història de la zona des del període neolític fins a l'actualitat.

## Accessos

* Carrer Circumval·lació
* Carrer Tapissers
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Trinitat Nova | Ciutat Meridiana | | terminal | terminal |

## Referències

* ↑ «Les obres del metro lleuger arriben a Can Cuiàs». La Xarxa, 12-02-2002.
* ↑ «El metro lleuger de Trinitat Nova-Can Cuiàs fa un viatge de prova». VilaWeb, 08-10-2003.
* ↑ Fernàndez, Ricard «Barcelona ja té una línia més de metro». Mobilitat Sostenible, 24-12-2003, pàg. 8-9. Arxivat de l'original el 2004-07-14 [Consulta: 29 maig 2016].
* ↑ «L'estació de Can Cuiàs, a la línia 11 del metro, estrena portes automàtiques». 324 Notícies, 30-10-2008.
* ↑ Franco, Marta; Pàmies, Oriol «El metro, una galeria d'art de més de cent quilòmetres (i II)». Hora Punta, 12-08-2003. Arxivat de l'original el 2016-06-24 [Consulta: 29 maig 2016]. Arxivat 2016-06-24 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Herrero, Pep. «Plafons de ceràmica del grup Turisme Tàctic que decora el passadis de l'estació de Can Cuiàs (L11) que condeix al polígon de Santa Elvira» (vídeo), 26-07-2013.
# Estació de Can Llobet

Mapa sinòptic de la línia orbital ferroviària (en projecte) :
Can Llobet és una estació de ferrocarril en projecte que s'ubicarà a l'est del nucli urbà de Barberà del Vallès, a la comarca del Vallès Occidental. A l'estació hi pararan trens de la futura línia Orbital Ferroviària (LOF), i se situarà al barri Parc d'Europa, al costat dels barris de la Romànica, el barri Parc Central i el barri Eixample - Can Llobet. Donarà servei a la població de la zona.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Projectat |||||
| Mataró | Santiga | Línia Orbital | Sabadell Sud | Vilanova i la Geltrú |

## Referències

* ↑ «Aprobado el Plan Director Urbanístico de la Línea Orbital Ferroviaria de Barcelona» (en castellà). vialibre.org, 16-04-2010. [Consulta: 31 agost 2017].
* ↑ «LA LÍNIA ORBITAL FERROVIÀRIA: VERTEBRACIÓ DEL TERRITORI METROPOLITÀ». Generalitat de Catalunya. ifercat.gencat.cat. [Consulta: 31 agost 2017].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Labanc

Els labanc (hongarès: labanczok, eslovac: labanci) foren els partidaris dels Habsburg i de la Cort de Viena durant les revoltes que tingueren lloc a l'Hongria Reial en els segles xvi i xvii. Els seus enemics foren els rebels kuruc.

## Referències

* ↑ Eickhoff, Ekkehard. Venedig, Wien und die Osmanen Umbruch in Südosteuropa 1645 - 1700. 3., völlig überarb. und erw. Aufl, 2008, p. 308. ISBN 978-3-608-94511-9.
# Estació de trens de Dippach-Reckange

L'Estació de trens de Dippach-Reckange (en luxemburguès: Gare Dippech-Reckeng; en francès: Gare de Dippach-Reckange, en alemany: Bahnhof Dippach-Reckingen) és una estació de trens que es troba a Bettange-sur-Mess al sud-oest de Luxemburg. Porta el nom dels pobles propers de Dippach i Reckange-sur-Mess que es troben el nord-oest i sud-est de Bettange respectivament. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 70 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb el sud-oest del país.

## Servei

Dippach-Reckange rep els serveis ferroviaris pels trens de Regional Express (RE) i Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 70 CFL entre Ciutat de Luxemburg i Rodange o Athus, o Longwy.

## Referències

* ↑ «Horaris Línia 70» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 25 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Dippach-Reckange Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* Gare Dippach-Reckange
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Hollerich | | RE Chemins de Fer Luxembourgeois línia 70 CFL | | Bascharage-Sanem | Rodange o Athus o Longwy |
| Luxemburg | Leudelange | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 70 CFL | | Schouweiler | Athus |
# Laura Garrido Knörr

Laura Garrido Knörr (Vitòria, 25 de desembre de 1970) és una política del Partit Popular. Actualment és diputada al Parlament Basc i portaveu del Partit Popular del País Basc.
Va estudiar a l'Ikastola Olabide de Vitòria. Es va llicenciar en Dret a la Universitat del País Basc i Especialista en Administracions Públiques per l'Institut Basc d'Administració Pública (IVAP) i ha fet estudis de Ciències Polítiques.
És membre del Partit Popular i va ser regidora de Barrundia i Lizarza. Des de 1999 ha estat procuradora les Juntes Generals d'Àlaba fins que el 2003 va esdevenir la vicepresidenta primera de la taula de la cambra foral alabesa. Laura Garrido és parlamentària del Parlament Basc des de l'any 2006. Va ser secretària de Treball i Afers Socials i portaveu de l'executiva del Partit Popular a Àlaba i avui en dia forma part de l'executiva nacional del Partit Popular. Laura Garrido és una de les persones que sap i parla basc del Partit Popular del País Basc, pel que sempre representa al seu partit en els debats electorals de ETB 1 o en les tertúlies i entrevistes en euskera d'aquest i altres mitjans. El 7 d'octubre de 2020 va ser elegida secretària general del Partit Popular del País Basc.

## Referències

* ↑ «de la ikastola a edil en Barrundia». El Correo.com, 10-07-2008. [Consulta: 18 gener 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa al Parlament Basc Arxivat 2018-03-15 a Wayback Machine.
# Estació de Wembley Central

Wembley Central és una estació de Network Rail servida per metro de Londres (Bakerloo Line), London Overground (LO) i trens del servei Southern. Els trens del metro i LO utilitzen les andanes de la línia Watford DC Line.
| Anterior estació | Metro de Londres | Següent estació |
| North Wembleydirecció Harrow & Wealdstone | Bakerloo Line | Stonebridge Parkdirecció Elephant & Castle |
| London Overground |||||
| North Wembleydirecció Watford Junction | Watford DC Line | Stonebridge Parkdirecció Euston |
| National Rail |||||
| Harrow & Wealdstone | Southern Milton Keynes - East Croydon | Shepherd's Bush |