OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ina Claire

Ina Claire (Washington, 15 d'octubre de 1893 – San Francisco, de Califòrnia, 21 de febrer de 1985) fou una actriu teatral i cinematogràfica nord-americana.

## Biografia

El seu veritable nom era Ina Fagan, i va néixer a Washington DC Claire va començar la seva carrera en el vodevil, i va treballar a Broadway en els musicals Jumping Jupiter i The Quaker Girl (tots dos l'any 1911) i Lady Luxury. També va treballar en obres representades a Broadway d'alguns dels dramaturgs més importants de les dècades de 1920, 1930 i 1940, incloent els seus papers com Jerry Lamarr en la peça de Avery Hopwood The Gold Diggers (1919), el de Mrs. Cheyney en The Last of Mrs. Cheyney (obra de Frederick Lonsdale, 1925), Lady George Grayston en Our Betters (Nostres Superiors) (de William Somerset Maugham, 1928), i Enid Fuller en The Fatal Weakness, de George Kelly.
La seva última actuació teatral va ser com Lady Elizabeth Mulhammer en la peça de T. S. Eliot The Confidential Clerk (1954). Va estar molt identificada amb les altes comèdies de Samuel Nathaniel Behrman, interpretant els primers papers femenins en tres d'elles: Biography (1934), End of Summer (1936), i The Talley Method (1941).
El segon marit de Claire va ser l'actor cinematogràfic John Gilbert.
Claire va ser inclosa en el American Theatre Hall of Fame i té un estel en el Passeig de la Fama de Hollywood.
Ina Claire va morir a San Francisco (Califòrnia) l'any 1985, a causa d'un atac cardíac. Va ser enterrada en el Cementiri Mount Olivet de Salt Lake City, Utah.

## Filmografia

| The Wild Goose Chase (1915) The Puppet Crown (1915) National Red Cross Pageant (1917) Polly with a Past (1920) The Awful Truth (1929) | The Royal Family of Broadway (1930) Rebound (1931) The Greeks Had a Word for Them (1932) Ninotchka (1939) Claudia (1943) |

## Galeria

* David Manners, Madge Evans i Ina Claire a la pel·lícula de 1932 The Greeks Had a Word for Them, de Lowell Sherman.
* David Manners, Madge Evans, Joan Blondell i Ina Claire a la mateixa pel·lícula.
* Ina Claire a la mateixa pel·lícula.
* Ina Claire a la mateixa pel·lícula.

## Referències

* ↑ S. N. Behrman, People in a Diary (Boston: Little, Brown & Co., 1972), 196.
* ↑ J. Brooks Atkinson, "Americans Stopping in London", The New York Times, Feb. 21 1928, p. 18.

## Enllaços externs

* Ina Claire en Silent Ladies & Gents
# Romboclasa

La romboclasa és un mineral de la classe dels sulfats. El nom prové del llatí rhombus, rombe, més el mot grec klasis, trencar, en al·lusió a la seva exfoliació basal i a la forma dels cristalls.

## Característiques

La romboclasa és un sulfat de fórmula química (H₅O₂)Fe$^{3+}$(SO₄)₂·2H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic en forma de cristalls tabulars prims que mostren {001}, {010}, {100}, {111}, {011}, i també han estat observades altres formes de modificació, donant un contorn ròmbic, de fins a 2 cm; es pot estirar radialment en estalactites. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la romboclasa pertany a «07.CB: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dwornikita, gunningita, kieserita, poitevinita, szmikita, szomolnokita, cobaltkieserita, sanderita, bonattita, aplowita, boyleïta, ilesita, rozenita, starkeyita, drobecita, cranswickita, calcantita, jôkokuïta, pentahidrita, sideròtil, bianchita, chvaleticeïta, ferrohexahidrita, hexahidrita, moorhouseïta, niquelhexahidrita, retgersita, bieberita, boothita, mal·lardita, melanterita, zincmelanterita, alpersita, epsomita, goslarita, morenosita, alunògen, metaalunògen, aluminocoquimbita, coquimbita, paracoquimbita, kornelita, quenstedtita, lausenita, lishizhenita, römerita, ransomita, apjohnita, bilinita, dietrichita, halotriquita, pickeringita, redingtonita, wupatkiïta i meridianiïta.

## Formació i jaciments

La romboclasa és un mineral secundari poc freqüent format per l'alteració de la pirita, especialment en climes àrids; típicament d'origen post-miner. Va ser descoberta a Smolník, al Districte de Gelnica (Regió de Košice, Eslovàquia). També ha estat descrita a Alemanya, Austràlia, Àustria, Bolívia, Espanya, els Estats Units, Grècia, Hongria, Islàndia, Itàlia, Macedònia del Nord, el Perú, Polònia, la República Txeca, Romania, Rússia, Suïssa, el Tajikistan, Ucraïna, Xile, la Xina i Mart.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: szomolnokita, copiapita, römerita, voltaïta, epsomita, halotriquita, melanterita, calcantita i pirita.

## Referències

* 1 2 3 «Romboclasa» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 juliol 2017].
* 1 2 3 «Rhomboclase» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 17 juliol 2017].
# Coll de les Manxes

El Coll de les Manxes és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 941,2 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals de Saorra i de Vernet, tots dos a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situada a la zona nord-occidental del terme de Vernet, i a la nord-est del de Saorra. És al nord-oest del Puig de la Falguerosa i al sud-est dels Pixadors, a la partida que pren el nom d'aquest coll.

## Referències

* ↑ El Coll de les Manxes en els ortofotomapes de l'IGN
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1978

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1978 es disputaren del 23 al 27 d'agost de 1978 a Nürburgring, Alemanya.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Masculines |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Gerrie Knetemann Països Baixos | 7h 32' 04" | Francesco Moser Itàlia | m. t. | Jorgen Marcussen Dinamarca | + 20" |
| Cursa en línia masculina amateur | Gilbert Glaus Suïssa | 4h 41' 47" | Krzysztof Sujka Polònia | - | Stefan Mutter Suïssa | - |
| Contrarellotge per equips masculins | Països Baixos Guus Bierings Bert Oosterbosch Bart van Est Jan van Houwelingen | 1h 59' 51" | Unió Soviètica Aavo Pikkuus Vladimir Kaminski Alguimantus Goushavitchous Vladimir Kouznetsov | + 1' 09" | Suïssa Gilbert Glaus Stefan Mutter Richard Trinkler Kurt Ehrensperger | + 1' 38" |
| Femenines |||||||
| Cursa en línia femenina detalls | Beate Habetz RFA | 1h 45' 02" | Keetie van Oosten-Hage Països Baixos | m. t. | Emmanuella Lorenzon Itàlia | m. t. |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Països Baixos | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 2 | Suïssa | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 3 | RFA | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Itàlia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5 | Polònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Unió Soviètica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 4 | 4 | 4 | 12 |

## Referències

* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1978 - Hommes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 23 setembre 2013].
* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1978 - Femmes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 23 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 23 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, 100 km Contrarreloj por Equipos, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 23 setembre 2013].
# Moonlight (pel·lícula de 1914)

Moonlight és una pel·lícula muda nord-americana produïda per l'Éclair America i interpretada per Stanley Walpole, Alec B. Francis, Julia Stuart i Helen Marten que es va estrenar el 8 d'agost del 1914. Narra la història de Paul LeBlanc, un jove seminarista que no pot evitar enamorar-se perdudament. El seu pare, en un intent de que superi aquest amor, rememora els seu propi casament romàntic.

## Repartiment

* Stanley Walpole (Paul LeBlanc)
* Alec B. Francis (pare de Paul)
* Julia Stuart (mare de Paul)
* Belle Adair (Rose Miqueleon)
* Helen Marten

## Referències

* 1 2 «Moonlight». The Motion Picture News, 15-08-1914, pàg. 513.
* ↑ «Calendar of independent releases». The Moving Picture World, 15-08-1914, pàg. 988.
# Macari de Menorca

Macari de Menorca, Macarius de Minorica en llatí, és el segon bisbe de Menorca documentat, després de Sever. La seva existència és coneguda per una relació de bisbes assistents al Concili de Cartago de 484. El seu nom figura en l'apartat de Bisbes de l'illa de Sardenya, juntament, entre d'altres, amb Elies de Mallorca i Opilió d'Eivissa.
El Concili de Cartago de 484, no reconegut per l'església catòlica, fou una reunió conjunta dels bisbes catòlics i arrians del regne vàndal, convocada pel rei Huneric, amb l'objecte d'unificar ambdues confessions sota l'hegemonia dels arrians, que era la religió del rei. El concili és un dels episodis que conformen la política anticatòlica d'Huneric, l'únic rei bàrbar que va realitzar una política violenta contra els catòlics, tot i que els seus actes foren de major intensitat en els territoris continentals que en els insulars del regne.

## Bibliografia

* Amengual i Batle, Josep. Els orígens del cristianisme a les Balears, vol I. Mallorca: Editorial Moll, 1991, p. 320-325 (Els treballs i els dies). ISBN 84-273-0676-8.
# Montreuil-le-Gast

Montreuil-le-Gast (en bretó Mousterel-ar-Gwast, en gal·ló Montroelh-le-Gast) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 507 | 513 | 801 | 1.136 | 1.580 | 1.604 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Alain Marsac | |
| 2008- | Jean-Yves Billon | |
# Glaucip

Glaucip (en llatí Glaucippus, en grec antic Γλαύκιππος) fou un retòric atenenc fill de l'orador Hipèrides.
Plutarc diu que va escriure diversos discursos, un d'ells contra Foció. Sèneca va preservar un fragment d'un orador de nom Glaucip que cal pensar que era la mateixa persona. De Glaucip en parlen Ateneu de Naucratis, Suides i Foci.

## Referències

* ↑ Glaucippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 273-274
# Ina Isings

Clasina Isings (15 febrer de 1919 – 3 setembre de 2018) va ser una professora holandesa d'arqueologia clàssica. Entre 1961 i 1995, dirigí la col·lecció de la Societat Provincial d'Utrecht d'Arts i Ciències (PUG). Nasqué a Soest, Països Baixos. També va treballar en la Universitat d'Utrecht.
Va morir a Bilthoven, Holanda, el 3 de setembre de 2018 a l'edat de 99 anys.

## Referències

* ↑ The complete Isings forms, GIRARD P.E, 2010: Le verre antique: Usages et techniques. Le Proche-Orient, creuset de l'innovation verrière? Tome I.
* ↑ Overlijdensadvertentie Overleden: Clasina Isings (03-09-2018) (en neerlandés).
# Guiorgui Kvirikaixvili

Guiorgui Kvirikaixvili (georgià: გიორგი კვირიკაშვილი) (Tbilisi, 20 de juliol de 1967) és un polític georgià que fou primer ministre del seu país del 30 de desembre de 2015 al 13 de juny 2018, quan dimití arran de diversos episodis de protestes populars a Geòrgia i de discrepàncies internes dins el seu partit, Somni Georgià. Abans d'accedir al càrrec de primer ministre fou ministre d'economia i desenvolupament sostenible del 25 d'octubre de 2012 fins a l'1 de setembre de 2015, ministre d'afers exteriors de l'1 de setembre de 2015 fins al 30 de desembre de 2015 i sots-primer ministre del 26 de juliol de 2013 fins al 30 de desembre del 2015.

## Biografia

Nascut a Tbilissi, va realitzar el servei militar obligatori de la Unió Soviètica de 1986 a 1988. Es titulà en medicina interna a la Universitat Mèdica estatal de Tbilissi en 1991 i en economia a la Universitat Estatal de Tbilissi en 1995. Obtingué un màster en finances a la Universitat d'Illinois en 1998.

## Referències

* ↑ Nechepurenko, Ivan. «Georgia’s Prime Minister Resigns After Protests and Party Infighting» (en anglès). Moscou: The New York Times, 13-06-2018. [Consulta: 14 juny 2018].
# Gabelian

Els Gabelian o Gabeluni van ser una família de nakharark (nobles) d'Armènia amb feu hereditari al Gabelianq, al sud-oest de la província de l'Airarat a la riba dreta del riu Araxes, enfront del territori dels Abekhian. Sovint se'ls menciona conjuntament, i els dos conjuntament van ser investits amb la dignitat de Mestres dels Palaus del regne d'Armènia. Igual que els Abekhian semblen ser una branca separada dels Kamsarakan.
A l'època de la rebel·lió nacional, quan Vardan II Mamikonian es va aixecar contra el rei Yezdegerd II apareixen Arten Gabelian (poc abans) i Khosrov Gabelian, el mateix 451. Després de la revolta Saton Gabelian tornava a dominar les terres de la família el 480 però les haurien perdut al segle vii quan van arribar els àrabs; llavors van emigrar a Vaspurakan on van obtenir un feu i es van convertir en vassalls dels Artsruní. Únicament destaca Khosro Gabelian que vivia cap a la meitat del segle ix. Després ja no tornen a ser esmentats.

## Referències

* ↑ Hovannisian, Richard G. (ed.). The Armenian people from ancient to modern times vol. I: The dynastic periods: from antiquity to the fourteenth century. Nova York: Palgrave Macmillan, 2004, p. 52. ISBN 9781403964212.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071. París: Payot, 1947 (reimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs
* Cyril Toumanoff, "Introduction to christian Caucasian history II: States and Dynasties of the Formative Period", Traditio, Vol. 17 (1961), Published by: Fordham University .
# Mottama

Mottama, abans Martaban, és una població de Myanmar al districte de Thaton a l'estat Mon, a la riba dreta del riu Salween enfront de Mawlamyaing o Moulmein (Maulmain, Moulmain, Molmain, Mulmain, etc.) a 16° 32′ N, 97° 36′ E﻿ / ﻿16.533°N,97.600°E﻿ / 16.533; 97.600. Dona nom a la badia o golf de Martaban on desaigüen el riu Irauadi i el Salween. La població el 1881 era de 1.781 habitants i la població actual no consta. Per força temps fou capital d'un township. Destaca la pagoda Mya-thein-dan a la riba del riu Salween i la campana talaing del segle xv amb una inscripció del rei Dhammaceti.

## Història

Fou fundada el 573 o 576 pel primer rei de Pegu Tha-ma-la. Fou engrandida a la meitat del segle xiii. Una dinastia mon va governar la baixa Birmània del 1287 al 1553 a la caiguda de la dinastia birmana de Pagan, i la seva primera capital fou Martaban però després va passar a Pegu (regne Talaing) el 1323. Durant les guerres amb siamesos i birmans fou atacada diverses vegades i algunes ocupada. Fou centre comercial amb els europeus, i el portuguès Manuel de Faria y Souza la descriu el 1540 com la metròpolis d'un gran regne però per alguns detalls se sap que el seu relat era exagerat. Al final del segle xvi fou ocupada pels siamesos que hi va nomenar governador amb autoritat sobre tota la regió. Després va canviar de mans diverses vegades. Als segles XVII i XVIII fou seu d'un governador elegit a vegades pel rei de Pegu i a vegades pel de Birmània. Fou capturada pels britànics a la primera Guerra Anglo-Birmana el 29 de novembre de 1824 i altre cop en el segon conflicte el 5 d'abril de 1852; l'intent de reconquesta birmana pocs mesos després fou rebutjat. Fou part del districte d'Amherst a la divisió de Tenasserim i després part del districte de Thaton.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Macari el Gran

Macari Major (Macarius, Μακάδριος) fou un asceta egipci probablement deixeble o almenys contemporani de Sant Antoni, conegut també com a Macari Magne o Macari el Gran o Macari el Vell. És venerat com a sant per certes grups de la cristiandat.

## Hagiografia

L'esmenten principalment Rufí i Teodoret. Va néixer a l'Alt Egipte. Als trenta anys va optar per la vida solitària i es va retirar al desert d'Escetis (Gran desert de Líbia) a entre 100 i 200 km al sud d'Alexandria. Als quaranta anys fou ordenat sacerdot. Hauria tingut els dons de curar, allunyar els dimonis i de fer profecies, i que fins i tot va ressuscitar un home per convèncer un heretge. Els mateixos Rufí i Pal·ladi que en donen notícia, mencionen la cosa sabien només d'oïda.
Fou desterrat per ortodox durant el govern del patriarca Luci, arrià, juntament amb Macari d'Alexandria i altres solitaris egipcis, i es van establir a una illa rodejada de maresmes, terres habitades només per pagans.
Va morir als noranta anys vers el 390 o 391. Fou declarat sant tant per l'església llatina com per la grega que el celebren el 15 de gener i el 19 de gener.

## Obres

Va deixar escrites unes epístoles, però altres llibres de més dubtosa autoria s'han publicat sota el seu nom:
* 1. Ὁμιλίαι πνευματιακαι, Homiliae Spirituales.
* 2. Περὶ τελειότος ἐν πνεύματι, De Perfectione in Spiritu
* 3. Περὶ προσευχῆς, De Oratione
* 4. Περι ὑπομονῆς καὶ διακρίσεως, De Patientia et Discretione
* 5. Περὶ ὑψώσεως τοῦ νοός, De Eleratione Mentis
* 6. Περὶ ἀγαπῆς, De Charitate
* 7. Περὶ ἐλευθεριας νοός, De Libertate Mentis

## Referències

* ↑ Mühlek, Karl. «Makarios der Ägypter». A: Biographisch-bibliographisches Kirchenlexikon (en alemany). Volum 5: Leyden, Nikolaus fins a Moench, Antonius. Nordhausen: Herzberg, 1993, p. 596-597. ISBN 978-3-88309-040-5.
# Imotz

Imotz és un municipi de Navarra, a la comarca d'Ultzamaldea, dins la merindad de Pamplona. Limita amb els municipis de Basaburua i Ultzama al nord, Atetz a l'est, Txulapain i Itza al sud, Arakil i Larraun a l'oest. El municipi s'estén per la vall homònima i està format per les entitats de població de:
| Entitat de Població | Pob. (2006) |
| Etxaleku | 116 |
| Eraso | 42 |
| Goldaratz | 40 |
| Latasa | 72 |
| Muskitz | 24 |
| Oskotz | 77 |
| Urritza | 38 |
| Zarrantz | 18 |
* Eraso
* Etxaleku
* Goldaratz
* Oskotz
* Zarrantz
A Oskotz hi ha una estació meteorològica del govern navarrès, a 562 metres sobre el nivell del mar.
Una línia d'autobús uneix els nuclis de Latasa i Urritza amb Pamplona.
L'església de Goldaratz és l'única romànica de la vall, i la d'Eraso és protogòtica del segle xiii. Etxaleku i Oskotz conserven parcialment esglésies gòtiques del segle xiv. La d'Etxaleku és situada més amunt del poble i fa ara de cementiri; conserva les parets i la porta originals, mentre que les funcions d'església han passat a l'església nova, del segle xix. L'església d'Oskotz, dedicada a sant Cristòfol, conserva la nau i la portalada gòtica, i al segle xviii s'hi va afegir un creuer i un presbiteri nou. L'església de Latasa també conserva una porta gòtica.
* Església antiga (actual cementiri) d'Etxaleku
* Església nova d'Etxaleku (San Esteban)
* Església d'Oskotz

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 405 | 410 | 407 | 408 | 396 | 401 | 411 | 406 | 418 | 427 | 433 |
| Fonts: Imotz i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
El municipi es troba a la zona bascòfona de Navarra i més de la meitat dels seus habitants són bascoparlants (un 64% el 1996). Els parlars locals, segons Koldo Zuazo tenen característiques intemèdies entre el guipuscoà i el navarrès (o alt-navarrès).

## Referències

* ↑ Nafarroako Meteorologi Agentziaren webgunea.
* ↑ «Historia». Ajuntament d'Imotz. Arxivat de l'original el 1 d’agost 2015. [Consulta: 3 agost 2015].
# Hideo Baba

Hideo Baba (en japonès: 馬場英雄, Baba Hideo) és un productor japonès de videojocs. És el General productor de la saga Tales Of, franquícies J-RPG més aclamades per la crítica. Els últims títols en els quals ha treballat han estat Tales of Graces, Tales of Abyss, Tales of Xillia i Tales of Xillia 2. També ha realitzat la remasterització de Tales of Symphonia i Tales of Symphonia: Dawn of the New World, disponible en un únic pack anomenat Tales of Symphonia Chronicles per PlayStation 3

## Projectes

* Death by Degrees [PS2] (January 27, 2005) — production manager
* Tales of Destiny [PS2] (November 30, 2006) — director
* Tales of Innocence [DS] (December 06, 2007) — productor
* Tales of Destiny - Director's Cut [PS2] (January 31, 2008) — productor
* Tales of Symphonia: Dawn of the New World [Wii] (June 26, 2008) - production supervisor
* Tales of Vesperia [X360] (August 7, 2008) — brand manager
* Eternal Sonata [PS3] (September 18, 2008) — productor
* Tales of Hearts [DS] (December 18, 2008) — productor
* Tales of the World: Radiant Mythology 2 [PSP] (January 29, 2009) — productor
* Tales of VS [PSP] (August 06, 2009) — productor
* Blue Dragon: Awakened Shadow [DS] (October 8, 2009) — productor
* Tales of Graces [Wii] (December 10, 2009) — productor
* Tales of Graces F [PS3] (December 2, 2010) — productor
* Tales of Xillia [PS3] (September 8, 2011) — productor
* Tales of the Heroes: Twin Brave [PSP] (February 2, 2012) — Special Thanks
* Tales of Xillia 2 [PS3] (November 1, 2012) — productor
* Tales of Zestiria [PS3] (2015)- productor

## Referències

* ↑ «Tales of Xillia Director Hideo Baba on the Ever-Changing RPG Landscape from». 1UP.com. Arxivat de l'original el 2013-05-13. [Consulta: 18 agost 2013].
* ↑ «Arrenca el XX Saló del Manga». Generalitat de Catalunya [Consulta: 2 novembre 2014]. Arxivat 2 de novembre 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-11-02. [Consulta: 2 novembre 2014].
* ↑ «Bandai Namco News : Management» (en japanese). Bandainamco.co.jp. [Consulta: 18 agost 2013].
# Ramón Mata Crespo

Ramón Mata Crespo (València, 1820 - 1891) fou un advocat i polític valencià, alcalde de València durant la restauració borbònica.
El 1844 es llicencià en dret a la Universitat de València i entrà a treballar en el despatx de Manuel Cortina y Arenzana, destacat líder del Partit Progressista al que es va adscriure. El 1847 es dedicà a activitats mercantils alhora que participava en tertúlies progressistes. El 1858 fou escollit diputat a la Diputació de València per la Unió Liberal pel districte del Mercat de València i va presentar la seva candidatura a les Corts Espanyoles, però no fou escollit. Després de la revolució de 1868 va tornar a la política de la mà de Josep Peris i Valero i fou president de la Junta d'Instrucció Pública. Després del pronunciament de Sagunt de desembre de 1874 es va retirar de la política, tot i que es va mantenir vinculat al Partit Liberal, amb el que fou escollit alcalde de València el març de 1889. En gener de 1890 va dimitir per motius de salut i morí un any després.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.359. ISBN 9788495484802.
# Novostepove

Novostepove (en (ucraïnès): Новостепове, en rus: Новостепное, Novostepnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.523 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1945 la vila es deia Novo-Djankoi.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].