OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengua pasto

El pasto és una llengua indígena que es va parlar en els actuals Equador i Colòmbia, està extinta oficialment, no obstant això algunes persones pertanyents a l'ètnia dels pasto reporten que encara parlen la llengua, això d'acord amb les fitxes de caracterització soci familiar de l'institut colombià de benestar familiar ICBF realitzat el 2020.
La llengua està poc documentada encara que existeix evidència àmplia que seria part de la família lingüística barbacoana(Campbell 2012: 78). Els membres de l'ètnia pasto ara parlen castellà.

## Distribució

El domini lingüístic del pasto se situava al voltant dels actuals Tulcán i Ipiales (Nariño), al costat de la frontera entre l'Equador i Colòmbia. Aquest domini també inclouria la part andina de la província equatoriana de Carchi.

## Dialectes

La varietat també extinta muellama tindria relació amb el pasto, d'aquesta llengua es conserva una breu llista de vocabulari recopilada durant el segle xix que mostra clares similituds amb l'Awá Pit, encara que és una llengua diferent i amb major incidència de préstecs lèxics del quítxua. Delaar opina que el muellamués podria ser l'últim dialecte del pasto a extingir-se.

## Evidència lingüística

Alguns elements típics de la toponímia del pasto són les terminacions en -quer (Mayasquer, Altaquer) i en -és (Ipiales, Pupiales, Túquerres).
El terme muellamués piar 'blat de moro' apareix en el topònim Piartal en la província de Carchi (Equador), la interpretació de la terminació -tal és 'roca'.

## Referències

* ↑ Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.
* ↑ Campbell, Lyle. «Classification of the indigenous languages of South America». A: The Indigenous Languages of South America. 2. Berlin: De Gruyter Mouton, 2012, p. 59–166. ISBN 9783110255133.
* ↑ Jijón y Caamaño, 1940, p. 147
* ↑ Paz y Miño, 1940, p. 147

## Bibliografia

* Adelaar, Willem. «2. The Inca Sphere». A: The Languages of the Andes. Cambridge University Press, 2004, p. 393. ISBN 978-0-521-36275-7.
# Platges de Serín i La Cagonera

Les Platges de Serín i La Cagonera, se situen en la parròquia de Somió, prop del cap de San Lorenzo, en el concejo de Gijón, Astúries. Forma part de la Costa Central asturiana, sent unes de les poques del concejo de Gijón que presenta proteccón mediambiental per ser LIC.

## Descripció

La platja de Serín és una rectilínia platja, en el jaç de la qual es combinen roques i gruixuda sorra daurada. A causa de la seva ubicació, una miqueta allunyada i al fet que té ombra molt aviat té baixa assistència de banyistes, per la qual cosa a vegades és utilitzada per nudistes. S'accedeix a ella o bé utilitzant el transport urbà de Gijón (línies 14 i 15), o bé a partir de l'ermita de la Providència de Somió.
Per la seva banda la platja de la Cagonera, presenta forma de petxina i se situa a continuació de l'anterior. És utilitzada com a refugi de barques i de pescadors, ja que presenta un escàs arenal, i al temps el difícil del seu accés, que no està urbanitzat, fa que sigui molt poc freqüentada.
Com a serveis només presenten papereres i servei de neteja, a més de senyalització de perill i a l'estiu ajuda i salvament. Es recomana el bany amb precaució, tenint en compte el seu fons rocós. En els seus voltants es pot practicar la pesca submarina.

## Referències

* 1 2 http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.PLAYAS.PLY_CO_PLAYA&valores=434 Arxivat 2015-02-16 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.el-caminoreal.com/geo/playas/playaserin.htm Arxivat 2015-02-16 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.gijon.es/directorios/show/1224-playa-de-la-cagonera
* ↑ del Río, Alejandro. Guía total de las playas de Asturias. 244 rincones para disfrutar de la costa asturiana (en castellà). Nobel, 2013, p. 200. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Els cinc delfins

Els cinc delfins (erròniament anomenada Els cinc dofins) és el nom que va rebre la cèlebre davantera que va tenir el RCD Espanyol a finals dels anys 60.

## Història

L'any 1966 arriba a la presidència del RCD Espanyol, Joan Vilà i Reyes, que va ajuntar cinc jugadors d'alta qualitat que formarien una grandíssima davantera. L'any 1964, junt amb el veterà Alfredo Di Stéfano, el club va fitxar al jove salmantí José María Rodilla, procedent del Reial Valladolid. A partir d'aquest moment el club va canviar la seva política de fitxatges, i va decidir apostar per joves jugadors amb talent en lloc de velles glòries. D'aquesta manera, la temporada 1965-1966, el club català fitxava a Carmelo Amas, procedent de la Reial Societat i a José María, del Reial Oviedo. La temporada següent, es va completar la davantera dels Cinc Dofins, amb els fitxatges del paraguaià Cayetano Re, procedent del FC Barcelona, i de Marcial Pina, de l'Elx CF. Junts van jugar 3 temporades senceres, si bé després de la marxa de Marcial Pina, els altres quatre dofins van seguir al club fins a principis dels 70. També s'uní al grup Ramón Miralles, conegut com el sisè delfí.
El bon futbol marcadament ofensiu desplegat sobre el terreny de joc, amb un tercer lloc a la lliga espanyola inclòs, va fer que aquella època quedés marcada a tots els seguidors pericos com una de les millors davanteres de la història del club. El qualificatiu de «dofins» es deu a una mala interpretació del nom amb què va batejar aquesta davantera el periodista José María Ducamp, «Los Delfines» als que definia com a hereus o delfins de la davantera del Reial Saragossa formada per Canario, Santos, Marcelino, Villa i Lapetra, coneguda com els cinc magnífics. La gent va interpretar el nom com el del cetaci, degut, en part, a l'èxit de la sèrie televisiva Flipper.

## Integrants

La davantera era recitada de la següent forma: Amas, Marcial, Re, Rodilla i José María.
* Extrem dret: Carmelo Amas
* Organitzador: Marcial Pina
* Davanter centre: Cayetano Re
* Davanter centre: José María Rodilla
* Extrem esquerre: José María García Lavilla

## Referències

* 1 2 3 «Los Delfines, la delantera letal». vozperica.com, 12-04-2020. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 12 abril 2020].
* ↑ «2019-04-09 ELS CINC DELFINS QUE VAN REGNAR». hallofameperico.
# Platja dels Capellans (El Port de la Selva)

La platja del Capellans és una platja del municipi del Port de la Selva (Alt Empordà), situada a la badia del Port de la Selva, entre la platja d'en Taita i la platgeta del Mirador. Té una longitud de 36 m i una amplada de 8 m, formada per sorres gruixudes, grava i còdols.
El nom de la platja fa referència als monjos de monestir de Sant Pere de Rodes, que baixaven a la platja a banyar-se.

## Referències

* ↑ «Platja dels Capellans». Ajuntament del Port de la Selva.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Camino de ronda – desde El Port de la Selva al Faro de S'Arenella». Red Costa Brava.
# Cripta Arqueològica de Sant Vicent Màrtir

La cripta arqueològica de Sant Vicent Màrtir és als voltants de la seu de València, prop de la porta romànica, i al costat del conjunt arqueològic de l'Almoina.
En primer lloc, a la plaça de l'Almoina, hi ha la casa del Punt de Ganxo, exemple del modernisme valencià, i als seus baixos està la capella de Sant Vicent Màrtir. A aquesta capella s'accedix per una porta formada per un arc amb dues columnes adossades toscanes que sostenen un arc de mig punt. Per damunt d'aquest, hi ha un segon cos en què hi ha un nínxol amb una figura que representa sant Vicent Màrtir, obra de l'escultor Rafael Orellano.
Segons la tradició, aquesta capella fou manada construir pel rei Jaume I, i està dividida al seu interior per un arc apuntat. Al fons de l'estança, hi ha un altar i un panell de taulells valencians, del tipus anomenat socarrats representant una escena del martiri del sant.
En aquest lloc, la tradició popular situava els episodis finals de la vida d'aquest sant, anomenant popularment el lloc com la presó de Sant Vicent, i es creia que ací estava enterrat.
Recents excavacions van donar per resultat la troballa al subsol de la capella d'una cripta de l'època visigòtica de gran valor històric i artístic. A més, està en un bon estat de conservació, té una planta de creu grega i coberta de volta. El seu origen estaria vinculat a la catedral visigòtica (segles VI-VII) i forma part del recinte.

## Referències

* ↑ «La Cripta Arqueológica de la Cárcel de San Vicente Mártir» (en castellà), 14-09-2017. [Consulta: 27 novembre 2021].
* ↑ «Cripta arqueológica de la presó de San Vicente Mártir | Visit Valencia». [Consulta: 27 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina amb informació i imatges.
* Pàgina de l'Ajuntament sobre la cripta.
# Mormia oriens

Mormia oriens és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: és un endemisme de Queensland.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sber. Ges. Naturforsch. Freunde Berlin, 1935, 248. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2014-05-25. [Consulta: 1r maig 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Duckhouse, D. A., 1990. Morphology and taxonomy of the Bornean Mormia maai (Quate) and related forms in northern Australia (Diptera, Psychodidae). Aquatic Insects 12: 247-256 (247).
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Australian Faunal Directory (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D. A., 1995. The final-stage larvae of Brunettia (Diptera: Psychodidae: Psychodinae) and their evolutionary significance. Invertebrate Taxonomy 9: 83-105.
# Llibreria Futurama

Futurama és una llibreria especialitzada en còmics ubicada al Carrer Guillem de Castro de la Ciutat de València. És la primera que va existir a la Ciutat i encara està en actiu.
Va ser fundada en 1981 per l'expert en còmics Manuel Molero, amb el nom 1984, adoptant l'actual denominació el 31 de desembre de 1983. quan l'arribada de l'any 1984 fa que el nom perda les connotacions futuristes.
Va nàixer com un quiosc de premsa del Carrer Balmes del Barri de Velluters, on sols es venien còmics i la cartelera Túria. Posteriorment es va traslladar a l'actual ubicació al Carrer de Guillem de Castro, a prop de l'original.
En 2007 va rebre el premi a la labor dels llibrers de la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana.

## Galeria

* Paraules de Mique Beltran en la presentació d'un integral de la seua sèrie Marco Antonio, en 2012.
* Paraules de Manel Gimeno, prologuista de la integral, sobre la sèrie Marco Antonio.
* Paraules de Manel Gimeno en la presentació conjunta de Los surcos del azar, de Paco Roca i Un médico novato, de Sento Llobell, en 2013.
* Paraules de Paco Roca en el mateix acte.
* Paraules de Sento en el mateix acte.

## Referències

* ↑ Héroes de Papel reportatge en Levante-EMV del 12 de juliol de 2012
* 1 2 El templo del cómic en Valencia noticia en El Mundo del 24 de setembre de 2008
* ↑ Miles de historias dibujadas en tebeos reportatge en Levante-EMV del 12 de novembre de 2011
* ↑ Entrevista a Núria, de la lliberia Arxivat 2013-12-27 a Wayback Machine. en arte y libertad.org, 3 de juliol de 2007
# Poecilia catemaconis

Poecilia catemaconis és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ UniProt (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
* The Taxonomicon (anglès)
* Discover Life (anglès)
* uBio (anglès)
# Emma Jung

Emma Jung (nascuda com Emma Rauschenbach; 30 de març de 1882 – 27 de novembre de 1955) va ser una psicoterapeuta i escriptora. Va ser l'esposa del psiquiatre Carl Gustav Jung, fundador de la psicologia analítica.

## Biografia

Emma Jung provenia d'una família d'industrials acabalats.

### Vida marital

Els Jung es van casar el 14 de febrer de 1903, van tenir cinc fills (quatre filles i un fill); Agathe, Gret, Franz, Marianne i Helene. El 1906, una varietat de somnis inusuals de Carl Jung van ser interpretats per Sigmund Freud com la "fallida d'un matrimoni per diners" (das Scheitern einer Geldheirat). Jung va tenir un gran interès en el treball de la seva esposa i ella va esdevenir una psicoanalista per propi dret. Ella va desenvolupar interès en la llegenda del Sant Greal. Va mantenir correspondència regular amb Freud.
Cap a 1914, Carl Jung va mantenir relacions amb la seva jove pacient Toni Wolff, la qual va durar dècades. Segons Deirdre Bair, Emma Jung va permetre aquest ménage à trois, dient que Wolff era "la seva altra esposa". Wolff intentà que Carl Jung es divorciés, sense aconseguir-ho.

## Bibliografia

Jung, Emma. Animus and Anima. Reprint. Continuum International Publishing Group, 1985. ISBN 0-882-14301-8.
* The Grail Legend ambh Marie-Louise von Franz

## Referències

* ↑ Stevens, Anthony. Jung: A Very Short Introduction. Oxford University, 2001. ISBN 9780191606687.

## Enllaços externs

* (alemany) C. G. Jungs drei "Hauptfrauen"
# Platja dels Capellans

«Platja dels Capellans» té aquests significats:
* Platja dels Capellans (El Port de la Selva), platja del Port de la Selva.
* Platja dels Capellans (Salou), platja de Salou.
* Platja dels Capellans (Tarragona), platja de Tarragona.
* Platja dels Capellans i Canyadell, platja de Torredembarra i Altafulla.
* Platja de la Punta de Santa Anna, o platja dels Capellans, platja de Blanes.
* Cala sa Cobertera, o cala dels Capellans, platja de Palamós.
* Cala dels Capellans, platja d'Escorca.
# Cripta Romana

La Cripta Romana és un túnel romà excavat en el tuf volcànic de l'acròpoli de Cumes.
El túnel travessa per sota l'acròpoli de Cumes en direcció est-oest, traçant una corba per sota del Temple d'Apol·lo, per poder comunicar la zona del fòrum de la ciutat amb el mar Tirrè. Va ser construïda per ordre de Marc Vipsani Agripa per millorar el port militar de Portus Iulius durant la guerra civil entre August i Marc Antoni. El projecte va ser dissenyat per Lucius Cocceius Auctus l'any 37aC, dins del projecte general de construcció de l'esmentat Portus Iulius juntament amb la comunicació del port de Cumes a través de la Gruta de Cocceio.
Quan el 12 aC la flota del Tirrè va ser traslladada de Portus Iulius al nou port de Misenum, aquest túnel va perdre la seva fi estratègica, per la qual cosa va ser abandonat, i, així, als segles iii i iv, va ser utilitzat com a cementiri Paleocristià.
Al segle vi, el general romà d'Orient Narsès va redescobrir aquest túnel durant el seu setge a Cumes, però en excavar-lo de nou i obrir noves obertures per assaltar l'acròpoli de la ciutat, en va malmetre greument l'estructura i va provocar que bona part de l'obra s'enfonsés, condemnant aquesta obra d'enginyeria a l'oblit.
Entre 1925 i 1931 va ser excavada per l'arqueòleg Amadeo Maiuri, qui va aconseguir retornar-los a la llum.

## Notes

* ↑ Estrabó, V, 4, 5
# José María Yanguas y Messía

José María Yanguas y Messia (Linares, 25 de febrer de 1890 - Madrid, 30 de juny de 1974) fou un polític, diplomàtic i jurista espanyol, que va arribar a ser Ministre d'Estat durant la dictadura de Primo de Rivera i també president de l'Assemblea Nacional Consultiva durant la Legislatura 1927-1929.

## Diputat

Vescomte de Santa Clara de Avedillo, va obtenir acta de diputat per la Província de Jaén a les eleccions generals espanyoles de 1920 a les quals es va presentar com a independent, i en les eleccions generals espanyoles de 1923 a les quals va concórrer en el si del Partit Conservador.

## Ministre

Va ser ministre d'Estat entre el 3 de desembre de 1925 i el 20 de febrer de 1927, per passar a ser President de la taula de l'Assemblea Nacional entre el 10 d'octubre de 1927 i el 6 de juliol de 1929.
Posteriorment, tornaria a obtenir acta de diputat, primer el 1927 durant la dictadura de Primo de Rivera per "Dret Propi". Va ser condemnat pel Tribunal de Responsabilitats Polítiques del Congrés dels Diputats constituït després de la proclamació de la Segona República per la seva col·laboració amb la dictadura primoriverista, i es refugià a Lisboa. Després durant el franquisme com Procurador en Corts nat per la seva condició de Conseller Nacional durant la I Legislatura de les Corts Espanyoles (1943-1946).

## Ambaixador

Partidari dels revoltats en la Guerra Civil, en acabar aquesta va ser nomenat ambaixador d'Espanya al Vaticà on va gestionar la recuperació del concordat de 1851. Ocupa el càrrec fins a 1942.

## Jurista

Com a jurista, va obtenir primer la Càtedra de Dret internacional a la Universitat de Valladolid (1918), per ocupar posteriorment la de la mateixa disciplina en la Universitat Central de Madrid. En 1931 i a conseqüència de l'adveniment de la Segona República Espanyola donats els seus antecedents polítics conservadors va ser desposseït de la seva càtedra, a la qual es va incorporar de nou el 1934. Va ser autor de nombroses obres de dret i membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Referències

* ↑ Apartat b), article 2 de la Lle de Creació de les Corts Espanyoles. Decret de 23 de novembre de 1942 pel que es modifica la composició del Consell Nacional de FET y de las JONS i es nomenen els membres del III Consell Nacional

## Enllaços externs

* Yanguas Messía a la Base documental d'història contemporània de Catalunya
* Yanguas Messía en La Conquista del Estado.
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Pàusies

Pàusies (en llatí Pausias, en grec antic Παυσίας) fou un dels més destacats pintors grecs de la millor escola i del millor període de l'art grec.

## Biografia

Va ser contemporani d'Aristides de Tebes, Melant i Apel·les de Colofó a la meitat del segle iv aC, cap als anys 360-330 aC, i deixeble de Pàmfil. Abans havia rebut instrucció del seu propi pare Brietes de Sició. Va viure a la ciutat de Sició i va seguir l'escola de pintura que Pàmfil havia fundat, de la que Plini el Vell diu que va ser la pàtria de la pintura. Va tenir per deixebles Aristolau, que era fill seu, i Nicofanes.

## Obres

Va ser el primer en utilitzar l'encàustica per tractar la fusteria interior i la decoració de sostres i parets de les cases i n'era considerat un mestre. En canvi, va ser cridat per restaurar les pintures de Polignot als murs del temple de Tèspies on es va mostrar molt inferior a l'original. Llavors es va especialitzar en petites pintures, principalment de nois. Com que se li va retreure que pintava les figures petites perquè era molt lent per pintar-les grans, llavors va pintar en un sol dia una figura d'un noi que es va fer famosa sota el nom d'hemeresios (dia de treball). El seu domini de l'encàustica el va portar a inventar caixes de pintura compartimentades per cada color, una tècnica que van seguir els seus deixebles.
Una altra pintura famosa va ser un retrat de Glicera, una florista de la que havia estat enamorat a la seva joventut. La combinació del seu amor per la pintura i per Glicera el va portar a pintar també flors, tema en el que es va especialitzar. I així va pintar una imatge de Glicera amb una garlanda de flors que Plini el Vell anomena Stephaneplocos (teixidora de garlandes) o Stephanepolis (venedora de garlandes). Plini parla d'una altra pintura de Pàusies col·locada al pòrtic de Pompeu a Roma, una de les seves imatges més grans, que representava un sacrifici, on va aportar un nou estil de jugar amb les llums i les ombres que molts van voler imitar i ningú més va saber igualar.
Pausanias parla de dues pintures de Pàusies que adornaven el bosc sagrat a Epidaure en un temple anomenat Tolus. L'una representava l'amor, Eros, que havia llençat les seves fletxes i tocava una lira, i l'altra la borratxera (Μέθη), representada per una dona que bevia d'una copa de vidre, i la cara de la dona es veia perfectament, per la transparència de la copa. Ateneu de Naucratis el situa entre els pintors "pornogràfics", cosa que fa pensar que devia fer algunes pintures eròtiques.
Moltes de les seves pintures van ser portades a Roma amb diversos tresors de l'art de l'escola de Sició, quan la ciutat va haver de vendre totes les seves propietats públiques per pagar els deutes.

## Referències

* ↑ Pausias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 162-163
# Vénuste Niyongabo

Vénuste Niyongabo (Vuglio, 9 de desembre, 1973) és un ex atleta de Burundi especialista en mig fons i fons.
Membre de l'ètnia tutsi, Niyongabo guanyà la medalla d'argent als 1.500 m del Campionat del Món Júnior de 1992. Al Campionat del Món absolut de Stuttgart 1993 arribà a semifinals. Progressà els anys següents, i el 1995 guanyà la medalla de bronze al Mundial de Göteborg en la prova dels 1.500, acabant just darrere de Noureddine Morceli i Hicham El Guerrouj.
Als Jocs Olímpics de 1996 d'Atlanta decidí canviar de prova i competí als 5000 metres, cedint la plaça dels 1500 al seu compatriota Dieudonné Kwizera. El canvi fou molt bo i Niyongabo guanyà la medalla d'or, primera i única (a data de 2009) d'un atleta del país.
Les lesions causaren que no tornés a assolir el seu més alt nivell. Als Jocs del 2000 només assolí la 15a posició a semifinals.

## Referències

* ↑ Burundi Arxivat 2020-04-17 a Wayback Machine.. Sports Reference. Retrieved on 2011-01-22.

## Enllaços externs

* "Burundi's First Olympics End With a Gold Medal", New York Times, 4 Agost, 1996
# Podlesni

«Podlesni» té aquests significats:
* Podlesni (Kuban), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Podlesni (Ventsi), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Podlesni (Oktiabrski), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Podlesni (Sovétskaia), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Podlesni (Vorónej), localitat de l'óblast de Vorónej, a Rússia
# Kushbegi

Kushbegi fou un càrrec que va existir als kanats de Bukharà i Khivà i probablement a Kokand. Inicialment el kushbegi era el cap falconer del kan, encarregat de les caceres. Posteriorment les seves funcions es van acostar més a les d'un ministre principal o visir i va esdevenir el principal alt càrrec a la cort. El càrrec va subsistir fins a l'abolició dels kanats el 1920.

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Pitcairn

«Pitcairn» té aquests significats:
* Illes Pitcairn, arxipèlag i antiga colònia britànica a l'oceà Pacífic
* Illa Pitcairn, illa del Pacífic