OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guánica

Guánica és un municipi de Puerto Rico situat a la costa sud-oest de l'illa, també conegut amb el nom de Pueblo de la Amistad, El Pueblo de las Doce Calles, Los Jueyeros i Puerta de la Cultura. És un dels 78 municipis de Puerto Rico. Limita al sud amb el mar Carib, a l'est amb el municipi de Yauco, a l'oest amb Lajas i al nord amb Sabana Grande.

## Història

El 12 d'agost de l'any 1508, Juan Ponce de León va desembarcar a la platja de Guánica i va fundar el primer assentament, anomenat Guánica. Aquest assentament va ser la capital de l'illa fins que els indígenes la van destruir l'any 1511.
Després de la seva refundació, Guánica va formar part del municipi de Yauco fins al 13 de març de l'any 1914, quan va constituir un municipi propi.
El 25 de juliol de l'any 1898, els soldats nord-americans sota el comandament del general Nelson Miles, van desembarcar a les costes de Guánica durant la guerra entre Espanya i els EUA a Puerto Rico (Guerra hispano-estatunidenca), aquesta campanya va donar la possessió de l'illa als Estats Units.

## Llocs d'interès

* Bosc Sec de Guánica
* Casa Alcaldía
* Central Guánica
* El Guayacán Centenario
* El Antiguo Faro
* Fuerte Caprón
* Haciendas Santa Rita e Igualdad
* Cayo Aurora, Cayos de Caña Gorda ("Isla de Guilligan")
* La Piedra
* Malecón
* Monumento a Juan Ponce de León
* Museu de Guánica
* Plaça Manuel Jiménez
* Pong Hamaca
* Platges Santa, Manglillo, Ballenas, Tamarindo, La Jungla, Jaboncillo
* Coves a prop de platja Tamarindo
* Central Guánica (c.1920), fàbrica de sucre oberta fins al 1982
* Històric Far de Guánica (1893-1950)

## Barris

El municipi de Guánica consta de 8 barris:
* Arena
* Caño
* Carenero
* Ciénaga
* Ensenada
* Guánica Pueblo
* Montalva i
* Susúa Baja

## Col·legis, escoles i Universitats

Escoles elementals: Elsa E. Couto Annoni, Olga E. Colón Torres, María del Rosario Cruz Claudio, José Rodríguez de Soto, Magueyes, Luis Muñoz Rivera, Ceferino Colón Lucca, María Luisa McDougall, Colegio Beata Imelda.
Escoles superiors: Agripina Seda, Teresita Nazario, Aurea E. Quiles Claudio.

## Referències

* 1 2 Grupo Editorial EPRL «Guánica» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 14-06-2015 [Consulta: 2 juliol 2015].
* ↑ «American FactFinder» (en anglès). Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 2 juliol 2015].
* ↑ «The American Army Moves on Puerto-Rico» (en anglès). [Consulta: 2 juliol 2015].
* ↑ «El desembarco en Guánica». [Consulta: 2 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Guánica Arxivat 2015-07-02 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico (castellà)
# Carlos Altés Alonso

Carlos Altés Alonso fou un futbolista de la dècada de 1920. Es desconeixen les dades de naixement i defunció, però possiblement era castellonenc.

## Trajectòria

Durant la dècada de 1920 va jugar al CD Castàlia i al CE Castelló. El febrer de 1928 fou fitxat pel RCD Espanyol, com una aposta de l'entrenador Jack Greenwell, que el coneixia del Castelló. A l'Espanyol guanyà un Campionat de Catalunya i un Copa espanyola. Després d'una temporada i mitja al conjunt blanc-i-blau, retornà al Castelló, però el 1930 tornà a Catalunya per ingressar al FC Martinenc, on jugà diverses temporades a gran nivell. El 20 d'agost de 1933 fou objecte d'un partit d'homenatge que enfrontà el Martinenc amb una selecció catalana.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1928-29
* Copa espanyola:
** 1928-29

## Referències

* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 «ALTES». pericosonline. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Ficherias y traspasos». Mundo Deportivo, 23-07-1930. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «En San Martín». Mundo Deportivo, 21-08-1933. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Yevheniya Yaroshynska

Yevheniya Yaroshynska (1868 – 1904) va ser una educadora, escriptora i activista ucraïnesa.
Va néixer a la província de Bucovina a l'oest d'Ucraïna, en aquell moment part d'Àustria-Hongria. Com que l'alemany era la llengua oficial en aquell moment, les seves primeres històries van ser escrites en alemany. Després de la creació d'un diari ucraïnès a la seva regió, va començar a llegir autors ucraïnesos i a estudiar el folklore local. Va escriure la lletra de 450 cançons populars de Bucovina. El 1888, va començar a escriure articles sobre la cultura ucraïnesa per a publicacions periòdiques ucraïneses, alemanyes i txeques. Dos anys més tard, va començar a escriure històries en ucraïnès i a traduir literatura a ucraïnès. Va estudiar per ser mestra i va rebre el seu certificat el 1896. També es va implicar en el moviment de dones a Ucraïna.
Yaroshynska va contribuir a l'almanac Nasha dolya (El nostre destí), que va ser editat per Nataliya Kobrynska.
Va fer un curs de teixir i després va ensenyar a les pageses aquest ofici per permetre'ls generar més ingressos per a les seves llars. També va formar clubs de lectura on llegia els diaris als camperols per ajudar-los a mantenir-los al corrent de l'actualitat.
La seva obra va ser traduïda a l'anglès per a la col·lecció But... El Senyor calla (1999).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Yevheniya Yaroshynska (1868-1904)». Women's Voices in Ukrainian Literature. Language Lanterns Publications.
# Poesi

Poesi és un terme grec que significa "creació" o "producció", derivat de ποιέω, “fer” o “crear”. Plató el defineix a El convit com una “causa que converteix qualsevol cosa que considerem de no-ser a ser”. S'entén per poesi tot procés creatiu.
És una forma de coneixement i també una forma lúdica: l'expressió no exclou el joc. D'aquesta paraula en deriva el terme “poesia”. Se sol utilitzar com un sufix, seria el cas de terme com ara la biologia hematopoesi i eritropoesi (la formació de cèl·lules sanguines i la formació de glòbuls vermells respectivament).

## Referències

* ↑ «Poesi - Gran Diccionari de la Llengua Catalana». [Consulta: 15 abril 2015].
* ↑ «poiético, en català?». Sens dubte. Universitat de Barcelona. [Consulta: 4 juny 2022].

## Bibliografia

* Parini, Pino (2002). Paidós Ibérica

## Vegeu també

* Praxi
# Montijo (Portugal)

Montijo és un municipi portuguès, situat al districte de Setúbal, a la regió de Lisboa i a la subregió de Península de Setúbal. L'any 2008 tenia 41.432 habitants. La porció principal, on se situa el nucli urbà, és més petit i limita al nord i est amb Alcochete, al sud-est amb Palmela, al sud-oest amb Moita i al nord-oest amb Lisboa i Loures a través de l'estuari delTajo. La porció secundària, vora de 20 km a l'est, limita al nord-est amb Coruche, a l'est amb Montemor-o-Novo, al sud-est amb Vendas Novas, al sud-oest amb Palmela i al nord-oest amb Benavente. En 1930 s'anomenà Aldeia Galega do Ribatejo.

## Població

Població del concelho de Montijo (1801 – 2008) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 | 2008 |
| 2676 | 5869 | 10504 | 14832 | 30217 | 36849 | 36038 | 39168 | 40466 | 41432 |

## Freguesies

* Afonsoeiro (Montijo)
* Alto Estanqueiro - Jardia
* Atalaia
* Canha
* Montijo
* Pegões
* Santo Isidro de Pegões
* Sarilhos Grandes
# Casa Hortó

La Casa Hortó és una antiga masia del terme municipal d'Abella de la Conca, situada a la vall de Carreu, poble al qual pertanyia.
És la masia més occidental de tota la vall, a prop del límit amb Conca de Dalt (antic municipi d'Hortoneda de la Conca). Es troba al capdamunt, extrem nord-est, del Serrat de la Cabanera i sota –migdia– del Serrat del Pla del Tro.
S'hi pot accedir des de Carreu pel Camí del Pla del Tro, que passa a llevant de la casa. La Casa de Pla del Tro, que és la més propera de Casa Hortó, és 700 metres al nord-est de Casa Hortó.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, Hortoneda és un derivat del nom comú preromà Artone, nom d'una planta, que donaria un Artó transformat en Hortó per la semblança amb el nom comú procedent del llatí hort.

## Referències

* ↑ «Casa Hortó». A: Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia.
* ↑ Puigjaner, Josep-Maria. Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2003. ISBN 9788439361893.
* ↑ Coromines, Joan. Onomasticon Cataloniae. IV D-J. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1989-1997. ISBN 84-7256-331-6.
* ↑ Batlle, Xavier Planas «Toponimia en laderas inestables: el caso de los Pirineos y zonas próximas» (en castellà). VI Simposio Nacional Sobre Taludes y Laderas Inestables, 2013.

## Enllaços externs

* Casa Hortó en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vondelpark

Vondelpark és un parc urbà públic de 47 hectàrees (120 acres) dins la ciutat d'Amsterdam, als Països Baixos. És part del barri d'Amsterdam-Zuid i se situa a l'oest de Leidseplein i Museumplein. El parc es va inaugurar l'any 1865 sota el nom de "Nieuwe Park", però es va reanomenar "Vondelpark" en referència al dramaturg i poeta del segle XVII Joost van den Vondel. El parc rep anualment uns 10 milions de visites.
Al parc hi ha algunes estàtues com Joost van den Vondel (1867) de Louis Royer, El Peix (1965) de Pablo Picasso o Mama Baranka (1985) de Nelson Carrilho.

## Referències

* ↑ «Mama Baranka Arxivat 2003-11-24 a Wayback Machine.». Nelson Carrilho. [Consulta: 7 maig 2008].
# Chattahoochee

Chattahoochee és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 3.287 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chattahoochee tenia 3.287 habitants, 1.035 habitatges, i 675 famílies. La densitat de població era de 232,9 habitants per km².
Dels 1.035 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,9% hi vivien parelles casades, en un 23,2% dones solteres, i en un 34,7% no eren unitats familiars. En el 32,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,9% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 119,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.250 $ i la renda mediana per família de 35.139 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 24.531 $. La renda per capita de la població era de 15.265 $. Entorn del 21% de les famílies i el 26,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chattahoochee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chattahoochee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Castell de Siesikai

El Castell Siesikai es troba a la vora de Siesikai, districte Ukmergė de Lituània. El castell al costat del llac Siesikai va ser construït per Gabrielius Daumantas-Siesickis al segle xvi amb arquitectura renaixentista. Els seus hereus van ser coneguts com a Daumantas, però amb el seu altre cognom Siesickis, havien donat nom a la ciutat propera.
El palau de maçoneria va ser reconstruït en estil neoclàssic, a partir de 1820, per Dominik Dowgiałło. De les quatre torres que presentava a cada una de les seves cantonades, solament dues torres romanen de l'antic castell. L'any 1990 es va realitzar una nova restauració.

## Vegeu també

* Llista de castells de Lituània

## Enllaços externs

* Siesikai (Daugailiai) manor (lituà) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Sigita Nemeikaitė. Į Siesikų pilį sugrįžta gyvenimas. „Statyba ir architektūra“, 2007 liepa (lituà)
* Apie Siesikų pilį musupaveldas.lt portale Arxivat 2011-07-03 a Wayback Machine.
* Siesikų dvaras (lituà) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Yeïta

La yeïta és un mineral de la classe dels elements natius.

## Característiques

La yeïta és un silicur de fórmula química TiSi. És una espècie químicament similar a la zhiqinita. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i publicada a finals de l'any següent. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques de la Universitat de Milà, amb el número de registre: mcmgpg-h2021-002.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Carmel, que està situat dins el districte de Haifa, a Israel, sent aquest indret l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Yeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Ma, Chi; Cámara, Fernando; Bindi, Luca; Toledo, Vered; Griffin, William L. «New Minerals from Inclusions in Corundum Xenocrysts from Mt. Carmel, Israel: Magnéliite, Ziroite, Sassite, Mizraite-(Ce) and Yeite». Materials, 16, 24, 01-01-2023, pàg. 7578. DOI: https://doi.org/10.3390/ma16247578 [Consulta: 15 març 2024].
# Otto Latsis

Otto Rudolfovich Latsis (rus: Отто Рудольфович Лацис, letó: Otto Lācis; Moscou, 22 de juny de 1934 – 3 de novembre de 2005) fou un periodista soviètic i rus, de descendència letona.

## Biografia

Graduat per la Universitat Estatal de Moscou el 1956, Otto Latsis començà a treballar en el diari local Soviet Sakhalin. La seva tasca posterior a El Diari Econòmic (Экономическая Газета) començà a modelar la seva reputació com a destacat periodista. Amb el final del desglaç de Khrusxov, Latsis treballà a Izvéstia, on defensà la suavització de la censura i potencià el diari entre la intelligentsia.
Els seus punts de vista liberals resultaren incòmodes per les autoritats. Latsis fou enviat en un anomenat «exili d'honor», és a dir, a treballar en un lloc on no comptaria amb una plataforma per difondre les seves idees. Treballà a Praga per a una revista anomenada Problems of Peace and Socialism i més tard a l'Institut d'Economia de Moscou del Sistema Social Mundial.
De 1987 a 1991 tornà a ocupar un lloc important a la revista soviètica Communist -en teoria, la revista pretenia ser una plataforma propagandística comunista, però que sota Latsis difongué la idea de la perestroika. A partir de 1991, tornà a treballar a Izvéstia. El 1997, a causa d'un conflicte amb la nova direcció, va deixar el mitjà per fundar el seu propi diari, Novye Izvéstia. Posteriorment es va traslladar a Russkiy Kurier, i finalment, a Moskovskiye Novosti. Latsis també va escriure i presentar ponències en simposis acadèmics.
Sota Mikhaïl Gorbatxov, fou membre del Comitè Central del Partit Comunista, i amb Borís Ieltsin, fou un dels seus assessors. També fou membre de la comissió pública d'investigació de les explosions en edificis russos.
# Poffertjes

Poffertjes [ˈpɔfərtjəs] és un dolç tradicional de la cuina neerlandesa elaborat amb una massa fregida. Els 'poffertjes' s'assemblen a petites tortitas, però són molt més dolces. Al contrari que els pancaques, els poffertjes se solen donar la volta abans que una cara s'hagi fet per complet, la qual cosa proporciona un interior amb una massa més suau que la que posseeixen aquells.

## Característiques

Els poffertjes se solen servir generalment amb sucre glasé espolvorejat per la seva superfície i amb una mica de mantega. Els poffertjes no solen ser difícils de preparar encara que és necessari tenir una paella especial per a la seva elaboració, sol ser de ferro colat o coure amb diverses estries en la seva part superior. En els grans restaurants, s'empren plaques especials per a la seva elaboració. En els restaurants és molt freqüent veure com els cuiners estan molt habituats a donar la volta amb una forquilla els poffertjes mentre aquests es van fent.
Els auténtics Nederlandse Poffertjes tenen una proporció de 1:1 entre la farina de blat i la farina de fajol. Els Poffertjes es poden cuinar també amb una masa sense levadura amb la que es redueix el temps d'espera, no obstant existeixen persones que afirmen que aquesta forma de preparació no és bona.
Se solen servir recentment fets amb alguns acompanyaments dolços, tals com el stroop (Melassa), slagroom (crema muntada) o maduixes, etc. Servit amb maduixes i crema se sol conèixer com 'Poffertjes à la Bill Clinton' en honor de la visita que va fer a la ciutat neerlandesa de Delft.

## Enllaços externs

* Traditional Dutch poffertjes recepta Arxivat 2016-02-04 a Wayback Machine.
* The Dutch Table - Poffertjes
# Milà-Sanremo 1991

La Milà-Sanremo 1991 fou la 82a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 23 de març de 1991 i va ser guanyada per l'italià Claudio Chiappucci, que s'imposà en solitari a la meta de Sanremo.
215 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 143 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Claudio Chiappucci | Carrera Jeans | 6h 56' 36" |
| 2 | Rolf Sørensen | Ariostea | + 45" |
| 3 | Eric Vanderaerden | Buckler-Colnago-Decca | + 57" |
| 4 | Djamolidine Abdoujaparov | Carrera Jeans | m. t. |
| 5 | Eddy Planckaert | Panasonic-Sportlife | m. t. |
| 6 | Gérard Rué | Helvetia-Commodore | m. t. |
| 7 | Phil Anderson | Motorola | m. t. |
| 8 | Uwe Raab | Pdm-Ultima-Concorde | m. t. |
| 9 | Johnny Weltz | ONCE | m. t. |
| 10 | Andreas Kappes | Histor-Sigma | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
* Resultats complets a milansanremo.co.uk
# Rolls-Royce Nene

El Rolls-Royce RB.41 Nene és un motor turborreactor de compressor centrífug britànic de la dècada de 1940. El Nene va ser un redisseny complet, en lloc d'un Rolls-Royce Derwent a gran escala, amb un objectiu de disseny de 5,000 lbf, el que el converteix en el motor més potent de la seva època. Va ser executat per primera vegada el 1944, va ser el tercer motor de reacció de Rolls-Royce que va entrar en producció i va funcionar per primera vegada menys de 6 mesos des de l'inici del disseny. Va rebre el nom del riu Nene d'acord amb la tradició de l'empresa de batejar els seus motors de reacció amb els rius.
El disseny va tenir relativament poc ús en els dissenys d'avions britànics, passant per alt a favor de l'Avon de flux axial que el va seguir. El seu únic ús generalitzat al Regne Unit va ser en el Hawker Sea Hawk i el Supermarine Attacker. Als EUA va ser construït sota llicència com el Pratt & Whitney J42, i va alimentar el Grumman F9F Panther. El seu ús més estès va ser en la forma del Klimov VK-1, una versió d'enginyeria inversa, modificada i ampliada que va produir uns 6,000 lbf (27 kN) d'empenta, i impulsava el famós Mikoyan-Gurevich MiG-15, un avió de caça de gran èxit que es va construir en gran nombre.
El Nene va ser dissenyat com a resultat d'una visita de Hooker als Estats Units el juny de 1944. Es va sorprendre en saber que General Electric ja tenia dos tipus de motor en marxa, un axial i un centrífug, de 4,000 lbf (18 kN) empenta. Va estar decidit a produir un motor d'empenta més alta i posteriorment va obtenir un contracte del Ministeri de Producció d'Aeronaus per a un motor de 4.200 lbf (19 kN) d'empenta, entenent que 5,000 lbf (22 kN) seria l'objectiu del disseny. Hooker, Lombard, Pearson i Morley van dissenyar un nou motor, el B.41 més tard anomenat Nene, en lloc d'augmentar el Derwent.
Es va produir una versió de major empenta del Nene com el Rolls-Royce Tay.
El Nene va ser dissenyat com a resultat d'una visita de Hooker als Estats Units el juny de 1944. Es va sorprendre en saber que General Electric ja tenia dos tipus de motor en marxa, un axial i un centrífug, de 4,000 lbf (18 kN) empenta. Va estar decidit a produir un motor d'empenta més alta i posteriorment va obtenir un contracte del Ministeri de Producció d'Aeronaus per a un motor de 4.200 lbf (19 kN) d'empenta, entenent que 5,000 lbf (22 kN) seria l'objectiu del disseny. Hooker, Lombard, Pearson i Morley van dissenyar un nou motor, el B.41 més tard anomenat Nene, en lloc d'augmentar el Derwent.

## Referències

* ↑ "Rolls-Royce Aero Engines" Bill Gunston, Patrick Stephens Limited 1989, ISBN 1-85260-037-3, p.111
* ↑ «Rolls Royce Nene» (en anglès). http://www.aviation-history.com.+[Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «N134EM | 1959 CANADAIR T 33 SILVER STAR on Aircraft.com» (en anglès). https://www.aircraft.com. Arxivat de l'original el 2023-04-15. [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ "Rolls-Royce Aero Engines" Bill Gunston, Patrick Stephens Limited 1989, ISBN 1-85260-037-3, p.111
* ↑ "Rolls-Royce Aero Engines" Bill Gunston, Patrick Stephens Limited 1989, ISBN 1-85260-037-3, p.111
# Cleofó (orador)

Cleofó (en llatí Cleophon, en grec antic Κλεοφῶν) fou un demagog atenenc que segons Aristòfanes era d'origen traci.
La seva carrera va ser sempre d'oposició al partit oligàrquic, que llavors dirigia Críties. Va tenir un paper destacat d'oposició a les paus amb Esparta: el 410 aC, tot i els favorables termes després de la batalla de Cízic, el 406 aC després de la batalla naval de les Arginuses, i la tercera vegada el 405 aC després de la batalla d'Egospòtam. En aquesta darrera quan Esparta va demanar la demolició d'una part de la muralla llarga, va amenaçar de mort a tot el que parlés de pau. El 405 aC quan Atenes estava assetjada per Lisandre i el consell atenenc era dominat pels oligarques, Cleofó els va acusar de banda de traïdors i conspiradors, i fou contestat per l'oligarca Sàtir amb l'empresonament acusat de no acomplir els seus deures militars (un pretext evident). Com que no hi havia manera de condemnar Cleofó, que davant d'un tribunal hauria estat absolt, es va fabricar (falsificar) una llei de Soló que abans no existia per poder-lo condemnar. Així Cleofó va ser condemnat a mort i executat. La seva execució sembla que va comportar aldarulls. Amb gran sorpresa, quan va morir, després d'haver-se dedicat molts anys a la política, era ben pobre.

## Referències

* ↑ Èsquines d'Atenes, Sobre la falsa ambaixada, 76 i Contra Ctesifont, 150.
* ↑ Lísies, Contra Nicodem xxx.11
* ↑ Xenofont, Hel·lèniques, I, 7, 35.
* ↑ 1.Cleophon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 803

## Bibliografia

* Bruno Bleckmann: Athens Weg in die Niederlage. Die letzten Jahre des Peloponnesischen Krieges. Teubner, Leipzig/Stuttgart 1998, ISBN 3-519-07648-9.
* W. R. Connor: The new politicians of fifth-century Athens. University Press, Princeton 1971, ISBN 0-691-03539-3.
* Karl-Wilhelm Welwei: Das klassische Athen. Demokratie und Machtpolitik im 5. und 4. Jahrhundert. Primus-Verlag, Darmstadt 1999, ISBN 3-89678-117-0.
# Carral

Carral és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la comarca de la Corunya. Limita amb els municipis d'Ordes, Abegondo, Cambre, Cerceda i Culleredo.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 5.082 | 5.661 | 6.067 | 6.001 | 5.453 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Beira (Santa Mariña)
* Cañás (Santa Baia)
* Paleo (Santo Estevo)
* Quembre (San Pedro)
* Sergude (San Xián)
* Sumio (Santiago)
* Tabeaio (San Martiño)
* Vigo (San Vicente)

## Vegeu també

* Màrtirs de Carral