OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Concili de Trento a Catalunya

El Concili de Trento a Catalunya va portar a terme una forta ofensiva a fi d'imposar els ideals de la contrareforma i posar fi als brots de cultura popular. Fou implementat pels acords del Concili Provincial Tarraconsense de 1598 i del de 1602, essent la Província eclesiàstica Tarraconense la primera a aplicar-les a la cristiandat catòlica.
Per a aconseguir els seus propòsits es va dotar d'una figura clau: el rector, un notable rural que havia d'actuar d'intermediari entre la cultura superior i la cultura inferior. Allà on no arribava, ho feia el Tribunal del Sant Ofici amb la seva xarxa de familiars.
La demarcació parroquial va esdevenir l'àmbit d'actuació. El punt de connexió entre el poble i el rector era la consueta, document que reflectia la pràctica religiosa, segons el costum de cada lloc, i que el rector no podia canviar sense el consens del poble.
Però, del Concili de Trento també van sorgir altres iniciatives, com ara la imposició de les noves devocions: en primer lloc, la del Roser (el 1771, ja que aquesta devoció era present en el 97,27% dels llocs del bisbat de Girona), però també la del Santíssim Sagrament o de la Minerva, que van desplaçar altres devocions d'arrels medievals. Les noves devocions s'imposaven amb la fundació de confraries i capelles. En aquestes pràctiques, el notable rural que era el rector també va rebre el suport dels notables rurals, els pagesos de mas. Tots plegats tenien com a principal objectiu l'enquadrament popular.
Tot el que s'escapava d'aquests límits era susceptible de caure en braços de la Inquisició. Entre el 1560 i el 1700, el Tribunal de Barcelona va processar 3.047 persones. Pràcticament la meitat d'aquestes persones van ser acusades de pràctiques herètiques, sobretot de luteranisme o de calvinisme. El període de màxima persecució va coincidir amb el viratge del regnat de Felip II (Felip I d'Aragó), fet que, d'altra banda, va tenir repercussions directes en la cultura catalana de l'època.
La persecució de la bruixeria també s'ha de situar en aquest context, si bé ja no hi seria només la Inquisició, sinó també els tribunals senyorials. La bruixeria era una pràctica que s'escapava del "control" religiós i cultural, una pràctica alternativa. D'això prové el possible perill de subversió de l'ordre establert que hi veien els seus perseguidors.

## Bibliografia

* J.M. Puigvert (1990). La parròquia rural a Catalunya (segles XVIII-XIX, bisbat de Girona). Tesi doctoral. Barcelona: Universitat de Barcelona.

## Referències

* ↑ Perea Simón, Eugeni. Historiografia religiosa de l'Arxidiòcesi de Tarragona, 1606-2007. L'Abadia de Montserrat, 2010, p. 93. ISBN 9788498832945 [Consulta: 3 octubre 2014].
# Maria Antònia de Borbó

Maria Antònia Ferranda de Borbó i Farnese (Sevilla, 17 de novembre de 1729 - Moncalieri, 19 de setembre de 1785) va ser una infanta d'Espanya, que esdevingué reina consort de Sardenya pel seu matrimoni amb Víctor Amadeu III de Sardenya.
Va néixer el 17 de novembre de 1729 a l'Alcàsser de Sevilla. El seu naixement es va produir durant la llarga estada de cinc anys que els monarques van fer a Andalusia. Poc després de néixer va patir un fort refredat que va fer preocupar per la seva vida, però del qual es va recuperar. El seu naixement es va celebrar amb grans festes a la ciutat de Sevilla.
Era filla de Felip V d'Espanya i d'Isabel Farnese. Era neta per línia paterna del delfí Lluís de França i de la princesa Maria Adelaida de Savoia i per línia materna del príncep Odoard II Farnese i de la princesa Dorotea Sofia de Neuburg. El dia 31 de maig de 1750 contragué matrimoni a Oulx amb el rei Víctor Amadeu III de Sardenya, fill del rei Carles Manuel III de Sardenya i de la princesa Polixena Cristina de Hessen-Rheinfels.

## Descendència

Del matrimoni de Maria Antònia i Víctor Amadeu nasqueren dotze fills:
* Carles Manuel IV de Sardenya (Torí, 1751 - Roma, 1819). Es casà el 1775 amb la princesa Clotilde de França.
* Maria Elisabet de Savoia, (Torí, 1752 - 1753).
* Maria Josefina Lluïsa de Savoia, (Torí, 1753 - Hartwell -1810). Es casà el 1771 amb Lluís Estanislau de França, comte de Provença.
* Amadeu de Savoia, duc de Montferrato, (Torí, 1754 - 1755).
* Maria Teresa de Savoia, (Torí, 1756 - Graz, 1805). Es casà el 1773 amb el Carles Filip de França, comte d'Artois.
* Maria Anna de Savoia, (Torí, 1757 - Stupinigi, 1824). Es casà amb el príncep Benet de Savoia, duc de Chablais.
* Víctor Manuel I de Sardenya, (Torí, 1759 - Moncalieri, 1824). Es casà amb l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria-Este.
* Maria Cristina de Savoia, (Torí, 1760 - 1768).
* Maurici de Savoia, duc de Montferrato, (Torí, 1762 - l'Alguer, 1799).
* Maria Carolina de Savoia, (Torí, 1764 - Dresden, 1782). Es casà amb Antoni de Saxònia.
* Carles Fèlix I de Sardenya, (Torí, 1765 - 1831). Es casà amb la princesa Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies.
* Josep de Savoia, duc d'Aosta, (Torí, 1766 - Sassari, 1802).

## Referències

* ↑ Pericot García, 1983, p. 64.
* ↑ Morales, Nicolás; Quiles, Fernando. Sevilla y corte: las artes y el lustro real (1729-1733) (en castellà). Madrid: Casa de Velázquez, 2010, p. 50. ISBN 978-84-96820-35-7.
* ↑ Robles do Campo, Carlos «Los infantes de España bajo la Ley Sálica». Anales de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía, vol. X, 2007, pàg. 319-320.

## Bibliografia

* Pericot García, Luis (dir.); Ulloa Cisneros, Luis;Camps Cazorla, Emilio. Historia de España. Gran historia general de los pueblos hispanos. La Casa de Borbón (Siglos XVIII a XX) (en castellà). Barcelona: Océano & Instituto Gallach, 1983. ISBN 84-7505-725-X.
# Nargis Taraki

Nargis Taraki (Gazni, Afganistan, 24 de maig de 1997) és una activista afganesa.
Fou una de les dones triades l'any 2018 per la BBC com una de les 100 dones més influents del món de l'any (100 Women BBC). La sèrie examina la funció de les dones en el segle XXI i té actes tant a Londres com a Mèxic. Una vegada es coneix el nom de les premiades, comença un programa de al BBC anomenat "BBC's women season", de tres setmanes de durada, en el qual s'inclou una emissió i difusió de les premiades, programes en línia, debats i articles relacionats amb el tema de les dones.

## Biografia

Nascuda el 1997, era la cinquena filla d'un matrimoni afganès. Per motius culturals els seus pares van rebre fortes pressions per separar-se (i poder concebre un fill mascle amb una altra dona) o bé per intercanviar-la per un altre nen del poble. Els seus pares es van negar a fer-ho i amb la vinguda dels talibans (1998) van fugir al Pakistan, on van tenir un fill i una filla més.
Quan van poder tornar al seu país, Nargis va poder seguir amb els seus estudis i cursà la carrera de Ciències Polítiques a Kabul. Amb la seva germana van anar a veure un partit de cricket a un estadi de Kabul i les seves imatges a l'estadi van ser difoses a les xarxes socials, creant un gran rebombori i moltes crítiques, arribant a dir-se que promovien l'adulteri i que estaven pagades pels Estats Units.
Va provar d'obrir una escola al seu poble natal Ghazni, però per motius culturals i a causa de la seva perillositat encara no ho ha pogut realitzar.
En l'actualitat, treballa per varies ONG per millorar l'educació, la salut i l'apoderament de les dones. Fa xerrades sobre el dret de les nenes a anar a l'escola, a la universitat i a aconseguir una feina.

## Referències

* ↑ «BBC 100 WOMEN 2018: THE TRAILBLAZING WOMEN WE SHOULD ALL GET TO KNOW» (en anglès). The Independent. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «100 Women: Who is taking part?». BBC News, 22-10-2013.
* ↑ «100 Women 2016: Mexico festival draws thousands». BBC News, 25-11-2016.
* ↑ «Participa Inmujeres CDMX en el festival 100 Women de la BBC» (en castellà). CDMX, 24-11-2016 [Consulta: 6 desembre 2016]. Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 12 gener 2019].
* ↑ «Saalumarada Thimmakka in BBC's 100 Women list». The Times of India, 23-11-2016.
* 1 2 3 4 5 6 «Por qué a mis padres les aconsejaron que me intercambiaran por un bebé varón» (en castellà), 03-12-2018.

## Enllaços externs

* Nargis Taraki a Twitter
# Conodon macrops

Conodon macrops és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30 cm de llargària màxima (normalment, en fa 25).

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: des de Colòmbia fins al Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A., 1830. Histoire naturelle des poissons. Tome cinquième. Livre cinquième. Des Sciénoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-xxviii + 1-499 + 4 pp.
* ↑ Hildebrand, S. F., 1946. A descriptive catalog of the shore fishes of Peru. Bulletin of the United States National Museum Núm. 189: i-xi + 1-530.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ McKay, R.J. i M. Schneider, 1995. Haemulidae. Burros, corocoros, chulas, gallinazos, roncos. P. 1136-1173. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Grove, J.S., 1985. Influence of the 1982-1983 El Niño event upon the ichthyofauna of the Galápagos archipelago. Charles Darwin Foundation for the Galapagos Islands, Quito, l'Equador.
* ↑ Robertson, D.R. i Allen, G.R., 2006. Shore fishes of the tropical eastern Pacific: an information system. Smithsonian Tropical Research Institute, Balboa, Panamà.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Chen, D., Cane, M.A., Kaplan, A., Zebiak, S.E i Huang, D., 2004. Predictability of El Niño over the past 148 years. Nature 428: 733-736.
* Soto, C. G., 2001. The potential impacts of global climate change on marine protected areas. Reviews in Fish Biology and Fisheries 11(3): 181-195.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Condicions normals de pressió i temperatura

En química, el terme condicions normals de pressió i temperatura (abreviat CNPT) implica que la temperatura referenciada és de 0 °C (273,15 K) i la pressió d'1 atm (definida com a 101.325 Pa). El terme equivalent en anglès és standard temperature and pressure (STP).
A partir del 1982 la IUPAC va recomanar emprar un valor per a la pressió estàndard de 10⁵ Pa (equivalents a 1 bar).

## Vegeu també

* Condicions estàndard de pressió i temperatura
Hi ha certa confusió internacional entre els termes normal i estàndard. A Europa les condicions estàndard fan referència a una temperatura de 25 °C (298,15 K) i a una pressió d'1 atm. El terme equivalent en anglès és standard ambient temperature and pressure (SATP).
# Maria Chiara

Maria Chiara (Oderzo, 24 de novembre de 1939) és una soprano Italiana.
Estudià al Conservatori de Venècia i a Torí amb el tenor Ricardo Cassinelli i la soprano Maria Carbone. Feia el seu debut a Venècia el 1965 com a Desdemona a Otello.
Freqüentment realitzà papers de les òperes de Puccini i Verdi, incloent-hi Aida (una producció de Teatro Alla Scala dirigida per Luca Ronconi, Violetta Valéry, Floria Tosca i Butterfly. Encara que retirada com a artista, roman activa en la formació de nous cantants.
Va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona en la temporada 1978-1979, en una producció de I Capuleti e i Montecchi de Vincenzo Bellini.

## Discografia (selecció)

* Wolf-Ferrari, Il segreto di Susanna - Lamberto Gardelli, Bernd Weikl, Maria Chiara, Orquestra del Royal Opera House, en directe al Covent Garden, 1976 Decca.
* Verdi, Aida - Maria Chiara, Luciano Pavarotti, Guena Dimitrova, Leo Nucci, Paata Burtxuladze, Cor i Orquestra del Teatre La Scala, Lorin Maazel, 1986 Decca
* Maria Chiara: Vienna Volksoper Orchestra, Nello Santi. The Decca Recitals, 1972 Decca.

## Referències

* ↑ «Anunci del Gran Teatre del Liceu». La Vanguardia, 02-12-1978, pàg. 46.

## Fonts

* The Oxford Dictionary of Opera, per John Warrack i Ewan West (1992), 782 pàgines, ISBN 0-19-869164-5
* Maria Chiara Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., biografia a la Fundació Renata Tebaldi Arxivat 2017-08-30 a Wayback Machine..
# Maria Chessa Lai

Maria Chessa Lai (Monti, Itàlia, 15 de febrer de 1922 – l'Alguer, 6 de febrer de 2012) és estat una mestra d'escola i rimadora sarda en alguerés, així com una figura assai destacada de la cultura catalana a l'ísola de Sardenya. Ha guanyat el premi Rafael Sari i també tres vegades el Premi Ozieri, atorgat anualment a la millor poesia nova escrita en una llengua minoritària sarda.
Chessa Lai ha estudiat a la Universitat de Sàsser i ensenyat a l’antiga escola primària del Sagrat Cor durant quatre dècades. Com a poeta bilingüe ha publicat les sues poesies simultàniament en la variant algueresa del català i en italià. La majorança de les sues publicacions s'han recollit juntes en el volum La Mia Mar, publicat el 2005.
Després de la sua mort, el 2012, és estat guardonada amb el Premi Memorial durant la cerimònia de presentació del premi Alghero Donna, celebrat a Roma.
Seixanta-nou dels seus poemes traduïts a l'anglès es van publicar l'any 2020, en una edició bilingüe català/anglès, sota el títol: ''Collected Poems/ Recull de poesies de l'Alguer''

## Referències

* ↑ «Il ricordo della poetessa Maria Lai» (en italià). Cagliari oggi, 07-02-2012. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Unesco, poesia: Maria Chessa Lai inedita» (en italià). Alguer.it, 21-03-2012. [Consulta: 8 març 2021].
* 1 2 «Poesia in catalano, addio a Maria Chessa Lai» (en italià). La Nuova Sardegna, 11-02-2012. [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ «Premi in trasferta per Alghero Donna» (en italià). Alguer.it, 14-12-2012. [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ «"Alghero Donna" per Maria Chessa Lai» (en italià). Alguer.it, 30-11-2012. [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ Chessa Lai, Maria. Collected Poems/ Recull de poesies de l'Alguer (en català, anglès). Edicions de l’Alguer, 2021. ISBN 978-88-99504-41-0.
# Convergència Social

Convergència Social (CS) és un partit polític xilè d'esquerra, fundat el 2018 producte de la fusió dels moviments polítics Moviment Autonomista (MA), Esquerra Llibertària (IL; es va retirar al desembre de 2019), Nova Democràcia (ND) i Socialisme i Llibertat (SOL), tots ells integrants de la coalició Front Ampli (FA) fins a aquell moment. El 17 de gener de 2020 va presentar davant el Servei Electoral (Servel) el nombre de signatures exigides per legalitzar-se.
* Presidenta: Gael Yeomans.
* Vicepresident: Francisca Perales.
* Secretària general: Paula Rojas.
* Tresorera: Francisca Perales.
* Secretari Nacional de Continguts: vacant.
* Secretària Nacional de Fronts Polítics: Claudia Hasbún.
* Secretari de Macrozonal Nord: Felipe Cárcamo.
* Secretària de Macrozonal Centre: Camila Arenas.
* Secretari de Macrozonal Sud: vacant.

## Autoritats

Diputats:
| Nom | Regió | Districte |
| Diego Ibáñez Cotroneo | Valparaíso | 6 |
| Gonzalo Winter Etcheberry | metropolitana | 10 |
| Gael Yeomans Araya | metropolitana | 13 |
| Gabriel Boric Font | Magallanes | 28 |

## Referències

* ↑ «Izquierda Libertaria se retira del partido Convergencia Social». El Desconcierto, 10-12-2019. [Consulta: 14 desembre 2019].
* ↑ «"Lo logramos porque Chile despertó": Convergencia Social entrega firmas al Servel para legalizarse como partido político»». ''El Mostrador, 17-01-2020. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ Alejandra Carvajal. «Convergencia Social: el partido que busca conquistar la política desde el territorio»». ''El Día, 25-12-2019. Arxivat de l'original el 2020-02-06. [Consulta: 6 febrer 2020].
# Nebetia

Nebetia va ser una princesa egípcia de la XVIII dinastia. Era neta del faraó Tuthmosis IV i filla del príncep Siatum. Nebetia és un dels pocs exemples coneguts en què una neta del faraó porta el títol de "Filla del Rei", equivalent egipci de dir "princesa", ja que normalment només el podien dur les dones que eren filles del faraó.
Nebetia en jeroglífic :
L'etiqueta de la mòmia, que indica el seu títol i el nom del seu pare, és una de les dues úniques fonts existents sobre Siatum. L'etiqueta es va trobar a l'amagatall de Sheikh Abd al-Qurna. La mòmia de Nebebia, juntament amb diverses altres, havia estat reubicada durant la XXI dinastia. Tanmateix la seva tomba havia estat saquejada molt abans del seu descobriment el 1857.

## Referències

* ↑ Dodson i Janssen, 1989, p. 128.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 137-140.
* ↑ Dodson i Janssen, 1989, p. 125-138.

## Vegeu també

* Llista de mòmies reials egípcies

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Janssen, Jac J. «A Theban Tomb and Its Tenants.» (en anglès). The Journal of Egyptian Archaeology, vol. 75, 1989. DOI: 10.2307/3821904.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Neri Montefeltro de Borgo San Sepolcro

Neri Montefeltro (1290-1355), anomenat Ranier Montefeltro, va ser fill de Uguccione Montefeltro.
Fou senyor sobirà de Borgo San Sepolcro el 1313, essent enderrocat el maig del 1323. Podestà de Lucca el 1315. Es va casar el 1316 amb Sofia Guidi, filla d'Aginolf Guidi, comte de Romena, Montegranelli i Regginopoli.
El 1319 va succeir al seu pare com a senyor de Faggiuola i de Casteldelci, i va ser també senyor de Corneto, Santo Stefano, Curtolo, Calorio, Sant’Angelo, Senatello, i altres 72 castells els Apenins de Sarsina, Montefeltro i Massa Trabaria segons un diploma imperial d'investidura, que declarava les seves possessions feus imperials (datat a Pisa el 15 de febrer de 1329). Senador de Roma el maig del 1328 (nomenat per Lluís de Baviera), i vicari imperial de Pisa el setembre del 1328.
Senyor sobirà de Mercatello sul Metauro el juny de 1333 en va ser expulsat ràpidament pels ciutadans d'Arezzo.
Va recuperar Borgo San Sepolcro l'abril del 1335, i va ser enderrocat en una revolta popular el 15 d'octubre del 1354, essent nominat vicari imperial de la ciutat l'abril del 1355. El març de 1353 va recuperar Mercatello sul Metauro i en va ser reconegut pel legat pontifici cardenal Albornoz el desembre de 1354. El 1350 va ser senyor sobirà de Sarsina i es va apoderar del comtat de Sarsina el 1351.
Investit amb Fucecchio, Castelfranco, Santa Croce, Santa Maria in Monte i Montecalvoli, en virtut de la pau de Sarzana del 31 de març de 1353, en què li foren confirmats els 72 feus imperials dels Apenins als que es van ajuntar els feus de Libiano, Castel della Pieve (a la Vall del Metauro), Plebe i San Martino.
Va morir a finals del 1355 i va deixar dos fills: Uguccione (que va lluitar contra els Tarlati a la Massa Trabaria i va morir el 1335) i Francesc II Montefeltro de Borgo San Sepolcro.
# Neolamprologus buescheri

Neolamprologus buescheri és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Tanganyika (Àfrica oriental)

## Referències

* ↑ Colombé, J. & R. Allgayer 1985. Description de Variabilchromis, Neolamprologus et Paleolamprologus genres nouveaux du Lac Tanganyika, avec redescription des genres Lamprologus Schilthuis, 1891 et Lepidiolamprologus Pellegrin, 1904. Rev. Fr. Cichlido. Núm. 49: 9-28.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Neolamprologus buescheri» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Neolamprologus. p. 274-294. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Neolamprologus chitamwebwai

Neolamprologus chitamwebwai és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Tanganyika (Àfrica oriental)

## Referències

* 1 2 «Neolamprologus chitamwebwai» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Neolamprologus. p. 274-294. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Megaelosia bocainensis

Megaelosia bocainensis és una espècie de granota de la família del leptodactílids. Només es coneix que visqui a la seva localitat tipus al sud-est del Brasil, a la Serra da Bocaina (dins del Parc Nacional de Serra da Bocaina), a l'Estat de São Paulo. El lloc exacte es desconeix, però es pensa que està sobre els 500 metres d'altitud. Probablement es distribueix més àmpliament.
L'únic exemplar de l'espècie del qual es té constància es va trobar sota una roca a marge d'un rieerol de muntanya durant la nit. Presumiblement es reprodueix en aquests rierols, com altres espècies del seu gènere.

## Referències

* 1 2 «Megaelosia bocainensis» (en anglès). IUCN Red List. Débora Silvano, Sergio Potsch de Carvalho-e-Silva, Ana Maria Telles. 2004. [Consulta: 5 setembre 2014].
# Megaelosia massarti

Megaelosia massarti és una espècie de granota que viu al Brasil.

## Referències

* Gonçalves da Cruz, C.A., Telles, A.M. & Potsch de Carvalho-e-Silva, S. 2004. Megaelosia massarti. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.