OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corrent Agulhas

El Corrent Agulhas o Corrent de les Agulhas (en portuguès: Corrente das Agulhas) és el corrent oceànic occidental del sud-oest de l'oceà Índic. Flueix cap avall de la costa est d'Àfrica de les latituds 27°S a 40°S. És un corrent estret i fort.

## Propietats físiques

Les aigües que originen el Corrent d'Agulhas són el Corrent de l'Est de Madagascar (25 Sverdrups), el Corrent de Moçambic (5 Sverdrups) i una part reticulada del mateix Corrent d'Agulhas (35 Sverdrups). El transport net del Corrent d'Agulhas s'estima en 100 Sv. El corrent flueix des de Maputo a la punta d'Agulhas Bank (Cap Agulhas).
En el sud-est de l'oceà Atlàntic el Corrent d'Agulhas retroflecteix (es gira cap ell mateix) degut a interaccions amb el Corrent Circumpolar Antàrtic. S'estima que uns 85 Sv (Sverdrups) del transport net tornen a l'oceà Índic per aquesta retroflexió.

### Corrents que hi ha a l'extrem sud d'Àfrica

Hi ha tres corrents importants: El Corrent Circumpolar Antàrtic (WWD), el Corrent de Benguela i el Corrent d'Agulhas.
El corrent d'Agulhas està format per la confluència dels càlids corrents de Moçambic i de l'Est de Madagascar, que es troben al sud-oest de Madagascar. El corrent fred de Benguela prové de l'emergència de l'aigua des de les profunditats fredes de l'oceà Atlàntic contra la costa oest del continent. Els dos corrents Agulhas i Benguela no "es troben" en cap punt de la costa sud d'Àfrica. És a dir, no barregen llurs aigües.

## Propietats biològiques
### Producció primària

El Corrent d'Agulhas actua com una zona de convergència oceànica, les seves aigües superficials van cap avall i fan aflorar aigües fredes riques en nutrients al sud d'aquest corrent. A més la convergència fa incrementar la concentració del plàncton i per això aquesta zona té una alta producció primària i això és especialment notable en la zona de retroflexió.

## Referències

* ↑ Bryden, HL., Beal, LM., Duncan, LM. «Structure and transport of the Agulhas Current and its temporal variability». Journal of Oceanography, 61, 2003, pàg. 479–492.
* ↑ Stramma, L. and Lutjeharms, J. «The flow field of the subtropical gyre in the South Indian Ocean into the Southeast Atlantic Ocean: a case study.». Journal of Geophysical Research, 99, 1997, pàg. 14053–14070. Arxivat de l'original el 2011-06-06 [Consulta: 7 novembre 2011]. Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine.
* ↑ Mann, K.H., Lazier, J.R. "Dynamics of Marine Ecosystems", Third Edition, Blackwell Publishing, 2006

## Bibliografia

* Steve Baum and C.Michael Hogan. 2011. Agulhas Current. Eds P.Saundry & C.J.Cleveland, Encyclopedia of Earth. National Council for Science & the Environment. Washington DC

## Enllaços externs

* Agulhas current Arxivat 2011-08-20 a Wayback Machine.
* Ocean Motion: Ocean Conveyor Belt (including Agulhas current role)
* "Sharkland" (2007), a Nature documentary about sharks and the Agulhas Current.
* UNDP/GEF Agulhas and Somali Current Large Marine Ecosystems (ASCLME) Project Arxivat 2011-12-06 a Wayback Machine.
# Junyent (Castellar de la Ribera)

Junyent és una masia situada al terme de Ceuró, municipi de Castellar de la Ribera, a la comarca catalana del Solsonès.

## Enllaços externs

   * Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia
# Amílcar de Sousa

Amílcar de Sousa (1876-1940) va ser un metge portuguès i autor de diversos llibres de salut, essent conegut O Naturismo ("El Naturisme"), publicat el 1912. Va ésser pioner del vegetarianisme a Portugal, i president de la primera societat vegetariana d'aquest país, la Sociedade Vegetariana de Portugal, fundada a Porto el 1911, i director de O Vegetariano ("El vegetarià"), una revista mensual sobre el vegetarianisme.

## Libres en castellà

Molts dels seus llibres varen ser traduïts al castellà. Alguns varen ser:
* El naturismo La Gutenberg. 1913. Valencia.
* La salud por el naturismo La Gutenberg. 1918. Valencia
* Tesis médica naturista
* La curación del estreñimiento
* Catecismo naturista
* El naturismo en veinte lecciones
* Cómo detendremos la muerte? (amb Capo, N.)
* Tesis Medica Naturista. Sauch. 1976. Barcelona

## Referències

* O Vegetariano: Mensário Naturista Ilustrado, Porto.
* Grande enciclopédia portuguesa e brasileira, Edição de Editorial Enciclopédia, limitada, 1936, volume 29, p. 761.
* Grande enciclopédia portuguesa e brasileira, Edição de Editorial Enciclopédia, limitada, 1936, volume 34, p. 416.
* A fotografia como prova documental da robustez dos vegetaristas, vegetarianos e frugívoros
* ↑ Vegetarianism in Portugal: a century of history Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine. European Vegetarian Union (anglès)
* ↑ O Utopista portuense Ângelo Jorge: Subsídios para a sua biografia (portuguès)
* ↑ Libros sobre Naturismo Arxivat 2009-11-07 a Wayback Machine. Sociedad Vegetariana Naturista de Valencia (castellà)
* ↑ Education, Physical Activities and Sport in a Historical Perspective (castellà)
* ↑ Catálogo Coletivo das Bibliotecas dos Arquivos Estatais e da Biblioteca do CIDA (castellà)
* ↑ Catálogo general de libros Antiguos Arxivat 2009-09-04 a Wayback Machine. (castellà)
# Nectophrynoides vestergaardi

Nectophrynoides vestergaardi és una espècie d'amfibi que viu a Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Menegon, M. & Loader, S. 2004. Nectophrynoides vestergaardi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Corrensita

La corrensita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Carl Wilhelm Correns (19 de maig de 1893 - 29 d'agost de 1980), professor de mineralogia i petrografia de la Universitat de Göttingen, a Alemanya, i director de l'Institut Sedimentari de Petrologia. Va rebre la Medalla Roebling el 1976.

## Característiques

La corrensita és un silicat de fórmula química (Mg,Fe)$_9$((Si,Al)₈O$_{20}$)(OH)$_{10}$·nH₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1954. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1 i 2, sent un mineral molt tou.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, txernikhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, efesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Zaisersweiher, dins de Maulbronn, a la regió de Kraichgau (Baden-Württemberg, Alemanya). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Corrensite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2020].
# Mamaliaformes

Els mamaliaformes (Mammaliaformes, ‘amb forma de mamífer’) són un clade que conté els mamífers i els seus parents extints més propers. També se'ls coneix amb el nom de «mamífers en sentit ampli» (Mammalia sensu lato). La seva filogènesi és discutida a causa de l'escassetat d'evidència en el registre fòssil. Tanmateix, es creu que els mamaliaformes estaven composts de tres grups principals: els al·loteris, el llinatge extingit més llarg de premamífers; els docodonts, que inclouen parents propers com els morganucodonts; i els simetrodonts, els mamífers moderns més basals. Els mamaliaformes radiaren dels cinodonts. La branca Probainognathia dels eucinodonts probablement evolucionà en els mamaliaformes primitius, però els al·loteris eren tan diferents que podrien haver evolucionat d'un grup de cinodonts completament diferent.

## Característiques

Els primers mamaliaformes eren generalment similars als rosegadors en forma i en mida, i la majoria de les seves característiques distintives eren internes. En particular, l'estructura de la mandíbula dels mamaliaformes (i els mamífers) i la disposició de les dents és pràcticament única. En lloc de tenir moltes dents que són canviades freqüentment, els mamífers tenen un conjunt de dents de llet i més endavant un conjunt de dents permanents que encaixen entre elles. Es creu que això contribueix a moldre l'aliment perquè sigui més ràpid de digerir. Ser de sang calenta requereix més calories que ser de sang freda, de manera que és indispensable accelerar la digestió. Els primers mamaliaformes eren probablement nocturns.
Tenien diverses característiques comunes. La més important és que els mamaliaformes tenen dents molars altament especialitzades, amb cúspides i parts planes per moldre l'aliment. Això també és únic dels mamífers, tot i que sembla que evolucionà convergentment diverses vegades en els premamífers.
Es creu que la lactància i el pèl, juntament amb altres trets típics dels mamífers, també caracteritzaven els mamaliaformes, però és difícil estudiar aquests trets en el registre fòssil. Les restes fòssils de Castorocauda lutrasimilis en són una excepció.
Alguns mamaliaformes no mamífers encara retenien trets reptilians. Alguns d'ells tenien una locomoció reptiliana. A més, encara tenien ossos típics dels rèptils al maxil·lar inferior.

## Referències

* ↑ TERMCAT: Data de la resolució: 2011-09-15 12:25:30. Resolució: D'acord amb els especialistes de l'àmbit que hem consultat, la denominació catalana adequada és la forma mamaliaformes.

## Vegeu també

* Paleontologia dels vertebrats

## Enllaços externs

* Mammaliaformes a Palaeos Arxivat 2007-04-29 a Wayback Machine.
* Mammaliaformes Arxivat 2006-03-02 a Wayback Machine.
# Kalanchoe hildebrandtii

Kalanchoe hildebrandtii és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, que pertany a la família Crassulaceae.

## Descripció

És una planta suculenta arbustiva amb unes boniques fulles grises platejades i suaus. És una espècie llenyosa de creixement molt lent. Aconsegueix les proporcions d'un petit arbre, sovint superant els 5 metres.
Les tiges són llenyoses, erectes, fortament ramificades.
Les fulles són senceres, de làmina gruixuda, dura, circular a obovada, obtusa, de 16 a 40 mm de llargada i de 15 a 20 mm d'amplada, punta obtusa a arrodonida, base sobtadament cuneada, marges sencers, de color verd glauc grisós a verdós, recobertes de densos pèls estrellats (amb 3 branques bífides o multífides), pèls molt atapeïts i que donen a les plantes un aspecte glabre. Pecíol cilíndric, canaliculat, de 3 a 8 mm de llarg.
La inflorescència en cims densos disposats en panícules de 8 a 35 cm de llarg. Flors més o menys erectes. Pedicels de 1,5 a 4 mm de llarg.
Les flors són molt petites, floreixen a l'hivern, carnoses, acampanades, de color blanc a groc verdós pàl·lid. Calze verd, amb tub de 0,5 mm, sèpals deltoides, aguts, de 1,2 a 2,5 mm de llarg i ample. Corol·la blanca, de color verd pàl·lid a groc, urceolada, poc peluda, amb un tub de 3 a 5 mm de llargada. Lòbuls oblongs-aguts, ovats, obtusos, de 2 a 3,5 mm de llarg i de 1,5 a 2 mm d'ample. Estams inclosos o lleugerament sobresortints, anteres i estils projectats. Filaments lliures de 1,5 a 3,5 mm.
És força similar en el seu creixement vegetatiu i està estretament relacionat amb Kalanchoe bracteata que creix a la mateixa localització, però té flors blanques que no són tan atractives en absolut com les vermelles de Kalanchoe bracteata.

## Distribució

Planta endèmica del sud-est i sud-oest de Madagascar. Creix en arbusts xerofítics sobre diversos sòls i roques.

## Taxonomia

Kalanchoe hildebrandtii va ser descrita per Henri Ernest Baillon (Baill.) i publicada al Bulletin Mensuel de la Société Linnéenne de Paris 1: 468. 1882.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
hildebrandtii: epítet atorgat en honor del botànic alemany Johannes (Johann) Maria Hildebrandt.

### Sinonímia

* Kalanchoe gomphophylla Baker
* Kalanchoe hildebrandtii var. glabra Rauh & Hebding
La varietat glabra (Kalanchoe hildebrandtii var. glabra), aquí classificada provisionalment com a sinònim, sembla que es troba dins de la variació natural.

## Referències

* ↑ «The Encyclopedia of Succulents». Llifle.
* ↑ «Kalanchoe hildebrandtii Baill.». International Plant Names Index.
* ↑ «The Eponym Dictionary of Southern African Plants». Calflora.
# Edifici a la plaça Josep Pla (Figueres)

La Plaça Josep Pla és una plaça pública del municipi de Figueres (Alt Empordà). Almenys un edifici de la plaça forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Edifici cantoner al davant del teatre

L'edifici cantoner situat al davant del Teatre municipal està inventariat. És un edifici situat just a darrere de la Rambla, de planta baixa, dos pisos i golfes, amb coberta terrassada. Aquest edifici destaca pels elements clàssics existents a la seva façana. Tot i que la planta baixa ha estat rehabilitada recentment, la resta de la façana sí que manté els elements originals. Al primer pis les obertures tenen un guardapols molt marcat, format per unes mènsules amb decoració vegetal que suporten una llinda, sota la qual hi ha un fris de flors, i sota d'aquest una flor inscrita en un cercle.
Al segon pis es repeteix el mateix motiu a les obertures, havent-hi també un frontó a sobre del guardapols. Al pis superior veiem unes mènsules aparellades dos a dos, i entre les quals hi ha una flor inscrita en un cercle. Aquestes mènsules suporten el voladís molt marcat, a sobre del qual hi ha la barana de la terrassa amb balustrada. A la façana lateral es repeteix la mateixa decoració que a la façana principal, però els obertures tenen totes balcons individuals.

## Referències

* 1 2 «Plaça Josep Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Neobola stellae

Neobola stellae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Turkana.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Duilio Gigli

Duilio Gigli (Sansepolcro, 8 de gener de 1878 - Pavia, 10 de maig de 1933) va ser un matemàtic italià.
Va estudiar matemàtiques a la Scuola Normale Superiore de Pisa on va ser deixeble de Luigi Bianchi. Després de donar classes a diversos instituts de secundària per tot Itàlia, va anar a raure a la universitat de Pavia on va ser durant molts anys professor d'àlgebra, geometria i anàlisi matemàtica.
És recordat, sobre tot, per haver estat un dels editors de la Enciclopedia delle matematiche elementari, una enciclopèdia de matemàtiques en set volums (1930-1953) que la Unione va decidir editar el 1909, encarregant a Luigi Berzolari, el seu sogre, la direcció de l'equip de redactors.

## Referències

* ↑ Luciano, 2013, p. 820.
* ↑ Marchisotto i Smith, 2007, p. 327.

## Bibliografia

* Luciano, Erika «Fra tradizione e innovazione: l'Enciclopedia delle Matematiche Elementari (1909-1949)» (en italià). Bolletino della Unione Matematica Italiana, Vol. 6, Num. 9, 2013, pàg. 817-836. ISSN: 0392-4033.
* Marchisotto, Elena Anne; Smith, James T. The Legacy of Mario Pieri in Geometry and Arithmetic (en anglès). Birkhäuser, 2007. ISBN 978-0-8176-3210-6.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Duilio Gigli» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Giannetto, Enrico. «GIGLI, Duilio». Dizionario Biografico degli Italiani, 2000. [Consulta: 1r febrer 2020]. (italià)
# Corrent Liguro-Provençal

El Corrent Liguro-Provençal és un corrent marí que es forma al nord de l'illa de Còrsega per la unió de les aigües que venen del sud a banda i banda d'aquesta illa i que segueix vorejant tota la costa de Ligúria, a Itàlia, i de Provença, al sud de França. Aquest corrent perd una mica el seu caràcter en arribar al Golf de Lleó però es reconstitueix a l'alçada del Cap de Creus, al nord-est de Catalunya, i segueix tota la costa catalana i part de la del País Valencià per sortir pel Canal d'Eivissa, entre aquesta illa i el Cap de Sant Antoni.
# Luci Fufidi Pol·lió

Luci Fufidi Pol·lió (en llatí Lucius Fufidius Pollio) va ser un magistrat romà del segle ii.
Va ser nomenat cònsol l'any 166 juntament amb Quint Servili Pudent. El menciona Lampridi a la Historia Augusta i consta als Fasti.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Luci Arri Pudent i Marc Gavi Orfit | cònsol 166 amb Quint Servili Pudent | Succeït per: Luci Aureli Ver i Ummidi Quadrat |

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/448?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PollioSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 440. ]
# Dressed to Kill (àlbum)

Dressed to Kill és el tercer àlbum de la banda Kiss.

## Llista de cançons

* Room Service – 02:59
* Two Timer – 02:47
* Ladies in Waiting – 02:35
* Getaway – 02:43
* Rock Bottom – 03:54
* C'mon And Love Me – 02:57
* Anything for My Baby – 02:35
* She – 04:08
* Love Her All I Can – 02:40
* Rock and Roll All Nite – 02:49
# Edifici a la plaça Major, 6 (Guissona)

Edifici a la plaça Major, 6 és una obra de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de pedra arrebossat amb quatre plantes. A la planta baixa presenta dos arcs escarsers sustentats per pilars quadrangulars, seguint el model de la resta de galeries de la porxada de la plaça. En el primer pis trobem dos portes balconeres amb un balcó corregut de forja. El segon pis repeteix el model del primer però amb dos balcons. El tercer pis presenta tres petites obertures quadrangulars.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 «Edifici a la plaça Major, 6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2021].
# Alfoz

* Per a altres significats, vegeu «Alfoz (desambiguació)».
Alfoz és un municipi pertanyent a la província de Lugo a Galícia. Pertany a la comarca d'A Mariña Central. Limita amb els ajuntaments de: Foz, Mondoñedo, Abadín i O Valadouro. Població en 2004: 2.312 persones segon el Padró municipal d'habitants.

## Parròquies

* Adelán (Santiago)
* Bacoi (Santa María)
* Carballido (San Sebastián)
* O Castro de Ouro (San Salvador)
* Lagoa (San Vicente)
* Mor (San Pedro)
* As Oiras (San Mamede)
* O Pereiro (Santa María)
* O Reirado (Santa María)

## Evolució demogràfica

Evolució de la població d'Alfoz - des de 1900 fins a 2004 - :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1960 | 1981 | 1991 | 1995 | 2001 | 2003 | 2004 |
| 3.713. | 3.639. | 4.011. | 3.708. | 2.858. | 2.645. | 2.654. | 2.382. | 2.348. | 2.312. |
| Fonts: INE i IGE ||||||||||

## Persones il·lustres

* Juan Carlos Mandiá Lorenzo (n.1967), entrenador de futbol.
# Cortez (Colorado)

Cortez és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 7.977 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cortez tenia 7.977 habitants, 3.209 habitatges, i 2.079 famílies. La densitat de població era de 560 habitants per km².
Dels 3.209 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,1% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 30% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 16,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.776 $ i la renda mediana per família de 35.533 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.755 $ mentre que les dones 20.280 $. La renda per capita de la població era de 18.040 $. Entorn del 14,8% de les famílies i el 18,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Enllaços externs

* Monument Nacional de Hovenweep (anglès) (castellà)
* Monument Nacional de Casa Iuca (anglès) (castellà)

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cortez». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cortez». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Manuella

Una manuella és una peça d'equipament utilitzada en l'entrenament amb peses, és un tipus de pes lliure. Es pot utilitzar individualment o per parelles (una a cada mà). El predecessor de la manuella, que rebia el nom de nal, es va utilitzar a l'Índia durant més d'un mil·lenni i tenia forma de porra. El nal era un pas intermedi entre un halter i una manuella. Es feia servir generalment en parelles per a lluitadors, culturistes, esportistes o altres que volgueren incrementar la seua força i massa muscular.
A començament del segle xvii ja existia una manuella amb la familiar forma de dos pesos iguals units per un eix. Les manuelles es poden classificar en tres tipus:
* Manuelles ajustables: formades per una barra de metall la part central de la qual pot ser frunzida per a millorar l'agafada. Les peses (discos) s'encaixen en els extrems de la barra i s'ajusten amb clips o rosques.
* Manuelles de pes fix: són peses creades amb forma de manuella. Les més cares es fabriquen amb acer fos, de vegades recobert de cautxú per seguretat. Les de preu més baix solen estar fabricades en plàstic i farcides de ciment.
* Manuelles "triables": el pes es pot canviar de manera mecànica mitjançant un dial o altre mitjà. Això fa molt senzill el canvi de pes entre exercicis.

## Vegeu també

* Manuella (eina)
* Pes rus