OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Maurice Levett

David Maurice Levett (Nova York, 1844 - 1914) va ser un compositor estatunidenc.
Va fer els primers estudis en la seva ciutat natal i després Alemanya i França, i es va graduar al Conservatori de Leipzig el 1871. Va ensenyar des de 1876 a New Brunswick, NJ, Jacksonville, 111. i Chicago, establint-se a Nova York el 1885. Després de 1900 va ensenyar a la Facultat de Música. En 1898-1900 va estar a la facultat del Conservatori Stern de Berlín.
Va compondre diversos poemes simfònics, incloent Harlequinade and Memories, un romanç i una serenata per a violí i piano.

## Referències

* http://www.oxfordmusiconline.com/subscriber/article/grove/music/A2083989
* Treballs per o sobre David Maurice Levett en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Diursó

Diursó - Дюрсо (rus) - és un khútor, un poble, del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la costa de la península d'Abrau, a 17 km al sud-oest de Novorossiïsk i a 119 km al sud-oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi d'Abrau-Diursó.
# Districte d'Obersimmental

El districte d'Obersimmental és un dels 26 districtes del Cantó de Berna (Suïssa), té 8005 habitants (cens de 2007) i una superfície de 334 km². El cap del districte és Zweisimmen està format per 9 municipis. Es tracta d'un districte amb l'alemany com a llengua oficial.

## Municipis

| Municipi | Habitants (31. Dez. 2007) | Superfície en km² |
| Boltigen | 1405 | 77.0 |
| Lenk | 2325 | 123.1 |
| Sankt Stephan | 1362 | 60.9 |
| Zweisimmen | 2913 | 73.1 |
| Total (4) | 8005 | 334.1 |
# Dmitri Nikolàievitx Uliànov

Dmitri Nikolàievitx Uliànov (rus: Дми́трий Никола́евич Улья́нов-Moscou, 28 de juny de 1970) és un exfutbolista rus, que jugava de migcampista.
Va militar a les files del Racing de Santander a la temporada 96/97, disputant sis partits.
Va participar en la Lliga de Campions de la temporada 1999-00, encara que va ser eliminat a la tercera fase prèvia davant el València CF, que esdevindria subcampió.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ulianov
* Trajectòria del jugador
# Diòcesi de Fidene

La diòcesi de Fidene (en llatí: Dioecesis Fidenatensis) és una seu suprimida i bisbat titular de l'Església catòlica.

## Història

La seu bisbal era la ciutat de Fidene, avui una fracció de la ciutat de Roma. La historiografia antiga ha atribuït a Fidene dos bisbes: Geronci i Justí, esmenats respectivament el 502 i el 680. Lanzoni encara manté que aquests dos bisbes no pertanyien en absolut a Fidene, sinó a Cervia el primer, i a Voghenza el segon.
Avui Fidene sobreviu com a seu bisbal titular; l'actual arquebisbe a títol personal titular és Giacinto Berloco, antic nunci apostòlic a Bèlgica i Luxemburg.

## Cronologia dels bisbes

* Geronci † (esmenat el 502) ?
* Justí † (esmenat el 680) ?

## Cronologia de bisbes titulars

* Maffeo Giovanni Ducoli † (22 abril 1967 - 7 octubre 1975 nomenat bisbe de Belluno i Feltre)
* Giacomo Biffi † (7 desembre 1975 - 19 abril 1984 nomenat arquebisbe de Bolonya)
* Giacinto Berloco, des del 15 març 1990

## Fonts

* Dades extretes de Catholic Hierarchy a la pàgina
* La seu titular a Gcatholic
* Francesco Lanzoni, Le diocesi d'Italia dalle origini al principio del secolo VII (an. 604), vol. I, Faenza 1927, p. 144
# Dobriànitsi

Dobriànitsi (en rus: Добряницы) és un poble de l'óblast de Leningrad, a Rússia, que el 2017 tenia 38 habitants, pertany al districte de Vólossovo.

## Referències

* ↑ «Переписная оброчная книга Водской пятины 1500 года» С. 593 (304)
* ↑ Йордебокер Писцовые книги Ижорской земли. Том 1. Годы 1618—1623, С. 83
* ↑ «Генеральная карта провинции Ингерманландии» Э. Белинга и А. Андерсина, 1704 г., составлена по материалам 1678 г.
# Dobriàtino

Dobriàtino (en rus: Добрятино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 28 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Dobro

El dobro, guitarra ressofònica o simplement ressonador és un instrument de corda de la família dels cordòfons similar en la seva aparença a una guitarra, i de gran arrelament en el Mig-Oest dels Estats Units.
En essència, el dobro és una guitarra acústica amb l'excepció que a la tapa anterior presenta un gran forat circular, cobert per un disc metàl·lic (anomenat ressonador) i que queda flotant sobre l'orifici gràcies al fet que està subjecte únicament pel pont. Això fa que la vibració de les cordes faci oscil·lar el ressonador amb el que s'aconsegueix un canvi del volum de la caixa de ressonància, produint un so únic i característic, a més d'un cert to metàl·lic que recorda a la steel guitar. Sota el ressonador hi ha una estructura de cons superposats que amplifica el so projectant-lo cap a fora a través dels orificis que hi ha practicats al ressonador. El so resultant sorprèn a causa del gran volum aconseguit amb un relativament petita grandària de la caixa de ressonància. La caixa pot ser metàl·lica o de fusta. Hi ha dobros per a ser tocats de manera tradicional, o bé horitzontalment, a manera de la guitarra hawaiana.
El dobro va ser inventat el 1925 per John Dopyera, que va fundar el 1929 una empresa juntament amb els seus germans per a la seva fabricació en sèrie anomenada Dopyera Brothers, i abreujada com Do.Bros. Aquesta marca comercial abreujada, que apareixia en el claviller dels instruments va acabar per donar nom a l'instrument.
Després de caure en desús durant dècades, el dobro va ser redescobert d'una manera bastant uniforme i sobtada a principis de la dècada de 1980.
El dobro s'utilitza amb gran difusió a la música blues i bluegrass, amb certa penetració en el country. A més, músics com Mark Knopfler s'han encarregat de la seva introducció en altres gèneres musicals com el rock.

## Referències

* ↑ JOHN DOPYERA (National Steel Guitar)
* ↑ Mike Auldrige, Bob Brozman, David Grisman: Tone Poems III. The Sounds of the great slide & resophonic instruments. acoustic music ACD-41. 2000

## Enllaços externs

* Dobro products a Epiphone Arxivat 2017-11-04 a Wayback Machine.
* "History of the Pre-War Dobro" per Randy Getz Arxivat 2021-08-03 a Wayback Machine.
* Dobro Valpro (1997) a Elderly.com
# Dolores Castillo Díaz

Dolores Castillo Díaz (Montevideo, 7 de juny de 1920 - 24 de gener de 1991) va ser una docent, periodista i militant sindical uruguaiana.

## Biografia

Va néixer a Montevideo el 1920. El 1939 es va casar amb Francisco Rial, amb qui va tenir tres fills.
Va estudiar a la Universitat de Dones i va ser docent de filosofia a l'educació secundària. En 1949, junt amb un grup de docents, va fundar l'Institut de Professors Artigas (IPA) amb l'objectiu de formar científicament als professors que ensenyaven a la secundària. Més endavant, l'any 1956, va ser docent a l'Institut Alfredo Vázquez Acevedo (IAVA), on va tenir una participació significativa, ja que era l'única dona que ensenyava filosofia. Es va comprometre activament amb el gremi de professors. A més, va ser membre de Zonta, una organització internacional de dones destacades de totes les professions, l'objectiu del qual és millorar les condicions de la dona en l'àmbit laboral.
Va ser una destacada i reconeguda periodista que es va exercir en una activitat que, en la seva època, era pròpia del sexe masculí. Va ser columnista en el suplement femení del diari La Mañana i, entre 1958 i 1983, va treballar al diari El Diario. El 1981 va fundar l'Associació de Dones Periodistes de l'Uruguai (AMPU).
Va morir el gener de 1991.

## Referències

* ↑ «Dolores Castillo» (en castellà). autores.uy. Arxivat de l'original el 2019-08-08. [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ Álvarez Ferretjans, Daniel. Historia de la prensa en el Uruguay: desde La estrella del sur a Internet (en castellà). Fin de Siglo, 2008. ISBN 9974494370.
* ↑ Intendencia de Montevideo, Secretaría de Igualdad de Género, Comisión de Equidad de Género. Mujeres Pioneras del Bicentenario (en castellà), 2011.
* ↑ Ilecara. «Mujeres que hacen la historia - Breves biografías: Siglo XX - Dolores Castillo» (en castellà). Mujeres que hacen la historia - Breves biografías, 27-08-2008.
# Dmitri Alénitxev

Dmitri Alénitxev (Melioratorov, 20 d'octubre de 1972) és un exfutbolista rus de la dècada de 2000.
Fou 55 cops internacional amb la selecció russa amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 2002.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Lokomotiv Moscou, Spartak Moscou, AS Roma i FC Porto.
Formà part del partit Rússia Unida i el 14 de juny de 2007 fou votat per l'óblast d'Omsk al Consell de la Federació de Rússia. Hi romangué fins 2010.
El 2015 fou escollit entrenador de l'Spartak Moscou.

## Referències

* ↑ «Dmitriy Anatolyevich Alenichev - International Appearances». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ «Dmitrij Alenitchev | Il freddo e anonimo precedessore del nipponico Nakata», 20-10-1972. [Consulta: 28 abril 2016].
* ↑ Dmitri Alenichev celebrates goal with Porto
* ↑ «Новости NEWSru.com :: Футболист Дмитрий Аленичев с подачи Бориса Грызлова забил на спорт и стал сенатором от Омской области», 08-06-2007. [Consulta: 28 abril 2016].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 28 novembre 2010. [Consulta: 24 novembre 2010].
* ↑ «Аленичев официально возглавил "Спартак"» (en rus). Interfax, 10-06-2015. [Consulta: 10 juny 2015].
* ↑ «ru:ДМИТРИЙ АЛЕНИЧЕВ ПОКИДАЕТ «СПАРТАК»» (en russian). FC Spartak Moscou, 05-08-2016.
# Dmitri Dinze

Dmitri Vladimirovitx Dinze (en rus: Динзе Дмитрий) és un advocat rus, conegut per haver defensat casos mediàtics i membre d'un col·lectiu de lletrats especialitzats en la defensa dels Drets Humans.
Nascut el 1977, el 1998 es va graduar a l'Institut Legal de Sant Peterbsburg, del Ministeri de l'Interior de Rússia, i va treballar com investigador a la policia i la fiscalia del districte d'Admiralteiski. L'any 2000 va esdevenir advocat, especialitzant-se en dret penal. Va integrar-se l'associació Agora, que proporciona defensa legal a víctimes de presumptes abusos dels drets humans per part de funcionaris governamentals com ara policies, militars i funcionàris de presons, amb una atenció especial a periodistes, activistes polítics, bloggers i organitzacions no governamentals (ONG). Dinze ha sigut advocat de coneguts casos, com les Pussy Riot, l'antifeixista Aleksei Gaskarov, el terrorista Abror Azimov, o el cineasta Oleg Sentsov, al que va representar durant l'entrega del Premi Sàkharov a la Llibertat de Consciència atorgat pel Parlament Europeu a Sentsov el 2018. També va defensar l'empresa creadora de Telegram quan la justícia russa va intentar bloquejar l'ús d'aquesta aplicació de missatgeria.

## Referències

* ↑ «Динзе Дмитрий, адвокат» (en rus). ArtProtest.org, 12-03-2011 [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Dmitry Dinze». Agora. Arxivat de l'original el 10 de desembre 2019. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Abogado de miembro de Pussy Riot supuestamente envenenado pide investigación». La Vanguardia, 24-09-2018 [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ Bruk, Boris. «Russia’s Political Prisoners: Alexey Gaskarov» (en anglès). IMR. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ Schreck, Carl «Russian Terrorism Suspects Allege Torture At 'Secret' FSB Site» (en anglès). Radio LIberty, 25-07-2017 [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Sakharov Prize ceremony: “Oleg Sentsov is a fighter by nature"» (en anglès). Parlament Europeu, 12-12-2018 [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Telegram’s lawyer slams blocking in Russia as violation of rights and freedoms» (en anglès). TASS, 13-04-2018 [Consulta: 8 maig 2020].
# Santa Bibiana

Santa Bibiana (Viviana, Vivian, o Vibiana) és una verge I màrtir romana. El primer esment en una autoritat històrica autèntica es produeix en el "Liber Pontificalis," on la biografia del Papa Simplici (468-483) afirma que aquest papa «va consagrar una basílica de la santa màrtir Bibiana, que contenia el seu cos, a prop del "Palatium Licinianum"» (ed. Duchesne, I, 249). La Basílica de Santa Bibiana encara existeix.

## Llegenda

Segons la llegenda, Bibiana era la filla d'un antic prefecte, Flavià, que va ser desterrat per Julià l'Apòstata. La seva dona, Dafrosa, i dues filles, Demètria i Bibiana, també van ser perseguides per Julià. Dafrosa i Demètria van morir de mort natural i van ser enterrades per Bibiana a la seva pròpia casa; però Bibiana va ser torturada i morí a conseqüència dels seus sofriments. Dos dies després de la seva mort, un sacerdot anomenat Joan va enterrar a Bibiana a prop de la seva mare i la seva germana a casa seva, la casa més tard es va convertir en una església. És evident que la llegenda pretén explicar d'aquesta manera l'origen de l'església i la presència en ella dels cossos dels confessors abans esmentats. El relat contingut als martirologis del segle ix s'extreu de la llegenda.
Una altra narració diu que l'any 363, l'emperador Julià va nomenar Apronià el governador de Roma. Bibiana va patir la persecució iniciada per ell. Era la filla dels cristians, Flavià, cavaller romà, i Dafrosa, la seva esposa. Flavià va ser torturat i enviat a l'exili, on va morir de les seves ferides. Dafrosa va ser decapitada, i les seves dues filles, Bibiana i Demètria, van ser desposseïdes de les seves possessions i abandonades en la pobresa. No obstant això, es van quedar a la seva casa, passant el seu temps en dejuni i pregària. Apronià, veient que la fam i el desig no tenien cap efecte sobre elles, les va convocar. Demètria, després de confessar la seva fe, va caure morta als peus del tirà. Bibiana estava reservada a majors patiments: Va ser posada en mans d'una dona dolenta anomenada Rufina, que en va intentà seduir-la. Va usar cops i persuasió, però la verge cristiana va romandre fidel. Enfadat per la constància d'aquesta santa verge, Apronià va ordenar que fos lligada a un pilar i fuetejada amb flagells, carregats de plom, fins que va morir. La santa va suportar els torments amb alegria i va morir sota els cops infligits per les mans del botxí. El seu cos va ser posat a l'aire lliure perquè fos devorat pels animals salvatges, però cap no la va tocar. Després de dos dies va ser enterrada.

## Identitat equivocada

L'esmentada Santa Bibiana (del segle IV) no ha de confondre's amb Sant Vibiana (del segle iii), que és la patrona de l'arquebisbat de Los Angeles.

## Vegeu també

* Basílica de Santa Bibiana, el temple on es conserven les restes de la santa

## Referències

* ↑ Kirsch, Johann Peter. "St. Bibiana." The Catholic Encyclopedia. Vol. 2. New York: Robert Appleton Company, 1907. 15 Apr. 2013
* ↑ Butler, Alban. Lives of the Saints, Volume XII, 1866

## Enllaços externs

* Santa Bibiana – Índex de sants patrons (anglès)
# Uno (cançó)

Uno és un senzill del disc debut de la banda anglesa Muse, Showbiz. Va ser el primer senzill de la banda, encara que anteriorment ja havien llançat dos EP. Va ser llançat al Regne Unit el 14 de juny de 1999, en els formats de CD i en vinil de 7". La cançó va ser gravada i barrejada en els Estudis Sawmill, Cornualla i en els Estudis RAK, de Londres. Tot i que el senzill va estar poc temps a les ràdios, va arribar al lloc 73 en la taula de senzills britànica. La cançó entra dins dels estils de rock alternatiu i hard rock.
La cançó també apareix tocada en viu en el DVD Hullabaloo Soundtrack.

## Videos

Es van filmar tres vídeos per a aquesta cançó. El primer va ser gravat a Tower Bridge, junta amb enregistraments d'actuacions en viu. La banda va descriure aquest vídeo com vergonyós, desastrós i terrible.
La segona versió mostra a la banda tocant en una habitació d'hotel. Una dona ronda pels passadissos intentant trobar-los.
La tercera versió es compon completament d'actuacions en viu.

## Llista de cançons
### CD

* "Uno" - 3:38
* "Jimmy Kane" - 2:59
* "Forced In" - 4:17

### Vinil 7"

* "Uno (Alternative Version)"
* "Agitated" - 2:19

### Edició francesa

* "Uno" - 3:38
* "Jimmy Kane" - 2:59
* "Forced In" - 4:17

### Edició alemanya

* "Uno (edició per a ràdio)"
* "Pink Ego Box" - 3:32
* "Do We Need This?" - 3:24
* "Muscle Museum (Video)"

## Referències

* ↑ «Muse | Full Official Chart History | Official Charts Company». [Consulta: 30 juny 2016].
* ↑ Pollitt, Tim «Muse Takes Off into the American Music Scene». The Michigan Journal, 29, 28-09-1999.

## Enllaços externs

* Musewiki - Uno Senzill
* Video de Uno
* Video de Uno #2
* Video de Uno #3
* Lletres de Uno Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
Viccionari
# Dolmàtovo (Briansk)

* Per a altres significats, vegeu «Dolmàtovo».
Dolmàtovo (en rus: Долматово) és un poble de l'óblast de Briansk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 111 habitants, pertany al districte d'Unetxa.

## Referències

* ↑ Указ Президиума ВС РСФСР от 10.08.1964 г. "О переименовании некоторых населенных пунктов Брянской области".
# Der neunte Tag

Der neunte Tag és una pel·lícula d'Alemanya de 2004, dirigida per Volker Schlöndorff.

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial, l'abat resistent Henri Kremer es veu misteriosament alliberat del camp de concentració de Dachau. A la seva arribada a Luxemburg, s'entera que els nazis, amb la cobertura de permetre-li retre homenatge a la seva mare recentment morta, li atorguen nou dies per convèncer el seu bisbe d'abandonar la seva política d'oposició de cara al règim, o serà retornat a Dachau.

## Repartiment

* Ulrich Matthes: Abat Henri Kremer
* August Diehl: Untersturmführer Gephardt
* Bibiana Beglau: Marie Kremer
* Hilmar Thate: El bisbe Philippe
* Germain Wagner: Roger Kremer
* Jean-Paul Raths: Raymond Schmitt
* Ivan Jirik: Armando Bausch
* Karel Hromadka: pare Laurant Koltz

## Pfarrerblock 25487

Aquesta pel·lícula és inspirada en un passatge de la història verdadera del Pare Jean Bernard, capellà luxemburguès. Jean Bernard va sobreviure a la deportació i va escriure les seves memòries: "Pfarrerblock 25487" ("Bloc dels capellans 25487"). Va morir el 1994 amb 87 anys.

## Referències

* ↑ «Der neunte Tag». The New York Times.
# Disco 2

Disco 2 és el vuitè àlbum (la tercera recopilació) del grup anglès de pop electrònic Pet Shop Boys. Va aparèixer al mes de setembre de 1994.
S'hi inclouen versions remesclades de temes inclosos al seu disc anterior, l'aclamat Very, a més de cares B dels senzills que se n'editaren, també remesclades. Tot el material està mesclat pel DJ Danny Rampling i les cançons s'encavalquen entre elles, com en una sessió de discoteca.
Als Estats Units s'hi va editar una versió especial de "Disco 2", amb un CD addicional que inclou nous temes i mescles.

## Temes

* Absolutely Fabulous (Rollo Our Tribe Tongue-In Cheek Mix) – 0,29
* I Wouldn't Normally Do This Kind of Thing (Beatmasters Extended Nude Mix) – 4,15
* I Wouldn't Normally Do This Kind of Thing (DJ Pierre Wild Pitch Mix) – 2,59
* Go West (Farley & Heller Mix) – 3,40
* Liberation (E Smoove 12" Mix) – 6,09
* So Hard (Morales Red Zone Mix) – 2,48
* Can You Forgive Her? (Rollo Dub) – 4,03
* Yesterday, When I Was Mad (Junior Vasquez Fabulous Dub) – 4,54
* Absolutely Fabulous (Rollo Our Tribe Tongue-In Cheek Mix) – 6,01
* Yesterday, When I Was Mad (Coconut 1 12" Mix) – 2,12
* Yesterday, When I Was Mad (Jam & Spoon Mix) – 5,01
* We All Feel Better In The Dark (Brothers In Rhythm After Hours Climax Mix) – 5,21

## CD extra (edició nord-americana)

* Decadence – 3,55
* Some speculation – 6,33
* Euroboy – 4,28
* Yesterday, when I was mad (RAF Zone Dub Mix) – 5,37
* I wouldn't normally do this kind of thing (7" Mix) – 4,45

## Enllaços externs

* http://www.psb-discography.com
Viccionari
# Disco Boy

Disco Boy és una pel·lícula dramàtica de coproducció europea del 2023 dirigida per Giacomo Abbruzzese en el seu primer llargmetratge i protagonitzada per Franz Rogowski com a Aleksei. La pel·lícula representa les històries entrellaçades de l'Aleksei, membre de la Legió estrangera francesa; i d'en Jomo, un guerriller en un poble del delta del Níger. Va ser seleccionada per competir per l'Os d'Or al 73è Festival Internacional de Cinema de Berlín, on es va exhibir el 19 de febrer de 2023. Abbruzzese va ser nominat al premi GWFF al millor llargmetratge del festival. Es va estrenar als cinemes francesos el 3 de maig de 2023. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Franz Rogowski com a Aleksei
* Morr Ndiaye com a Jomo
* Laetitia Ky com a Udoka
* Leon Lučev com a Paul
* Matteo Olivetti com a Francesco
* Robert Więckiewicz com a Gavril
* Michał Balicki com a Mikhail

## Referències

* ↑ Lemercier, Fabien. «Giacomo Abbruzzese is shooting Disco Boy» (en anglès). Cineuropa, 15-09-2021. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ Rosser, Michael. «Berlin Film Festival reveals 2023 competition line-up». Screen Daily, 23-01-2023. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «Films nominated for the GWFF Best First Feature Award». Berlinale, 01-02-2023. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «Disco Boy, a Feature film by Giacomo Abbruzzese». Unifrance. [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ Disco Boy a la Base de dades de cinema en català
# Eaton

* No s'ha de confondre amb Easton o Eton.
«Eaton» té aquests significats:
* Eaton (Colorado)
* Eaton (Indiana)
* Eaton (Ohio)
* Eaton (Nou Hampshire)
* Eaton Estates, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio
* Mount Eaton, població dels Estats Units a l'estat d'Ohio
* George Eaton, pilot de curses automobilístiques canadenc
* Alfred Edwin Eaton (1845 - 1929), entomòleg britànic
# Dulovo

Dulovo és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1455.
# Eina per a l'abrasió de roques

L'Eina per a l'abrasió de roques (o RAT per les seves sigles en anglès: Rock Abrasion Tool) és una instal·lació de molta i raspallat en els vehicles bessons Mars Exploration Rovers, Spirit (MER-A) i Opportunity (MER-B) de la NASA que van aterrar a Mart el gener de 2004. Va ser dissenyat, desenvolupat i continua sent operat per Honeybee Robotics LTD, un desenvolupador de robots especialitzats, tecnologies automatitzades i sistemes relacionats.
La RAT va ser la primera màquina a obtenir accés a l'interior de roques en un altre planeta. La RAT té una massa de 0685 kg, té 7 cm de diàmetre i 10 cm de llarg, aproximadament de la mida d'una llauna de refresc. Fa servir una roda de resina i pols de diamant que gira a 3000 rpm per perforar un orifici de 45 mm de diàmetre per 5 mm de profunditat en roques marcianes. A continuació, la RAT utilitza dos raspalls per escombrar la pols dels forats per a una inspecció científica més propera. El seu consum mitjà de potència és de 30 watts.
Hi ha altres cinc instruments a bord dels dos rovers, aquests són el Pancam (una càmera), el Mini-TES (un espectròmetre d'infrarojos) per detectar distàncies, un microscòpic, un espectròmetre Mössbauer i un espectròmetre de rajos X de partícules alfa. La RAT proporciona a aquests instruments una superfície llisa i neta des de la qual fan observacions més precises.
La RAT va ser utilitzada per primera vegada per l'Spirit en el seu 34è sol (6 de febrer de 2004). Es va sostenir fins a la roca Adirondack, de manera que va raspar a una profunditat de 2,85 mm en el transcurs de tres hores. Des d'aleshores ha estat utilitzat en nombroses roques marcianes per part dels dos rovers MER.
La RAT havia de ser controlada originalment des del Jet Propulsion Laboratory de la NASA a Pasadena, Califòrnia, però la va dirigir Honeybee Robotics LTD des de la seva seu a Nova York. La RAT és el primer producte de Honeybee Robotics LTD que serà enviat a l'espai per la NASA.
El blindatge del cable de cada RAT està fet d'alumini recuperat del lloc del World Trade Center després dels Atemptats de l'11 de setembre de 2001.

## Referències

* ↑ NASA - NSSDC - Experiment
* ↑ «Mars Exploration Rover Mission: Technology». Marsrovers.jpl.nasa.gov, 06-02-2004. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Grinding Tool to reveal Martian Rock» (en anglès). NASA Tech Briefs, 25, 8, 01-08-2001, pàg. 64 [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ Siy, Alexandra. Cars on Mars: Roving the Red Planet (en anglès). Charlesbridge Publishing, 2009, p. 51. ISBN 1570914621 [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ «Mars Rovers Carry 9/11 Tributes». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 20 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Descripció del lloc del fabricant Arxivat 2007-12-29 a Wayback Machine.