OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alberto Borregán i Rodríguez

Alberto Borregán i Rodríguez, també conegut com a Beto Borregán, (Barcelona, 16 d'agost de 1977) és un exjugador i entrenador d'hoquei sobre patins català, que jugà 18 temporades al FC Barcelona, on fou capità de l'equip, assolint un total de 58 títols, incloent 9 copes d'Europa, 15 OK Lligues i 7 Copes del Rei. Fou internacional per la selecció espanyola en nombroses ocasions fins al punt de ser capità del combinat estatal. Ja de ben jove va assolir diversos títols en categories inferiors de la selecció estatal.
És considerat el millor jugador de tots els temps per molts crítics especialitzats en hoquei patins, jugadors del mateix esport i aficionats. L'any 2012 la Reial Federació Espanyola de Patinatge li atorgà la insígnia d'or per la seva dilatada i reeixida trajectòria esportiva.
El 5 de maig de 2013 va rebre un homenatge al Palau Blaugrana durant el qual es va retirar la seva samarreta amb el dorsal 21. Es tractà de la primera samarreta retirada per la secció d'hoquei patins del FC Barcelona, unint-se a 10 samarretes d'altres seccions. L'homenatge comptà amb la presència del president del club, Sandro Rosell, del directiu responsable de l'hoquei, Ramón Cierco, així com els capitans del futbol, Carles Puyol; bàsquet, Joan Carles Navarro i handbol, Víctor Tomás.
Durant la temporada 2016-17 afronta la seva primera experiència a les banquetes, entrenant el Club Patí Voltregà femení.

## Palmarès
### FC Barcelona

* 9 Copes d'Europa (1996/97, 1999/00, 2000/01, 2001/02, 2003/04, 2004/05, 2006/07, 2007/08, 2009/10)
* 3 Copes Intercontinentals (1998, 2006, 2008)
* 10 Copes Continentals (ex-Supercopa d'Europa) (1997, 2000, 2001, 2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2010)
* 15 OK Lligues / Lligues espanyoles (1995/96, 1997/98, 1998/99, 1999/00, 2000/01, 2001/02, 2002/03, 2003/04, 2004/05, 2005/06, 2006/07, 2007/08, 2008/09, 2009/10) 2011/2012
* 7Copes del Rei / Copes espanyoles (94,2000, 2002, 2003, 2005, 2007, 2011)
* 6 Supercopes espanyoles (2003/04/05, 2004/05/06,2005-2006 2006/07/08, 2007/08/09 i 2010/11/12)
* 3 Lligues catalanes (1994/95, 1995/96, 1997/98)
* 3 Copes Ibèriques (1999/00, 2000/01, 2001/02)
* 1 Copa de la CERS (2005/06)
* 1 Copa de les Nacions (1994/95)

### Selecció espanyola

* 3 Campionats d'Europa (2000, 2002, 2004)
* 1 Campionat del Món "A" (2001)
* 2n lloc al Campionat del Món "A" 1999
* 3r lloc al Campionat del Món "A" 1997

## Referències

* ↑ «Alberto Borregán i Rodríguez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 El Barça ret homentage a Beto Borregán penjant la seva samarreta al Palau Blaugrana
* 1 2 3 4 Diari Marca, 05/05/2013, La camiseta con el dorsal 21 de Beto Borregán ya está en lo alto del Palau
* ↑ «La RFEP concedeix la seva Insígnia d'Or a Alberto Borregán» (en castellà). FEP.es, 05-06-2012. [Consulta: 13 novembre 2014].
* ↑ «Beto Borregán entrenará al CP Voltregà femenino». [Consulta: 21 agost 2016].
* ↑ «Alberto Borregán Rodríguez». fcbarcelona.cat. [Consulta: 19 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Perfil al web del FC Barcelona
# Alberto Boscolo

Alberto Boscolo (Càller, 22 d'agost de 1920 – Roma, 20 d'agost de 1987) fou un historiador medievalista italià, especialista en l'estudi de la Sardenya medieval.
Boscolo va estudiar a la Universitat de Càller i en fou assistent a la Facultat de Lletres. S'especialitzà en l'estudi de la Sardenya medieval, particularment en les relacions entre Sardenya i la Corona d'Aragó i en les èpoques de la Sardenya dels jutges i la Sardenya catalano aragonesa. Feu nombrosos estudis i treballs en els arxius, com el de la Corona d'Aragó. El 1959 fou nomenat catedràtic a la Universitat de Càller on fundà una veritable escola de medievalística entre els seus deixebles; de 1967 a 1969 en fou vicerector i de 1970 a 1975 rector. El 1978 fou nomenat catedràtic a la Universitat de Milà i després a Roma Tor Vergata (1985). Fou membre del Consiglio Nazionale delle Ricerche.
Fou membre corresponent de l'Institut d'Estudis Catalans (1966) i de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona (1954). I doctor honoris causa per la Universitat de Barcelona (1983). També fou membre de Real Academia de la Historia de Madrid i va rebre la Encomienda de Alfonso X el Sabio.

## Obres

* La politica italiana di Ferdinando d'Aragona, 1954
* Medioevo Aragonese, 1958
* Le fonti della storia medievale, 1964
* I conti di Capraia, Pisa e la Sardegna, 1966
* Il feudalesimo in Sardegna, 1967
* Viaggiatori dell'Ottocento in Sardegna, 1973
* Catalani nel Medioevo, Bolonya, Cappelli, 1986

### Homenatge

* Luisa d'Arienzo (ed.), Sardegna, Mediterraneo e Atlantico tra Medioevo ed Età Moderna. Studi storici in memoria di Alberto Boscolo, Roma 1993, 3 vol. (amb una bibliografia de l'obra de Boscolo a les p. 23-43)

## Referències

* ↑ Soldi Rondinini, Gigliola «Alberto Boscolo (22 agosto 1920-20 agosto 1987)». Nuova rivista storica, Vol.: 71, Fasc.: 5/6, 1987, pàg. 5-14.
* ↑ Vegeu la pàgina web de la Universitat de Càller
* ↑ «Crónica académica correspondiente al cuatrimestre septiembre-diciembre 1990». Boletin de la Real Academia de la Historia, Vol. 187, Núm. 3, 1990, pàg. 502. [Consultaː 19 de novembre de 2016]

## Bibliografia

* «Alberto Boscolo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Meloni, Maria Giuseppina; Oliva, Anna; Schena, Olivetta (eds.). Ricordando Alberto Boscolo. Bilanci e prospettive storiografiche. Roma: Viella. ISBN 978-88-6728-611-9.
* Demontis, Luca «Alberto Boscolo, uno storico fra Mediterraneo e Atlantico». Mediterranea ricerche storiche, Núm. 29, 01-12-2013, pàg. 553-574. ISSN: 1824-3010 [Consulta: 19 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Vídeo institucional de la Universitat de Barcelona amb motiu de l'homenatge a Alberto Boscolo (1993)
# Amics de la Casa de la Demanà

Amics de la Casa de la Demanà és una associació que va néixer el 2004 amb un centenar de membres per dinamitzar el poble de El Saler i integrar-lo al paisatge de l'Albufera. Va néixer com a associació juvenil i el 2018 esdevingué associació cultural.
L'entitat s'encarrega de promoure i potenciar els valors culturals de El Saler, molt lligats als del Parc Natural de l'Albufera. També reivindica eliminar la barrera cultural que suposa la carretera CV-500 entre El Saler i l'Albufera.
A banda de la tasca cultural i integradora, els seus membres des de l'any 2004 també van reclamar la rehabilitació de l'edifici que dona nom a l'associació -la Casa de la Demanà- que data del segle xviii i que ha sigut sempre un edifici icònic en la zona, fins i tot esmentat en obres literàries valencianes com la prestigiosa Cañas y barro (1902) de Vicente Blasco Ibáñez. L'Ajuntament de València va comprar per un milió d'euros la Casa de la Demanà del Saler per destinar-la a usos veïnals. En aquest edifici s'hi van celebrar subhastes de cacera des del segle XVIII a mitjans del segle xx.

## Referències

* ↑ «La casa de la Demanà - Arroceando» (en castellà). Arroceando.
* ↑ «La Casa de la Demanà, un icono del Parque Natural de la Albufera de València» (en castellà). L'Albufera de Valencia, 03-11-2017.
* ↑ «La Asociación Juvenil Amics de la Casa de la Demanà organiza una mesa redonda» (en castellà). Las Provincias, 19-02-2015.
* ↑ Blasco Ibáñez, Vicente. Cañas y barro (en castellà). Madrid: Akal, 2017 (primera edició de 1902), p. 239. ISBN 978-84-460-4512-0.
* ↑ SER, Cadena. «El Ayuntamiento de València compra por casi un millón de euros la histórica Casa de la Demanà del Saler» (en espanyol europeu), 23-04-2022. [Consulta: 18 desembre 2022].
# Andhra

«Andhra» té aquests significats:
* Andhra Pradesh, estat de l'Índia
* Andhra o Telangana, antic regne
* Andhra, dinastia que va regnar a Magadha vers el segle I aC
* Andhra o telugu, llengua dravídica
* Principat d'Andhra, principat zamindari del districte de Vizagapatam, presidència de Madras
* Andhra o Satavahana, dinastia hindú
# Amparo Saus Canet

Amparo Saus Canet (València, 20 d'octubre de 1889 - Las Palmas de Gran Canaria, 4 de gener de 1971) va ser una soprano valenciana especialitzada en el repertori de sarsuela, concretament en papers per a tiple còmica.
Va formar part de la companyia d'Emili Sagi i Barba i de Lluïsa Vela, estrenant obres com L'ocell blau (1921), amb música de Rafael Millán. L'any següent va estrenar La montería amb música de Jacinto Guerrero, al costat del baríton Frederic Caballé i Pintaluba, que es convertiria en el seu marit i amb qui formaria la companyia Caballé. Amb ell va estrenar obres com ara El perdón del rey (1926), amb música de Rafael Martínez Valls. Després de la sobtada mort de Caballé l'any 1929, Saus va dirigir la companyia en solitari, sota la denominació Caballé de Saus, estrenant amb ella títols com ara La musa gitana (1931), amb partitura de José García Baylac.
Amparo Saus va registrar una abundant fonografia, part de la qual és accessible des de recursos com ara la Biblioteca Digital Hispànica de la Biblioteca Nacional d'Espanya o el lloc web Discography of American Historical Recordings de la Universitat de Califòrnia a Santa Bàrbara.

## Referències

* ↑ «Saus, Amparo». A: Emilio Casares Rodicio. Diccionario de la Zarzuela. España e Hispanoamérica. 2. 2a edició. Instituto Complutense de Ciencias Musicales, 2006. ISBN 84-89457-30-1.
* ↑ Hernández Girbal, Federico. «Federico Caballé». A: Cien cantantes españoles de ópera y zarzuela (Siglos XIX y XX). 2. Madrid: Lira, 1997. ISBN 84-85079-16-7.
* ↑ Iglesias de Souza, Luis. Teatro Lírico Español. Deputación Provincial, 1991. ISBN 84-86040-62-0.
* ↑ «Resultados de búsqueda - Biblioteca Digital Hispánica (BDH)». bdh.bne.es. [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «Saus, Amparo - Discography of American Historical Recordings» (en anglès). adp.library.ucsb.edu. [Consulta: 2 agost 2022].
# Amparo Serrano Iglesias

Amparo Serrano Iglesias és una política aranesa que va ser la segona síndica del Conselh Generau d'Aran.

## Trajectòria

El maig del 1991 va concórrer a les eleccions dins la Coalició Aranesa-Convergència i Unió (CA-CiU), que va guanyar les eleccions al Conselh Generau d'Aran i la seva companya Maria Pilar Busquet i Medan, de CDA, aconseguí el càrrec de Síndica d'Aran. Però dos anys més tard van sorgir problemes a la coalició i Amparo Serrano presentà una moció de censura vers la Pilar Busquet amb el suport del seu partit Unió Democràtica Aranesa (UDA) i d'Unitat d'Aran. Així fou Síndica d'Aran des del 12 de juliol del 1993 al 7 de juny de 1995, quan Carles Barrera la va succeir.
Amparo Serrano es presentà com a cap de llista per l'Agrupació d'Electors Amassadi per Aran a les eleccions del 1999 i 2003, sense gaire èxit.

## Referències

* ↑ «Conselh Generau d’Aran | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ «Mor la primera síndica de Conselh Generau d'Aran» (en castellà), 14-11-2016. [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ «S'ha mort l'ex-síndic d'Aran Carlos Barrera». [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ Campa, Miquel «Entre ena politica aranesa eth partit catalan UDC se constituís era seccion aranesa deth partit catalan Unió Democrática de Catalunya liderada per Amparo Serrano» (en aranès). ETH Diari, Num. 81, 15-04-1999 [Consulta: 2 juny 2019].
* ↑ 324cat. «Convergència Democràtica Aranesa revalida la majoria absoluta al Conselh Generau», 26-05-2003. [Consulta: 3 febrer 2024].
# Edmund Chojecki

Edmund Chojecki (Pseudònim francès, Charles Edmond; 1822–99) va ser un periodista, dramaturg, novel·lista, poeta i traductor polonès.

## Vida

Des de 1844 Chojecki va residir a França.
Posteriorment a l'any 1845 va estar actiu dins dels moviments Europeus d'esquerra. L'any 1848 va prendre part en un congrés Eslau a Praga, del qual en va ser expulsat per radicalisme.
El 1849 va esdevenir editor La Tribune des Peuples (La Tribuna del Poble), un setmanari romantic-nacionalista radical en llengua francesa liderat per polonesos, que havia estat fundat pel poeta Adam Mickiewicz. Es va publicar a París durant el període comprés entre Març i Novembre del mateix any, amb una interrupció (14 d'abril – 31 d'agost) provocada per la censura.
Fins a 1850, Chojecki va promoure les seves idees democratico-revolucionaries i del socialisme utòpic, com per exemple al Rewolucjoniści i stronnictwo wsteczne w r. 1848 ("Els Revolucionaris i els Reaccionaris de 1848", publicat el 1849).
Amb el temps, Chojecki va entrar dins els cercles elitistes de Paris. L'any 1856 va esdevenir secretari del Príncep Lluís Napoleó. El 1860 va ser cofundador del diari parisenc Le Temps ("El Temps"). Es va convertir en director de la Biblioteca del Senat. Escrivint sota el pseudònim de "Charles Edmond," va gaudir de l'amistat dels germans Goncourt i de Flaubert.
Chojecki va escriure tant poesia com prosa. D'entre els seus treballs, cal destacar la seva novel·la Alkhadar (1854), situada a Galítsia.
També va traduir moltes obres escrites en francès, inclosa la novel·la "Manuscrit trouvé à Saragosse" ("El manuscrit trobat a Saragossa") de l'aristòcrata polonès Jan Potocki.

## Vegeu també

* Traducció Lingüística
# Andrej Hauptman

Andrej Hauptman (Ljubljana, 5 de maig de 1975) va ser un ciclista eslovè, que fou professional entre 1999 i 2006. Bon rodador, en el seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta de 2000 i, sobretot, una medalla de bronze al Campionat del Món de ciclisme de 2001, sent aquesta la primera medalla aconseguida pel seu país en un mundial de ciclisme. Va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 2000 i el 2004.
Una vegada retirat fou entrenador de ciclisme. El febrer de 2017 fou escollit entrenador de la selecció masculina d'Eslovènia. El maig de 2019 fitxà com a director esportiu de l'UAE Team Emirates.

## Palmarès

* 1997
** 1r a la Jadranska Magistrala
* 1998
** 1r a la Volta a Eslovàquia
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Eslovènia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 2000
** Campió d'Eslovènia en ruta
** 1r al Gran Premi de Fourmies
* 2001
** 1r a la Jadranska Magistrala i vencedor d'una etapa
** 1r a Medvod
* 2005
** 1r al Gran Premi Šenčur

### Resultats al Tour de França

* 2000. No surt per tenir l'hematocrit massa alt
* 2002. Abandona (12a etapa)
* 2003. Abandona (14a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2001. 56è de la classificació general
* 2004. 82è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002. 90è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «HAUPTMAN Andrej». [Consulta: 2 desembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Andrej Hauptman». [Consulta: 2 desembre 2022].
* ↑ «Andrej Hauptman novi selektor slovenskih kolesarjev», 15-02-2017. [Consulta: setembre 2017].
* ↑ McGrath, Andy. «Tadej Pogačar: from Slovenian village unicyclist to Tour de France champion», 21-06-2021. [Consulta: 10 juliol 2021].
* ↑ « Un Tour de tous les Diables ! », L'Humanité', 3 juillet 2000.
* ↑ CYCLING; Armstrong Second After Opening Trial; 3 Fail Drug Test
* ↑ The hematocrit rule strikes again, Cyclingnews.com, 02/07/2000

## Enllaços externs

* Fitxa d'Andrej Hauptman a sitiodeciclismo.net
# Amín (nom)

Amín és un nom masculí àrab (àrab: أمين, Amīn) que literalment significa ‘fidel', ‘lleial', ‘de confiança’, ‘honrat’, ‘segur’. Si bé Amin és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Amin. Precedit de l'article, al-Amín (الأمين, al-Amīn), ‘el Fidel', és un epítet del profeta Muhàmmad. En expressions com Amín-ad-Dawla (أمين الدولة, Amīn ad-Dawla) o Amín-al-Mulk (أمين الملك, Amīn al-Mulk) és un làqab o títol emprat per diversos governants musulmans.
Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
La forma femenina d'aquest nom és Amina.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* 1 2 Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "أمن". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Amílcar Vasconcellos

Amílcar Vasconcellos (Artigas, 22 de setembre de 1915 - Montevideo, 22 d'octubre de 1999) fou un advocat i polític uruguaià pertanyent al Partit Colorado.

## Biografia

De professió mestre, i després advocat, va militar des de molt jove com a membre del batllisme i contra la dictadura de Gabriel Terra Leivas. Va integrar la Llista 15, liderada per Luis Batlle Berres. El 1955 fou nomenat ministre de Ramaderia i Agricultura i ministre d'Hisenda (avui Economia i Finances) durant el Consell Nacional de Govern, amb una majoria important del Partit Colorado. El 1962 va ser reelegit pel Consell, formant part del govern col·legiat fins a l'any 1967.
El 1967 fou designat novament com a ministre d'Hisenda pel llavors president Óscar Diego Gestido, encara que meses després va presentar la seva renúncia per discrepàncies amb el govern. El 1971 es va tornar a presentar com a candidat a la presidència del país al costat de Manuel Flores Mora. En aquesta oportunitat va aconseguir un lloc com a senador.
Durant la dictadura militar (1973-1985) va formar part, al costat de Raumar Jude i de Jorge Batlle Ibáñez, del triumvirat que va dirigir clandestinament al Partit Colorado. Sobre el cop d'estat de 1973, va escriure Febrero amargo. En les eleccions de 1984 va acompanyar, i va donar suport a, la candidatura de Julio María Sanguinetti Coirolo. El 1989 es va postular com a candidat a la Intendència de Montevideo, per la fórmula liderada per l'expresident Jorge Pacheco Areco.
Morí a Montevideo, el 22 d'octubre de 1999, amb 84 anys.

## Vegeu també

* Eleccions generals de l'Uruguai de 1966.

## Referències

* ↑ (castellà) Biografia d'Amílcar Vasconcellos
* ↑ (castellà) Informació sobre el Cop d'Estat de 1973
* ↑ (castellà) La República: "La masacre del Paso Molino"
* ↑ (castellà) "La memoria, la historia y el olvido"
# Edifici a la muralla Sant Antoni, 111 (Valls)

L'Edifici a la muralla Sant Antoni, 111 de Valls (Alt Camp) és una obra amb elements eclèctics i modernistes protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una construcció entre mitgeres, molt a prop del carrer Miralcamp, que consta de planta baixa i dues plantes més. Als baixos hi ha dues portalades, que disposen de portes de doble full. Totes dues obertures tenen muntant i llindes corbes pètries. En el lateral dret hi ha una finestra enreixada.
A la segona planta hi ha tres balcons; el central és més ampla. Hi ha dues mènsules per cada unitat. La barana de ferro té una mena de sòcol també de ferro treballat, que determina uns dibuixos. També són força interessants els coronaments d'aquestos balcons, ja que existeixen unes motllures/cornisa ben resolta.
A la segona planta hi ha tres finestres, la central té un arc. Entre el primer i segon pis hi ha unes pseudocolumnes adossades, amb capitells d'ordre corinti. La façana es remata amb una cornisa que està recolzada per una sèrie de mènsules. Per acabar, hi ha tot una barana mur de tancament de la coberta, que està formada per trams de murs cecs i tres trams de vuit balustres. La façana es troba força deteriorada, especialment la part de la cornisa i acabament superior, així com la pseudocolumna de l'esquerra.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici a la muralla Sant Antoni, 111». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Edifici a la muralla Sant Antoni, 22 (Valls)

L'Edifici a la muralla Sant Antoni, 22 és una obra racionalista de Valls (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble amb baixos comercials i quatre plantes més. A la planta baixa hi ha la porta d'entrada, estreta i esvelta (recorda una fornícula).
Aquest a està envoltada per dues portes metàl·liques.
A la primera i segona plantes hi ha tres finestres totalment rectangulars.
Però, sens dubte, la part més racionalista de l'edifici está en les dues plantes superiors, tercera i quarta. Hi ha un cos central, com un paral·lepíped que determina la tribuna totalment d'obra amb tres finestres per planta, una central i les altres dues laterals. A cada costat i pràcticament adossades hi hha les volades dels balcons laterals.
La façana acaba amb un mur cec, que correspon a la coberta transitable.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Edifici a la muralla Sant Antoni, 22». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# An Accidental Servant

An Accidental Servant és un curtmetratge mut de l'Éclair American protagonitzat per George Larkin, i Eleanor Parker. La comèdia es va estrenar el 7 de gener de 1913.

## Argument

Billy Sheldon torna de l'estranger i intenta establir-se per treballar en un quadre que espera que serà la seva obra mestra, però és tan inquiet i nerviós que quan arriba una invitació del seu vell amic Dick Lang per passar una setmana de festa a casa seva ràpidament hi va. El dia que Billy arriba a la casa, Grace Ellis, una de les convidades amiga de Dick i la seva dona surt a passejar en el cotxe de Dick i el motor esclata a l'entrada d'un parc. Grace, en comptes d'esperar, comença a caminar, dient al xofer que es trobaran a l'altra banda del parc quan hagi acabat d'arreglar-lo. Aproximadament al mateix moment el cotxe de Billy també té una pana. Grace, en sortir del parc veu Billy parat al costat del seu cotxe que acaba d'aconseguir engegar, el confon amb el seu xofer i li ordena que el porti a casa. En arribar a casa de Dick, Billy insisteix a continuar la broma, amb l'ajut dels altres que el disfressen amb barba i perruca, i el fan passar com el majordom. Tot funciona tal com estava previst fins que Grace descobreixi la broma quan s'enamora d'ell.

## Repartiment

* George Larkin (Billy Sheldon)
* Guy Hedlund (Dick Lang)
* Eleanor Parker (Grace Ellis)
* Mildred Bright (Mollie Lang)
* J. Gunnis Davis (Freddie)
* Alec B. Francis (Reggie)
* Muriel Ostriche (May)
* Will E. Sheerer (hoste)
* Julia Stuart (cuinera)

## Referències

* ↑ «An Accidental Servant» (en anglès). Internet Movie Database. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ «Calendar of independent releases». The Moving Picture World XV, 1, 04-01-1913, pàg. 72.
* ↑ «An Accidental Servant». The Moving Picture World XV, 1, 04-01-1913, pàg. 86.
# An Amzer

An Amzer fou una revista escrita totalment en bretó i d'aparició setmanal fundada i dirigida per Mark Decambourg. Durà dos anys i assolí una xifra de 350 subscriptors. Sense mitjans de professionalització i de desenvolupament, originà dos petits projectes, Heklev i An Imajer, que desaparegueren paviat. El mateix any aparegueren les revistes en bretó Al Lanv i Bremañ que han perdurat, mentre que Planedenn desaparegué alguns anys més tard.

## Referències

* ↑ Nicolas, Michel. Le séparatisme en Bretagne (en francès). les Bibliophiles de Bretagne, 1986, p. 298. ISBN 978-2-905939-02-9.
* ↑ «Kbis-043 – An Amzer» (en breton), Data incorrecta. [Consulta: 23 desembre 2023].
# Antoni Tramulles

Antoni Tramulles o Tremulles (†Falset, Priorat, 1630) fou un escultor català. Entre les seves obres destaca el retaule de Sant Ramon de l'església de Santa Maria de Vilafranca del Penedès (1605). Fou pare de Llàtzer Tramulles i Josep Tramulles, també escultors.

## Referències

* ↑ Vicente Ibàñez, 1996.

## Bibliografia

* Vicente Ibàñez, Joaquim «L'escultor Josep Tramulles a Santa Coloma de Queralt (1635–1637)». Recull de l'Associació Cultural Baixa Segarra, 4, 1996, pàg. 191–206.