OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Valsalobre

Valsalobre és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22 gener 2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Oreste Conte

Oreste Conte (Udine, 19 de juliol de 1919 – Bèrgam, 7 d'octubre de 1956) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1941 i 1954. Bon velocista, els seus principals èxits els aconseguí al Giro d'Itàlia, on guanyà 13 etapes i vestí el mallot rosa durant una etapa en l'edició de 1950.

## Palmarès

* 1939
** 1r a la Coppa San Geo
* 1941
** 1r a la Coppa San Geo
* 1944
** 1r a la Coppa Bernocchi
* 1946
** Vencedor de 3 etapes al Giro d'Itàlia
* 1947
** 1r a la Milà-Mòdena
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1948
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1949
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1950
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1952
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Alemanya
* 1953
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1946. 25è de la classificació general. Vencedor de 3 etapes
* 1947. Abandona. Vencedor de 2 etapes
* 1948. Abandona. Vencedor de 2 etapes
* 1949. 61è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1950. 64è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes. Porta la maglia rosa durant 1 etapa
* 1951. 43è de la classificació general
* 1952. 61è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1953. 31è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1954. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1948. Abandona (2a etapa)

## Referències

* ↑ «CONTE Oreste». [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Oreste CONTE» (en italià). [Consulta: 22 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Oreste Conte a sitiodeciclismo.net
# William Birnbaum

William Birnbaum (Lviv, 18 d'octubre de 1903 - Seattle, 15 de desembre de 2000) va ser un matemàtic estatunidenc d'origen polonès.

## Vida i Obra

Zygmund William Birnbaum va néixer a Lemberg quan aquesta ciutat polonesa pertanyia a l'Imperi Austrohongarès (actualment es diu Lviv i està a Ucraïna). Va ser escolaritzat a Lwów i Viena i el 1925 es va graduar en dret a la universitat de Lwów. Va exercir de dret durant un any, però durant aquest temps va reprendre els seus estudis de matemàtiques amb Hugo Steinhaus i Stefan Banach, entre d'altres, a la mateixa universitat de Lviv. Va rebre el doctorat el 1929, amb Steinhaus com a tutor de tesi. A continuació va estar dos cursos a la universitat de Göttingen ampliant estudis i especialitzant-se en estadística sota la direcció de Felix Bernstein.
El 1931 va obtenir un lloc com actuari d'assegurances a la Companyia d'Assegurances de Vida Pheniks a Viena i un any després va tornar a Lwów com actuari en cap de la filial polonesa de la companyia. El 1936 l'empresa va fer fallida i el 1937 va emigrar als Estats Units. Després de dos anys a la universitat de Nova York, el 1939 va acceptar una posició a la universitat de Washington en la qual va romandre fins a la seva retirada el 1974.
Birnbaum va tenir un paper destacat en el desenvolupament de l'estadística als Estats Units. A més de les seves tasques a la universitat, va ser consultor d'empreses importants d'aviació, com Boeing, McDonnell Douglas o Rockwell, i del Centre Nacional d'Estadística Sanitària.
En el camp de l'estadística, va fer treballs pioners sobre mesura de la fiabilitat amb importants aplicacions en l'estudi de la fatiga dels materials. També va fer contribucions originals a l'anàlisi funcional (com per exemple els espais Birnbaum-Orlicz) i a l'estudi de les distribucions de probabilitat.

## Referències

* ↑ Marshall, 1990, p. 230.
* ↑ Marshall, 1990, p. 231.
* ↑ Marshall, 1990, p. 232.
* ↑ Marshall, 1990, p. 233.
* ↑ Gani, 1982, p. 75.
* ↑ Rausand, Barros i Hoyland, 2021, p. 305 i ss.
* ↑ Beichelt i Tittmann, 2012, p. 53 i ss..

## Bibliografia

* Beichelt, Frank; Tittmann, Peter. Reliability and Maintenance: Networks and Systems (en anglès). CRC Press, 2012. ISBN 978-1-4398-2636-2.
* Gani, J. The Making of Statisticians (en anglès). Springer, 1982. ISBN 978-1-4613-8173-0.
* Marshall, Albert W. «A Conversation with Z. William Birnbaum» (en anglès). Statistical Science, Vol. 5, Num. 2, 1990, pàg. 227-241. ISSN: 0883-4237.
* Rausand, Marvin; Barros, Anne; Hoyland, Arnljot. System Reliability Theory (en anglès). John Wiley & Sons, 2021. ISBN 978-1-1193-7352-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «William Birnbaum» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Zygmund William Birnbaum papers, 1920-2000». Archives West - Orbis Cascade Alliance, 2020. [Consulta: 16 juliol 2021]. (anglès)
# Joan II de Liechtenstein

Joan II de Liechtenstein (en alemany: Johann II von und zu Liechtenstein) (Lednice, Regne de Bohèmia, 5 d'octubre de 1840 - Valtice, Txecoslovàquia, 11 de febrer de 1929) va ser Príncep de Liechtenstein entre 1858 i 1929. Era fill del príncep Lluís II de Liechtenstein i de la seva dona, la comtessa Francesca de Paula Kinsky de Wchinitz i Tettau.
El seu regnat és considerat el segon més llarg de la història mundial, i el més llarg en ús de raó i capacitat, arribant a celebrar el 70è aniversari del seu ascens al tron. Només ha estat superat per Lluís XIV de França, de manera titular, ja que quan aquest va pujar al tron només tenia quatre anys, mentre que Joan II en tenia divuit.
Joan II mai es va casar. El seu successor va ser el seu germà petit, Francesc I.
| Precedit per: Lluís II | Príncep de Liechtenstein 1858 - 1929 | Succeït per: Francesc I |

## Referències

* ↑ Worldstatesmen.org – Liechtenstein
# Can Font de Brunyola

Can Font de Brunyola és una obra del municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de dues plantes i coberta de doble vessant a façana. Aquesta és de pedra vista, amb les cadenes cantoneres reforçades i les obertures emmarcades de pedra. La casa, formada per dos cossos i un antic paller proper, presenta diversos contraforts per superar el desnivell, un d'ells a la façana principal.
La porta principal és formada per grans blocs de pedra i té una llinda monolítica horitzontal. Hi ha alguna finestra amb l'ampit treballat i motllurat especialment.
Una de les finestres del primer pis conserva gravada a la llinda la llegenda següent:
Salvador + Font als
II octubre (?) 1736
Els interiors han estat restaurats i també són de pedra vista i rústics.
Els ràfecs són de dues fileres, una de rajola plana i una de teula.
Als voltants de la casa hi ha l'espai de l'antiga era de batre i l'esmentat paller, una construcció de maçoneria i rajola, coberta amb una teulada de doble vessant a laterals i embigat de fusta. Actualment ha estat reformat i reforçat amb bigues de ferro. Ara fa la funció de garatge.

## Història

Aquesta casa data del segle xvii encara que s'hi feren reformes importants al segle següent. Era domini directe de la Pia Almoina del Pa i de la Seu, una institució benèfica que existí entre els segles xiii i XVIII i que depenia del Capítol de Canonges de la Catedral de Girona.
Ha estat rehabilitada com a casa de colònies.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Font de Brunyola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ «Can Font». Associació de Cases de Colònies i Albergs de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2017].

### Bibliografia

* Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001
* TEIXIDOR i PALAU, R.; Brunyola de Castell a Poble i de baronia a municipi., 2006
# Delano

«Delano» té aquests significats:
* Delano (Califòrnia)
* Delano (Minnesota)
* Delano (Pennsilvània)
* Franklin Delano Roosevelt (Hyde Park, Nova York, 1882 - Warm Springs, Geòrgia, 1945), president dels Estats Units.
* Adore Delano (Azusa, Califòrnia, 1989), drag queen i cantant estatunidenc.
# Moda Center

El Moda Center és un pavelló poliesportiu de Portland, Oregon conegut per ser la seu de l'equip de l'NBA, Portland Trail Blazers, encara que també hi juguen els Portland LumberJax de la NLL i els Portland Winter Hawks de la WHL. Té una capacitat de 19.980 espectadors, malgrat estar previst una capacitat de 20.340. La capacitat de 19.980 espectadors és exclusivament per la pràctica del bàsquet, ja que per la resta d'esport res en 17.544.
# Palmless Prayer / Mass Murder Refrain

Palmless Prayer / Mass Murder Refrain és un àlbum d'estudi col·laboratiu de Mono i Katsuhiko Maeda (sota el nom de World's End Girlfriend). El va publicar Human Highway Records al Japó, el 14 de desembre de 2005; Temporary Residence Limited el va rellançar a la resta del món el 12 de setembre de 2006.
L'àlbum va estar concebut com una gran peça dividida entre cinc pistes llargues, força orquestrades.

## Referències

* 1 2 Whibbs, Chris. «Mono & World's End Girlfriend Palmless Prayer/Mass Murder Refrain | Exclaim!» (en anglès canadenc). Exclaim!, 01-10-2006. [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ «Palmless Prayer / Mass Murder Refrain» (en japonès). Oricon News. [Consulta: 9 juliol 2021].
* 1 2 Kealy, John. «Mono & World's End Girlfriend, "Palmless Prayer/Mass Murder Refrain"» (en anglès). Brainwashed, 17-09-2006. Arxivat de l'original el 9 de juliol 2021. [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ «Mono & World’s End Girlfriend: Palmless Prayer/Mass Murder Refrain (Temporary Residence, 2006)» (en anglès americà). Somewherecold, 21-12-2006. [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ Jurek, Thom. «Palmless Prayer/Mass Murder Refrain - Mono, World's End Girlfriend» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ Mathers, Ian. «MONO & world’s end girlfriend - Palmless Prayer / Mass Murder Refrain» (en anglès). Stylus Magazine, 01-11-2006. Arxivat de l'original el 2021-09-24. [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ Despres, Shawn. «Mono/World's End Girlfriend: "Palmless Prayer/ Mass Murder Refrain"» (en anglès americà). The Japan Times, 06-01-2006. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 9 juliol 2021].
# Jason Bateman

Jason Kent Bateman (Rye, Nova York, 14 de gener de 1969) és un actor, director i productor de televisió i cinema estatunidenc que va destacar la dècada del 1980 en sèries com Silver Spoons i The Hogan Family. Els primers anys del segle XXI va treballar a Arrested Development, que li va proporcionar diversos premis. Posteriorment, a Hollywood, ha aparegut a diverses pel·lícules: Juno (2007), Hancock (2008), Up in the Air (2009), Horrible Bosses (2011), Identity Thief (2013) i Bad Words (2014). La seva germana gran és l'actriu Justine Bateman.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1987 | Teen Wolf Too | Todd Howard | Film debut |
| 1991 | Necessary Roughness | Jarvis Edison | |
| 1992 | Breaking the Rules | Phil Stepler | |
| 1999 | Love Stinks | Jesse Travis | |
| 2001 | Sol Goode | Spider | |
| 2002 | The Sweetest Thing | Roger Donahue | |
| 2004 | Starsky i Hutch (Starsky & Hutch) | Kevin Jutsum | |
| 2004 | Dodgeball: A True Underdog Story | Pepper Brooks | |
| 2006 | The Break-Up | Mark Riggleman | |
| 2006 | L'Arthur i els Minimoys (Arthur et les Minimoys) | Darkos | Veu |
| 2007 | The Ex | Chip Sanders | |
| 2007 | Smokin' Aces | Rupert "Rip" Reed | |
| 2007 | The Kingdom | Adam Leavitt | |
| 2007 | Juno | Mark Loring | |
| 2007 | Mr. Magorium's Wonder Emporium | Henry Weston | |
| 2008 | The Promotion | Retreat leader | |
| 2008 | Forgetting Sarah Marshall | Detectiu Animal Instincts | |
| 2008 | Hancock | Ray Embrey | |
| 2008 | Tropic Thunder | Ell mateix | Cameo |
| 2009 | State of Play | Dominic Foy | |
| 2009 | The Invention of Lying | Doctor | Cameo |
| 2009 | Up in the Air | Craig Gregory | |
| 2009 | Extract | Joel Reynolds | |
| 2009 | Couples Retreat | Jason Smith | |
| 2010 | Un petit canvi (The Switch) | Wally Mars | |
| 2011 | Paul | Agent Lorenzo Zoil | |
| 2011 | Horrible Bosses | Nick Hendricks | |
| 2011 | The Change-Up | Dave Lockwood / Mitch Planko | |
| 2012 | Hit and Run | Keith Yert | |
| 2012 | Mansome | Ell mateix | |
| 2013 | Identity Thief | Sandy Bigelow Patterson | |
| 2013 | Disconnect | Rich Boyd | |
| 2014 | Bad Words | Guy Trilby | També director |
| 2014 | This Is Where I Leave You | Judd Altman | |
| 2014 | The Longest Week | Conrad Valmont | |
| 2014 | Com matar el teu cap 2 | Nick Hendricks | |
| 2015 | A Lego Brickumentary | Narrator (veu) | |
| 2015 | El regal (The Gift) | Simon Callem | |
| 2015 | The Family Fang | Baxter Fang | També director |
| 2016 | Zootopia | Nick Wilde (veu) | |
| 2016 | Central Intelligence | Trevor Olson | Cameo |
| 2016 | Office Christmas Party | Josh Parker | |
| 2018 | Game Night | Max Davis | També productor |

## Premis i nominacions
### Premis

* 2005: Globus d'Or al millor actor en sèrie musical o còmica per Arrested Development

### Nominacions

* 2005: Primetime Emmy al millor actor en sèrie còmica per Arrested Development
* 2013: Primetime Emmy al millor actor en sèrie còmica per Arrested Development
* 2014: Globus d'Or al millor actor en sèrie musical o còmica per Arrested Development
# Xliakhovi Dvorí

Xliakhovi Dvorí (en rus: Шляховы Дворы) és un poble (un khútor) de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 29 habitants. Pertany al districte rural de Gorxétxnoie.

## Referències

* ↑ «Yasenki». GeoNames. [Consulta: 3 desembre 2018].
# Josep Mongrell i Torrent

Josep Mongrell i Torrent (València, 3 d'agost de 1870 — Barcelona, 5 de novembre de 1937) va ser un pintor valencià.
Va estudiar a l'Escola de Belles Arts de Sant Carles de València, on va ser deixeble d'Ignasi Pinazo i de Joaquim Sorolla. La seua participació en diversos concursos i exposicions a Madrid i a Barcelona li va suposar certa anomenada en els cercles artístics. Va fer el cartell de bous de la Fira de Sant Jaume de València l'any 1897, amb gran èxit.
Va obtenir una plaça de professor en l'Escola de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona, on va residir la resta de la seua vida. El 1927, al frontal del Saló Sant Jordi del Palau de la Generalitat de Catalunya va realitzar una obra de grans dimensions (la seva obra de més gran envergadura), per encàrrec del president de la Diputació de Barcelona en època de la dictadura de Primo de Rivera, representant la Mare de Déu de Montserrat amb sants i reis retent-li culte i que porta el títol de La Mare de Déu de Montserrat voltada dels sants i reis que l’han visitada. Aquesta pintura sobre tela cobria un dels frescos noucentistes fets per Joaquim Torres Garcia i acabats el 1918 però ara traslladats en una altra estància.
Va conrear la pintura de gènere, el retrat i els temes costumistes d'ambient valencià, molt en la línia de Sorolla, on es perceben reminiscències de l'art del segle xix i un cert estatisme en les figures. Hi ha obra seua al Museu Nacional de Ceràmica i de les Arts Sumptuàries "Gonzàlez Martí", al Museu Sant Pius V, ambdós a València, i també a les col·leccions del Museu Nacional d'Art de Catalunya a Barcelona.
Actualment es poden trobar obres seves a diferents col·leccions i museus de Catalunya, com al Museu Abelló de Mollet del Vallès.

## Referències

* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007, p. 213. ISBN 84-95554-27-5.
* ↑ Llorens, Carles «Objectiu: Espanyolitzar Catalunya» (paper). Sàpiens. Sàpiens Publicacions [Barcelona], núm.128, 01-04-2013, p.44-49. ISSN: 1695-2014.
* ↑ «Josep Mongrell i Torrent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Les capes del saló Sant Jordi». Núvol, revista digital, 01-08-2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «El Saló de Sant Jordi del Palau de la Generalitat reneix amb la culminació de la retirada de les pintures dels anys 1926 i 1927». GenCat, nota de premsa, 31-07-2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «Matí de sol (Josep Mongell, 1921)». MNAC, 06-08-2018. [Consulta: 21 setembre 2024].

## Bibliografia

* (castellà) Vicente Gascón Pelegrí. Prohombres valencianos en los últimos cien años, 1878-1978. València. Caixa d'Estalvis de València, 1978. ISBN 84-500-2630-X

## Enllaços externs

* Video sobre les obres de Mongrell a Youtube, per Alejandro Cabeza
# Can Font de Cirerencs

Can Font de Cirerencs és una masia del municipi de Castellgalí (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Can Font de Cirerencs també dona nom a un veïnat de masies disperses del municipi de Castellgalí, al Bages. Està format per cases de pagès antigues, les quals estan ubicades a l'altre vessant del riu Cardener, cosa que antigament dificultava la seva comunicació amb la resta del poble degut a les crescudes del riu.
Antigament també s'havia anomenat mas Ràfecs i mas Antic.

## Descripció

Masia formada per un cos de planta rectangular i teulada a dues vessants. Té planta baixa, pis i golfes. Té una torre adossada coronada per merlets. La porta d'entrada a la casa és d'arc de mig punt adovellat. A l'edifici original posteriorment se li va afegir un cos lateral maclat a la façana principal format per planta baixa, pis amb galeria i terrat. La galeria és de maó arrebossat amb incrustacions ceràmiques i la barana és balustrada. El terrat combina barana i d'obra i ferro. La galeria i la decoració exterior de tot el conjunt és fruit d'una restauració del 1920. A l'interior hi ha un celler amb arcades de pedra que conserva bótes del segle xvii. La torre fou utilitzada com a presó.

## Història

Les mencions més antigues d'aquest mas corresponen a documents de l'any 963 i altre cop l'any 1020 on se'l denomina com a villam Raffechs.
Als segles XVII - XIX es van fer sengles ampliacions, tal com queda documentat a les dates de les llindes: 1668 i 1843.
L'any 1920 l'arquitecte J. Firmat i Serramatera va fer una restauració.
L'Arxiu documental familiar es va perdre durant la Guerra Civil. Segons la bibliografia, apareix un Pere Siranencs, batlle de Castellgalí el 1473.

## Referències

* 1 2 Marigot, Jordi Suades «El capbreu de Castellgalí de l’any 1636. Segons els apunts de l’historiador Dr. Antoni Vila i Sala.». Dovella, 131, 2021, pàg. 13–15. ISSN: 2385-3417.
* 1 2 3 4 «Can Font de Cirerencs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ Bolòs, Jordi; Hurtado, Víctor. Atles del Comtat de Manresa (798-993). Barcelona: Rafel Dalmau, març 2004, p. 28, 43. ISBN 84-232-0665-3.
# Oulad Bouali Nouaja

Oulad Bouali Nouaja (àrab أولاد بوعلي النواجة) és una comuna rural de la província de Settat de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.507 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Oulad Bourima

Oulad Bourima (àrab أولاد بوريمة) és una comuna rural de la província de Guercif de la regió de L'Oriental. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 1.486 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Azrar

Azrar (àrab أزرار) és una comuna rural de la província de Taroudant de la regió de Souss-Massa. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.038 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Oulad Berhil

Oulad Berhil (en àrab اولاد برحيل, Ūlād Barh̨īl; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⴱⴰⵔⵃⵉⵍ) és un municipi de la província de Taroudant, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 24.288 persones. Destaca per la seva antiga kasba, 800 metres al sud de la carretera principal (senyalitzada des del centre de la ciutat), que s'ha convertit en un hotel-restaurant sumptuós, Riad Hida.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Year 3000

«Year 3000» és una cançó i un senzill original de la banda britànica Busted i, posteriorment, versionada per la banda estatunidenca Jonas Brothers, llançat en l'àlbum del mateix nom. Aquesta cançó tracta dels 3 nois viatjant cap al futur (a l'any 3000) i sent allà molt coneguts i volguts per tot el món. El senzill va ser llançat en 2007 als EUA Encara que no va tenir un bon índex d'audiència, es continua veient i escoltant al voltant del món per l'èxit de totes dues bandes. La cançó es tracta d'una versió o cover de la banda britànica Busted.
# Oròspeda

Oròspeda (en llatí Orospeda, en grec antic Ὀρόσπεδα, que Claudi Ptolemeu anomena Ortospeda Ὠρτόσπεδα) va ser una serralada muntanyosa d'Hispània Tarraconense que correspon a la moderna Sierra del Mundo fins a la Serra de Ronda. Abundava en mines de plata, i també portava el nom de Mons Argentarius.
Per extensió el nom es va donar a tota la regió. Oròspeda s'aplicava sovint a les possessions romanes d'Orient a Hispània, que anomenaven Espània.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Orospeda». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 juliol 2022].
# Willie Thornton

William Thornton MM (3 de març de 1920 - 26 d'agost de 1991) fou un futbolista escocès de la dècada de 1940.
Fou internacional amb la selecció d'Escòcia. Pel que fa a clubs, defensà els colors del Rangers FC durant tota la seva carrera. També fou entrenador a Dundee FC, Partick Thistle i a Rangers, on també fou assistent de William Waddell.

## Palmarès

Entrenador

### Dundee

* Forfarshire Cup: 1954-55, 1955-56

## Referències

* ↑ Perfil a londonhearts.com
* ↑ Perfil a scottishfa
* ↑ Perfil a neilbrown.newcastlefans.com
# POST Telecom

LuxGSM S.A., més coneguda com a POST Telecom és una empresa luxemburguesa que actuava com a operador de xarxa del Telèfon mòbil. Amb 250,000 abonats, és la xarxa més gran de Luxemburg.
Entre 2004 i 2009, LuxGSM era el soci nacional de Vodafone. Tanmateix, l'acord va acabar a principis de 2009, amb Tango reemplaçant LuxGSM com a soci nacional de Vodafone a Luxemburg. El seu capital era 100% propietat de P&TLuxembourg, una empresa pública que proporciona serveis postals i serveis de telecomunicacions. LuxGSM competia amb Tango i Luxemburg Orange (anteriorment VOX mobile). El 30 de setembre de 2013, P&TLuxembourg i LuxGSM es van fusionar en una sola marca, POST Telecom.

## Referències

* ↑ http://www.postgroup.lu/fr/actualites/news-et-communiques/-/asset_publisher/OH6oMcVms00q/blog/ab-heute-hei%C3%9Fen-p-tluxembourg-und-luxgsm-post-post-bietet-zudem-neue-dienstleistungen-und-produkte-an- Arxivat 2020-04-12 a Wayback Machine.
# Assetjats

Assetjats (títol original en anglès: The Big Lift) és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per George Seaton el 1950. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1948, la Unió Soviètica va prohibir l'accés a la ciutat de Berlín Occidental. L'antiga capital alemanya, totalment bloquejada pels russos, aviat es veuria sense aliments ni provisions, per la qual cosa els aliats van emprendre, el juny de 1948, la missió d'enviar més de 12.000 tones diàries d'aliments pel proveïment de Berlín Occidental. A les esmentades missions participaven dos oficials de les forces aèries americanes: el sergent Hank Kowalski i el sergent Danny McCullough.

## Repartiment

* Montgomery Clift: Sergent 1a classe Danny MacCullough
* Paul Douglas: Sergent major Henry 'Hank' Kowalski
* Cornell Borchers: Frederica Burkhardt
* O.E. Hasse: Gerda
* Bruni Löbel: Stieber

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1951: Globus d'Or a la millor pel·lícula que promou l'enteniment internacional

## Referències

* ↑ esadir.cat. Assetjats. esadir.cat.
* ↑ «The Big Lift». The New York Times.