OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# De Soto (Missouri)

De Soto és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2008 tenia 6.477 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, De Soto tenia 6.375 habitants, 2.544 habitatges, i 1.656 famílies. La densitat de població era de 646 habitants per km².
Dels 2.544 habitatges en un 31,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,3% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 34,9% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 15% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.725 $ i la renda mediana per família de 37.486 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.163 $ mentre que les dones 20.039 $. La renda per capita de la població era de 14.971 $. Entorn de l'11,4% de les famílies i el 14,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- De Soto». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- De Soto». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Joint Expert Speciation System

El Joint Expert Speciation System (JESS) és un paquet de programari d'ordinador i de dades desenvolupats en mode col·laboratiu a la Universitat Murdoch i en altres indrets per investigadors interessats en la termodinàmica química de solucions aquoses amb aplicacions importants a la indústria, bioquímica, medicina i l'ambient. JESS utilitza informació extreta de publicacions científiques químiques, emmagatzemades en bases de dades conforme a múltiples propietats químiques, i aconsegueix dotar-les de coherència entre fonts freqüentment discrepants per mètodes automàtics.
JESS posa un èmfasi particular en el concepte d'especiació química (és a dir. la identitat i abundància relativa de les diferents entitats químiques que poden estar presents), que poden ser pronosticats a partir de constants d'estabilitat de complexos de metall-lligand conegudes. A partir de canvis en l'especiació química poden calcular-se quantitats característiques de solucions aquoses com ara solubilitats, constants d'equilibri, coeficients d'activitat, capacitats tèrmiques i densitats.
Alguns exemples recents de problemes pràctics que poden ser investigats amb JESS són la litiasi renal (precipitació de mineral i dissolució en el ronyó) i la malaltia de Wilson (fisiologia del coure en l'ull humà).

## Referències

* ↑ May, PM; Murray, K «JESS, A joint expert speciation system-I. Raison d'être». Talanta, 38, 1991, pàg. 1409.
* 1 2 May, PM; Rowland, D «JESS, a Joint Expert Speciation System – VI: thermodynamically-consistent standard Gibbs energies of reaction for aqueous solutions». New J. Chem., 2017.
* ↑ May, PM; Rowland, D «Thermodynamic Modeling of Aqueous Electrolyte Systems: Current Status». J. Chem. Eng. Data, 62, 2017, pàg. 2481.
* ↑ Hill, MG; Königsberger, E; May, PM «Mineral precipitation and dissolution in the kidney». Am. Mineral., 102, 2017, pàg. 701. Bibcode: 2017AmMin.102..701H. DOI: 10.2138/am-2017-5778.
* ↑ Königsberger, L-C «Formation constants of copper(I) complexes with cysteine, penicillamine and glutathione: implications for copper speciation in the human eye». Dalton Trans., 44, 2015, pàg. 20413.

## Enllaços externs

* Joint Expert Speciation System - Lloc web oficial
# Josep Maria Dalmau i Casademont

Josep Maria Dalmau i Casademont (Girona, 26 de desembre de 1889 – Girona, 4 de gener de 1958) fou un músic i polític català.

## Biografia

Fou descrit com un home culte, intel·ligent i actiu, un entusiasta de la música i de la cultura. Era llicenciat en Ciències Exactes.
Josep Maria Dalmau va desenvolupar la seva activitat en diverses iniciatives cíviques, educatives i musicals. Fundador de l'Associació de Música de Girona el 1922 i de l'Orquestra Simfònica de Girona el 1929. Fou un dels principals polítics locals d'Esquerra Republicana a la ciutat de Girona de la Segona República i la Guerra Civil. Va formar part del primer Ajuntament republicà el 1931, primer com a regidor i més tard, amb la renúncia de Santaló, com a alcalde (1934). Durant la guerra, va ser conseller municipal de Cultura (1937-1939), però amb el desfavorable desenvolupament de la guerra s'hagué d'exiliar a Perpinyà. Però, entre els anys 1945 i 1946, va poder retornar a Girona, on havia nascut i on va morir.

## Bibliografia

* Rovira i Virgili, Antoni. Cartes de l'exili, 1939-1949. L'Abadia de Montserrat, 2002, p. 209. ISBN 8484154068, 9788484154068.
* Biografia de Josep Maria Dalmau i Casademont Arxivat 2015-02-08 a Wayback Machine., Ajuntament de Girona.
# Josep Maria Despujol i Dusay

Josep Maria Despujol i Dusay (1812 – 1880) fou un aristòcrata i polític català, comte de Fonollar, diputat a les Corts Espanyoles durant el regnat d'Isabel II i durant la restauració borbònica.

## Biografia

Fill d'una família de propietaris agraris, era el quart fill del marquès de la Palmerola i germà d'Ignasi Maria Despujol i Dusay. Durant el regnat d'Isabel II d'Espanya simpatitzà amb el Partit Moderat, amb el que fou diputat per Vic a les Corts Espanyoles de 1857. Durant el sexenni democràtic es va mostrar partidari de la restauració borbònica en la persona d'Alfons XII. Formà part de la Lliga d'Ordre Social i formà part del comitè de recepció d'Alfons XII a Barcelona el 1875. Fou nomenat tinent d'alcalde de l'ajuntament de Barcelona el 1875 i fou elegit diputat del Partit Conservador pel districte de Tortosa a les eleccions generals espanyoles de 1879. Va ser molt poc actiu, ja que va morir al poc de començar la legislatura. Fou comptador (1875) i vocal (1876) de l'Ateneu Barcelonès, fou un dels fundadors el 1876 de la Unió Barcelonesa de les Classes Productores i va traduir al castellà L'Atlàntida de Jacint Verdaguer.

## Referències

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p. 538
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Canada 3000

Canada 3000 Inc. fou una aerolínia xàrter de baix cost canadenca que duia a terme vols nacionals i internacionals. Durant el seu període d'activitat era l'aerolínia xàrter més gran del món, amb més de noranta destinacions arreu del món, fins que el 2000 passà a oferir un servei regular després de la fusió de Canadian Airlines i Air Canada. Els seus principals competidors eren Air Canada, WestJet i una altra aerolínia xàrter, Air Transat. L'empresa feu fallida el novembre del 2001 després que els seus ingressos es desplomessin com a resultat dels atemptats de l'11 de setembre als Estats Units. Des d'aleshores, hi ha hagut diversos intents de tornar-la a posar en marxa. La seu de l'aerolínia es trobava a Etobicoke, un districte de l'oest de Toronto.

## Referències

* ↑ «Canada 3000 Airlines Worldwide Offices» (en anglès). Canada 3000, 18-01-2001. Arxivat de l'original el 18 gener 2001. [Consulta: 20 maig 2009 2009].
# Cargolet de Zapata

El cargolet de Zapata (Ferminia cerverai) és una espècie d'ocell endèmica de Cuba, igual que el seu gènere (Ferminia Barbour, 1926), del qual és l'única espècie. Pertany a la família Troglodytidae de l'ordre Passeriformes. És una de les aus de més bell cant a Cuba.

## Noms

Ferminia és derivat de Fermín i cerverai és "dedicat a Cervera". L'espècie va ser recol·lectada per primera vegada en 1926 pel naturalista espanyol Fermín Zanón Cervera, i en el seu honor va ser nomenada. En anglès la hi nomena Zapata wren, encara que al principi en la Revista Auk la hi va denominar Cervera's Wren.

## Distribució

És endèmica de la zona de San Tomás en el pantà de Zapata, província de Matanzas a Cuba occidental. Habita en una de les zones menys de la península de Zapata. Prefereix herbassars amb matolls dispersos, que s'inunden amb estacionalitat.

## Descripció

Mesura uns 16 cm de llarg. El color general és castany grisenc. El cap té taques petites i en l'esquena, les ales i la cua té barres negres. Per a baix és de color blanc, amb els flancs de negre. Els ulls són castanys. El bec és llarg, de color beix grisenc. La cua és llarga i la sol posar cap avall quan està posada. Les ales són curtes. Vola poc, camina sobre l'herba sigilosament. Canta fort i melodiosa. Menja sargantanes, insectes, mol·luscs, aranyes i petites fruites.

## Referències

* ↑ «Cargolet de Zapata». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 30/12/2021(català)
# Cargolet de Yucatán

El cargolet de Yucatán (Campylorhynchus yucatanicus) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones amb cactus i matolls de les terres baixes costaneres del nord del Yucatán.

## Referències

* ↑ «Cargolet de Yucatán». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Cantó de Poitiers-5

El cantó de Poitiers-5 és un cantó francès del departament de la Viena, situat al districte de Poitiers. Compta amb 4 municipi i part del de Poitiers.

## Municipis

* Croutelle
* Fontaine-le-Comte
* Ligugé
* Poitiers (part)
* Vouneuil-sous-Biard

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1976 | Pierre Vertadier | UDR |
| 1976-1982 | Raoul Fournier | PS |
| 1982-1994 | Maurice Girault | UDF |
| 1994- | Jean-Pierre Jarry | RPR, després Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cargolet bicolor

El cargolet bicolor (Campylorhynchus griseus) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Zones àrides amb matolls, sabana i ciutats de les terres baixes de Colòmbia (a excepsió del sud), nord, sud i est de Veneçuela, Guyana i nord del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cargolet bicolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Cargolet bigotut meridional

El cargolet bigotut meridional (Pheugopedius genibarbis) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als boscos clars i vegetació secundària de les terres baixes del sud-est del Perú, nord i est de Bolívia i Brasil amazònic i oriental cap al sud fins Mato Grosso i Rio de Janeiro.

## Referències

* ↑ «Cargolet bigotut meridional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Cantó de Neuilly-le-Réal

El cantó de Neuilly-le-Réal és un cantó francès del departament de l'Alier, situat al districte de Molins. Té 9 municipis i el cap és Neuilly-le-Réal.

## Municipis

* Bessay-sur-Allier
* Chapeau
* La Ferté-Hauterive
* Gouise
* Mercy
* Montbeugny
* Neuilly-le-Réal
* Saint-Gérand-de-Vaux
* Saint-Voir

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Jacques Cantat | SFIO |
| 1951-1958 | M. Forest | SFIO |
| 1958-1988 | François Fontaine | CNIP |
| 1988-2001 | Jean Delmas | Divers droite |
| 2001- | Lucien Gonnot | Unió Republicana del Borbonès |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 5.061 | 5.314 | 4.685 | 4.919 | 4.982 | 4.908 | 5.023 |
# Cantó de Neuilly-Saint-Front

El cantó de Neuilly-Saint-Front és un cantó francès del departament de l'Aisne, situat al districte de Château-Thierry. Té 33 municipis i el cap és Neuilly-Saint-Front.

## Municipis

* Armentières-sur-Ourcq
* Bonnesvalyn
* Brumetz
* Bussiares
* Chézy-en-Orxois
* Chouy
* Courchamps
* La Croix-sur-Ourcq
* Dammard
* La Ferté-Milon
* Gandelu
* Grisolles
* Hautevesnes
* Latilly
* Licy-Clignon
* Macogny
* Marizy-Sainte-Geneviève
* Marizy-Saint-Mard
* Monnes
* Monthiers
* Montigny-l'Allier
* Neuilly-Saint-Front
* Passy-en-Valois
* Priez
* Rocourt-Saint-Martin
* Rozet-Saint-Albin
* Saint-Gengoulph
* Silly-la-Poterie
* Sommelans
* Torcy-en-Valois
* Troësnes
* Veuilly-la-Poterie
* Vichel-Nanteuil

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1982 | Robert Penit | PCF |
| 1982-2001 | René Roy | UDF |
| 2001- | André Rigaud | UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.415 | 8.171 | 7.605 | 7.781 | 9.065 | 9.553 | 10.336 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Neuilly-l'Évêque

El cantó de Neuilly-l'Évêque és un cantó francès del departament de l'Alt Marne, situat al districte de Langres. Té 16 municipis i el cap és Neuilly-l'Évêque.

## Municipis

* Andilly-en-Bassigny
* Bannes
* Beauchemin
* Bonnecourt
* Celsoy
* Changey
* Charmes
* Chatenay-Vaudin
* Dampierre
* Frécourt
* Lecey
* Neuilly-l'Évêque
* Orbigny-au-Mont
* Orbigny-au-Val
* Poiseul
* Rolampont

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Charles Barret | RI |
| 1951-1964 | Charles Habert | radical |
| 1964-1988 | André Luciot | Divers droite, després UDR, després RPR |
| 1988- | Francis Arnoud | RPR, després Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 4.342 | 4.640 | 4.220 | 4.392 | 4.351 | 4.364 | 4.597 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carl Siegemund Schönebeck

Carl Siegemund Schönebeck (Lübben, 26 d'octubre de 1758 - segle xix) fou un violoncel·lista i compositor alemany. La major part de les seves obres es van perdre. Les que ens han arribat deixen una impressió d'originalitat i recorden Ludwig van Beethoven.

## Biografia

Schönebeck hauria d'haver estat cirurgià, tal i como volien els seus pares, però es va sentir tan atret per la música que en va rebre classes de la mà del cap del gremi de músics de Lübben ja a partir dels 14 anys. Malgrat els molts anys d'estudi, que va continuar més tard a Grünberg, una ciutat de Silèsia, Schönebeck va aprendre a tocar diversos instruments de vent i el violí de forma bàsicament autodidacta. Quan un virtuós del violoncel va arribar a Grünberg, la seva manera de tocar el va impressionar tant que va aprendre a tocar sol i pel seu compte un instrument que era completament nou per ell.
Al cap de només dos anys, l'orquestra del compte von Dohna, de la ciutat silesiana de Kotzenau va acollir el jove violoncel·lista. L'any 1780, va passar a dirigir el gremi de músics de Sorau, a la Baixa Lusàcia. A fi de perfeccionar el seu domini de l'instrument, va viatjar a Potsdam, on va poder sentir el virtuós francès Jean-Louis Duport, i a Dresden, per tal de tocar amb un altre francès, el violoncel·lista Jean-Balthasar Tricklir.
L'any 1787, Schönebeck va passar a formar part de l'orquestra del duc de Curlàndia, a la ciutat silesiana de Sagan. Quatre anys més tard, va entrar al servei del compte Truchseß de Waldburg, a prop de Königsberg, Prússia. Hi va romandre dos anys fins que es va traslladar a Königsberg per tocar-hi a l'orquestra com a violoncel·lista i a l'església com a organista. Quatre anys més tard, Schönebeck i la seva dona van intentar establir-se de nou a Lübben com a agricultors, però sense èxit.
El violoncel·lista es va dedicar a compondre i a donar classes de música a la seva ciutat natal. L'any 1800 va presentar les seves pròpies obres a Leipzig.
No se sap en quin any va morir. En el quart tom del seu diccionari de músics i compositors "Neues Lexikon der Tonkünstler" publicat l'any 1814, Ernst Ludwig Gerber el descriu com un mestre encara viu, encara que altres fonts daten la seva mort l'any 1096.

## Obres

Schönebeck va compondre operetes, obres per a duos de dos violoncels i també de violoncel i viola, per a quartets i també concerts per a violoncel, per a flauta, per a corn, i per a clarinet. La major part d'aquestes obres s'ha perdut.

## Bibliografia

* Gerber, Ernst Ludwig: Neues historisch-biographisches Lexikon der Tonkünstler. Band 4 (S−Z), Leipzig, 1814, (Biografia de Schönebeck en línia)
# Casa a Sellui

La Casa a Sellui és una obra de Baix Pallars (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta molt irregular, adaptada a la forta inclinació del terreny, motiu pel qual a l'est s'aixeca sobre un imponent mur de contenció de tosc aparell irregular i grans blocs a les cantonades amb la finalitat de salvar el desnivell. Per sobre d'aquest mur s'aixeca la casa, d'un parell de pisos i murs arrebossats. És de destacar una torre de planta circular o semicircular, en part imbuïda en el mur, que presenta a la part alta un balcó semicircular.

## Referències

* ↑ «Casa a Sellui». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Carlos Carbonell

Carlos Carbonell és el nom dels següents personatges:
* Carlos Carbonell Antolí (1916 - 2009), cirurgià, catedràtic i degà de la Universitat de València «Enllaç».
* Carlos Carbonell y Morand (Alcoi, 1856 - Còrdova, 1917), empresari oleïcola
* Carlos Carbonell Pañella (1873 - 1933), arquitecte, autor de l'Ajuntament de València «Enllaç».
* Carlos Carbonell Gil, Tropi (València, 1995) futbolista.
# Caseta de camp (Freginals)

La Caseta de camp és una obra de Freginals (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Caseta de camp construïda murs de maçoneria i coberta de rajola. A l'interior de la casa el pagès organitzava l'estada temporera... A la part baixa s'hi disposa d'una zona per estar i fer el menjar, darrera la porta i sota del tronat es reserva la zona per al corral. El tronat serà la cambra-dormitori.

## Referències

* ↑ «Caseta de camp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Caseta de camp». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Carme Llauradó i Martí

Carme Llauradó i Martí, de cala Font de Juncosa de les Garrigues (Juncosa de les Garrigues, 20 d'octubre de 1915 - Balaguer, 5 de gener de 2005) va ser una mestra catalana. Va desenvolupar diverses iniciatives a favor de la gent gran a les comarques de Ponent, com la fundació de casals i promoció de l'extensió universitària. Per aquest motiu va rebre la Creu de Sant Jordi el 1994. Va estar casada amb Josep Sellart i Roma (*1909 - ✝︎), amb el qual va tenir dues filles i dos fills i, sis netes i nou nets.
# Carme Llorens i Gilabert

Carme Llorens i Gilabert (Barcelona, 1927 – 1 d'abril de 2020) fou una esmaltadora i orfebre catalana.
Carme Llorens va ingressar de ben jove a l'Escola Massana, on estudià entre el 1942 i el 1950, especialitzant-se en l'esmalt al foc sobre metalls sota el mestratge de Miquel Soldevila i Valls; amb altres dels seus deixebles, formà part del que es coneix com a Escola de Barcelona d'esmalt. Anys més tard hi tornaria per formar-se com a orfebre. A la Massana hi va conèixer el seu marit, Jordi Vila i Rufas, retaulista i també professor de la institució.
A partir dels anys seixanta, Llorens va desenvolupar la seva carrera com a esmaltadora professional. Durant la seva llarga trajectòria el seu estil va evolucionar des de l'academicisme dels seus primers treballs a una progressiva experimentació amb tècniques i materials diversos, amb un creixent treball de les textures. Va participar regularment en mostres nacionals i internacionals, a més de realitzar nombroses exposicions personals. La seva obra, habitual en galeries d'art, és present en diverses col·leccions privades i està representada en el Museu del Disseny de Barcelona i en el Museu de l'Esmalt Contemporani de Salou. En el moment de la seva mort, causada per l'epidèmia de Covid-19, era la degana del Centre d'Informació i Difusió de l'Art de l'Esmalt (CIDAE).

## Referències

* ↑ Ressenya d'exposició a la Sala Rovira de Barcelona, juny de 1988
* ↑ Ressenya d'exposició a la Sala Rovira de Barcelona, març de 1992
* ↑ Art x 5, 1973
* ↑ Art Lanka, 1994
* ↑ Canals, 1994
* ↑ Artenbrut, 1995
* ↑ 2016-2017 El creixement de les col·leccions, Barcelona: Museu del Disseny, 2019
* ↑ "Carme Llorens", CIDAE, 125 (2020)

## Bibliografia

* Diccionario biográfico de artistas de Cataluña : desde la época romana hasta nuestros días dir. per J.F. Ráfols. Barcelona: Diccionario Ràfols, 1989.
* Carme Llorens: esmalts. Barcelona: CIDAE, 2010 (Saber fer).
* Jesús-Ángel Prieto Villanueva. La lluita pel reconeixement dels oficis artístics i l'Escola Massana de Barcelona: el cas dels esmalts, la ceràmica i la joieria, tesi doctoral, Barcelona: Universitat de Barcelona, maig 2017.
# Carlos Merino Vázquez

Carlos Merino Vázquez (Madrid, 1942 - 19 de maig de 2006) va ser un advocat i polític espanyol.
Treballà com a professor de dret a la Universitat Complutense de Madrid. Vinculat a la UCD durant la transició espanyola, fou nomenat governador civil d'Alacant en juliol de 1979, però en juliol de 1980 deixà el càrrec quan fou nomenat director general d'Ordenació del Comerç i de l'Institut de Reforma de les Estructures Comercials (Iresco). Deixà el càrrec en desembre de 1981, quan fou nomenat Subsecretari de Transports i Comunicacions en l'últim govern de Leopoldo Calvo Sotelo.
En 1992 fou nomenat director general d'Ecotel, empresa filial de Telefónica dedicada a mesurar les audiències de televisió. En 2003 fou nomenat subdelegat del govern a la Comunitat de Madrid.

## Referències

* ↑ Esquela al diari ABC, 21 de maig de 2006
* ↑ Real Decreto 1861/1979, de 30 de julio, por el que se nombra Gobernador civil de la provincia de Alicante a don Carlos Merino Vázquez
* ↑ Real Decreto 1221/1980, de 20 de junio, por el que se nombra a don Carlos Merino Vázquez Director general de Ordenación del Comercio y Director del Instituto de Reforma de las Estructuras Comerciales (IRESCO).
* ↑ Real Decreto 3532/1982, de 7 de diciembre, por el que cesa como Subsecretario de Transportes, Turismo y Comunicaciones don Carlos Merino Vázquez
* ↑ Carlos Merino, nuevo director ejecutivo de Ecotel, El País, 8 de març de 1992
* ↑ El Gobierno nombra un subdelegado para Madrid, El País, 10 de juliol de 2003