OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1762 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1762 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 29 de juny de 2007. Després d'observar les resolucions anteriors sobre l'Iraq, el Consell va decidir rescindir l'Oficina de Verificació Nuclear relacionada amb l'Agència Internacional de l'Energia Atòmica (OIEA) a l'Iraq. La resolució, patrocinada pel Regne Unit i els Estats Units, fou aprovada per 14 vots a favor i cap en contra, però amb l'abstenció de Rússia.

## Detalls

Addicionalment, el Consell va demanar al Secretari General Ban Ki-moon transferir tots els fons no compromesos pendents en el compte de custòdia de la UNMOVIC al Govern de l'Iraq, a través del Fons de Desenvolupament per a l'Iraq en el pròxim tres mesos i prendre mesures per garantir que es mantingui un estricte control de la informació sensible relacionada amb la proliferació d'armes de destrucció massiva, dels arxius de la UNMOVIC.
Un altre mandat del text va convidar al Govern iraquià a informar al Consell en el termini d'un any sobre els progressos realitzats en l'adhesió a tots els tractats de desarmament i no proliferació i acords internacionals relacionats, especialment la Convenció sobre Prohibició del desenvolupament, producció, emmagatzematge i ús d'armes químiques (Convenció sobre Armes Químiques) i el Protocol addicional al seu Acord de Salvaguardes.
L'annex a la resolució és una carta del Secretari d'Estat dels Estats Units, Condoleezza Rice, i del Secretari d'Estat d'Afers Exteriors i del Commonwealth del Regne Unit, David Miliband, informant al Consell que s'havien pres mesures adequades per "assegurar, eliminar, desactivar, inutilitzar, eliminar o destruir" les conegudes armes de destrucció massiva de l'Iraq i tots els elements coneguts dels seus programes per desenvolupar aquestes armes. Una carta de Hoshyar Zebari, el Ministeri d'Afers Exteriors de Iraq, també adjuntat a la resolució, va demanar la finalització dels mandats de l'UNMOVIC i l'OIEA.

## Referències

* ↑ «SECURITY COUNCIL TERMINATES WEAPONS INSPECTORS' MANDATE IN IRAQ BY VOTE OF 14-0-1; REMAINING FUNDS DIVERTED FOR DEVELOPMENT; STRICT CONTROL OF ARCHIVES SOUGHT». United Nations, 29-06-2007.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1701 a la 1800 (2007 - 2008)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Antonio Molina Valls

Antonio Molina Valls (Badalona, 10 de novembre de 1927 - 4 d'agost de 2018) fou entrenador del Club Joventut Badalona en diferents moments de la història del club.
Molina va ser entrenador de les categories inferiors de la Penya i va arribar a entrenar el primer equip en dues ocasions entre els anys 1947 i 1970. Des de l'any 1970 va combinar la tasca a les pistes amb la feina de delegat federatiu del Club, i des del 1982, ja sense exercir de tècnic, també realitza de delegat de camp del primer equip.
Durant el partit entre el Joventut i el Manresa de la temporada 2007-08, el Club li va retre un homenatge pel seu 80è aniversari i els 60 anys de vinculació a l'entitat. A més rebé la medalla Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya i fou nomenat Històric del Bàsquet Català.

## Referències

* ↑ «Fallece Antonio Molina, histórico del club Joventut Badalona» (en castellà). ACB, 04-08-2018 [Consulta: 4 agost 2018]. Arxivat 5 August 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-08-05. [Consulta: 4 agost 2018].
* ↑ «Ens ha deixat l'Antonio Molina, històric del Club Joventut Badalona». Web oficial CJB, 04-08-2018 [Consulta: 4 agost 2018].
* ↑ «Antonio Molina Valls». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Salades de Conill

Les Salades de Conill estan situades als termes municipals d'Ossó de Sió i Tàrrega i estan formades per salobrars endorreics situats entre camps de conreu. L'orografia del terreny provoca la formació de petits entollaments endorreics, que originen sòls salins poc aptes per al conreu. Així, aquests terrenys no es conreen i són ocupats per claps de vegetació natural en un entorn predominantment agrari.
Aquesta zona devia ocupar una extensió força superior fa uns anys (tant en direcció oest com en direcció est), tal com semblen indicar els tamarigars existents als marges dels conreus i les zones on aquests presenten creixements molt reduïts o plantes "cremades" per la salinitat del sòl.
La vegetació és formada bàsicament per un matollar halòfil, amb plantes com salat ver (Suaeda vera), salat blanc (Atriplex halimus), siscall (Salsola vermiculata), alguns limòniums, etc. També hi ha claps de jonqueres, amb Scirpus holoschoenus, Juncus acutus, Scirpus maritimus, etc. Hi ha abundants tamarius, alguns de gran port que arriben a formar una petita bosquina.
Pel que fa als hàbitats d'interès comunitari, es pot considerar que hi apareixen els hàbitats 92D0 Bosquines i matollars meridionals de rambles, rieres i llocs humits (Nerio-Tamaricetea) (tamarigars) i 1430 Matollars halonitròfils (Pegano-Salsoletea).
A la zona hi ha alguns abocaments de residus molt puntuals. El principal factor d'amenaça prové de l'expansió dels conreus i de la sobrecàrrega ramadera. Hi ha un pou circular construït amb pedra seca al sector NE.
Aquesta zona humida -Les Salades de Conill- està situada dins l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5130036 "Plans de Sió".

## Vegeu també

* Conill (Tàrrega) - poble (ara despoblat) d'on s'origina el nom

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Salades de Conill». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 12 setembre 2014].
# Visa Cash

Visa Cash és una aplicació de moneder electrònic per targetes intel·ligents propietat de VISA.
Provat en diversos llocs del món (pe. Leeds, Regne Unit a 1997), el sistema funciona a través d'un xip integrat en una targeta bancària.
La targeta es carrega amb efectiu a través de caixers automàtics especialitzats, i els diners pot ser més tard gastat inserint la targeta en el lector de targeta d'un minorista i prement un botó per confirmar la quantitat. No es necessita PIN ni signatura, la qual cosa el converteix en una forma ràpida d'operar per a l'usuari.

## Vegeu també

* Targeta intel·ligent
* Targeta moneder
* EMV
* ISO 7816
* Targeta Octopus
# Lau teilatu

«Lau teilatu» —en català: ‘Quatre teulades'— és un senzill de la banda de pop rock basca Itoiz, enregistrat el 1976 i inclòs per primera vegada en l'àlbum homònim de la banda.
«Lau teilatu» és, probablement, una de les cançons més populars en llengua basca de la primera meitat de la dècada de 1980.

## Versions

Artistes dels més diversos gèneres musicals han realitzat les seves pròpies versions de la cançó, entre els quals cal destacar:
* Mikel Erentxun —exvocalista de Duncan Dhu— a duo amb Amaia Montero —ex La Oreja de Van Gogh—, que la van interpretar el 2006 per a l'àlbum recopilatori Gaztea: The Singles.
* La Orquesta Sinfónica de Bilbao (BOS) feu un concert simfònic amb diversos èxits d'Itoiz.

## Referències

* 1 2 P. Chávarri, Inés «Juan Carlos Pérez hace renacer a Itoiz en versión sinfónica». El País, 04-07-2009 [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Nuevo dueto: Amaia y Mikel Erentxun "Lau Teilatu"» (en castellà), juliol 2007. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2007. [Consulta: 18 juliol 2014].

## Enllaços externs

* «Lau teilatu» a YouTube
# Tàngara de carpó blanc

La tàngara de carpó blanc (Cypsnagra hirundinacea) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae) i única espècie del gènere Cypsnagra Lesson, R, 1831.

## Hàbitat i distribució

Viu a sabanes obertes, praderies i camps de les terres baixes al centre, sud i est del Brasil, nord i est de Bolívia i nord-est de Paraguai.

## Referències

* ↑ «Tàngara de carpó blanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Leiningen-Neudenau

Leiningen-Neudenau és el nom que va agafar el comtat de Leiningen-Heidesheim el 1803. Va existir fins al 1806 en què fou mediatitzat. Va tenir un sol comte: Wenceslau Josep, del 1803 al 1806. Aquest darrer comte sobirà va morir el 1825.

## Enllaços externs

* Mediatized House of Leiningen. Official Website of the Almanach de Saxe Gotha
# Maria da Graça

Maria da Gràcia és un barri de la Zona Nord del municipi del Rio de Janeiro.
El IDH de la regió, l'any 2000, era de 0,860: el 42è millor del municipi de Rio, havent estat estudiat junt amb Del Castilho.
Limita amb els barris del Jacarezinho, Del Castilho, Higienópolis, Cachambi i Manguinhos.

## Història

A la regió hi havia la Hisenda Maria da Graça, de la família Cardoso Martins. Va ser adquirida, més tard, per la Companhia Immobiliaria Nacional S/A que, el 1925, va urbanitzar el Bairro-Jardim Maria da Graça, entre el Carrer Miguel Ângelo, l'antiga Avinguda Suburbana, actual Avinguda Do Hélder Càmera, la Línia Auxiliar del ferrocarril Cèntric de Brasil i el barri Del Castilho.
L'antiga Fàbrica Cruzeiro de fósforos va donar lloc a la “General Electric - GE” d'equipaments elèctrics. L'àrea limita amb la comunitat de Jacarezinho.
L'Estació Dr. Cesário Machado va ser inaugurada el 1895, mentre que l'Estació Maria da Graça va ser inaugurada el 1929. Ambdues pertanyien la Línia Auxiliar de l'EFCB i avui es troben fora de servei. Amb la construcció de la Línia 2 del Metro, Maria da Gràcia va guanyar una nova estació el 1983.

## Referències

* ↑ «Bairros do Rio» (en portuguès). [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «IDH dos bairros da cidade do Rio de Janeiro - WikiRio» (en portuguès). www.wikirio.com.br. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «IDS RIO BAIRROS 2000» (en portuguès). [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Bom Vizinho». [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «MARIA DA GRAÇA (Zona Norte).». [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «Mapa del metro de Rio de Janeiro, Brasil». [Consulta: 17 desembre 2020].

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.
# El amor del capitán Brando

El amor del capitán Brando és una pel·lícula espanyola de 1974 dirigida per Jaime de Armiñán.

## Argument

Durant els últims anys de la dictadura franquista, Fernando (Fernando Fernán Gómez), un vell exiliat republicà, torna a casa després d'una llarga absència.
La mestra del poble, Aurora (Ana Belén), és una dona jove i atractiva, amb la qual Fernando voldria tenir una relació amorosa. Un dels alumnes d'Aurora, Juan (Jaime Gamboa), és un noi de 12 anys molt intel·ligent. Té molta imaginació i juga a ser el capità Brando. També a ell li agrada la mestra. Fins i tot se sent enamorat d'ella.

## Comentaris

Pel·lícula que va tenir un gran èxit, no només a Espanya, sinó també a l'estranger. Va ser rodada en la seva major part a Pedraza, un poble de molt encant arquitectònic, situat prop de Segòvia. És considerada una de les primeres pel·lícules de destape per un nu frontal de pit d'Ana Belén.

## Premis

La pel·lícula va guanyar el premi del jurat de lectors del rotatiu Berliner Morgenpost en el Festival Internacional de Cinema de Berlín. En aquest mateix festival va obtenir la nominació a la millor pel·lícula.

## Notes

* ↑ Aquel verano del destape, El Mundo, 26 d'agost de 2015

## Enllaços externs

* El amor del capitán Brando a Fotogramas
# Vol des d'Ashiya

Vol des d'Ashiya (títol original: Flight from Ashiya, també coneguda com Ashiya Kara no hiko) és una pel·lícula de 1964 sobre el servei de rescat aeri de la Força Aèria dels EUA, que vola des de la base aèria d'Ashiya, al Japó. Aquesta pel·lícula de coproducció estatunidenca i japonesa està dirigida per Michael Anderson i protagonitzada per Yul Brynner, Richard Widmark i George Chakiris. La pel·lícula es basava en la novel·la de 1956 Rescue! d'Elliott Arnold (reimpresa com Flight from Ashiya el 1959). Va ser estrenada al Japó com Ashiya Kara no hiko. Està doblada al català.

## Argument

Una tripulació de vol intenta salvar els supervivents d'un naufragi a la costa del Japó durant un tifó.

## Repartiment

* Yul Brynner com sergent Mike Takashima
* Richard Widmark com tinent coronel Glenn Stevenson
* George Chakiris com tinent John Gregg
* Suzy Parker com Lucille Caroll
* Shirley Knight com Caroline Gordon / Stevenson
* Danièle Gaubert com Leila

## Producció

La fotografia principal de Vol des d'Ashiya va començar el 27 d'agost de 1962, amb un programa de rodatge de 12 setmanes. La majoria de les seqüències van tenir lloc al Japó amb els exteriors de la base aèria filmats a la Base Aèria de Tachikawa, seu del 39è Esquadró de Rescat Aeri de la USAF. Es van subministrar a la producció dos dels hidroavións amfibis Grumman HU-16 Albatross de dos motors radials de l'esquadró. [N 2]

## Recepció

El crític cinematogràfic Howard Thompson, escrivint a The New York Times, va ser mordaç en la seva ressenya sobre Vol des d'Ashiya : "De tant en tant, és divertit veure com de dolenta pot ser una pel·lícula. Qualsevol persona interessada hauria d'agafar 'Vol des d'Ashiya', que va obrir ahir al Palace i altres cinemes".
L'historiador del cinema d'aviació Stephen Pendo, a Aviation in the Cinema (1985) va tenir una reacció similar; Vol des d'Ashiya va ser "avorrida" i arruïnada per "massa flashbacks".

## Referències

* ↑ Paris 1995, p. 182.
* ↑ Orriss 2018, p. 152.
* ↑ «Vol des d'Ashiya». esadir.cat. [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ Beck 2016, p. 91.
* ↑ Thompson, Howard. "Review: 'Flight From Ashiya' at premiere showcases." The New York Times, April 23, 1964. Retrieved: June 23, 2019.
* ↑ Pendo 1985, p. 28.

## Bibliografia

* Beck, Simon D. The Aircraft-Spotter's Film and Television Companion. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, 2016. ISBN 9-781476-663494.
* Orriss, Bruce. When Hollywood Ruled the Skies: The Post World War II Years. Hawthorne, California: Aero Associates Inc., 2018. ISBN 978-0-692-03465-1.
* Paris, Michael. From the Wright Brothers to Top Gun: Aviation, Nationalism, and Popular Cinema. Manchester, UK: Manchester University Press, 1995. ISBN 978-0-7190-4074-0.
* Pendo, Stephen. Aviation in the Cinema. Lanham, Maryland: Scarecrow Press, 1985. ISBN 0-8-1081-746-2.
# Lauadèr de Bossòst

La Lauadèr de Bossòst és una antiga font pública del municipi de Bossòst (Vall d'Aran). És una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Aquesta antiga font pública de Bossòst està situada en el cap de la vila i vora de les bordes.

## Descripció

Els elements tradicionals de la font, disposats en aquest cas en sentit transversal al carrer, amb l'obertura frontal (no longitudinal com és habitual) han estat força renovats. Conserva en la paret de fons el brollador amb un canal en esbiaix resolta en pedra que nodreix una pica i tot seguit un abeurador sese caràcter.Al damunt, una inscripció en vermell ens recorda el nom del promotor: Joan Peremiquel. Els murs perimetrals amb tres pilars a cada banda suporten una notable coberta formada per la tradicional estructura d'encavallades de fusta o "charpanta" amb els cabrirons que suporten les bigues "sabatères" "vrentères" i la "bisca", reforçades amb el "saumet" i els "trauets" i al damunt un llosat de pissarra de dues aigües,amb les peces clavades en les taules. El frontó del "penalèr" tanca un empostissat.

## Història

Els Peremiquel són documentats al davant de la vila i del terçon de Bossòst d'ença de l'any 1613.

## Referències

* 1 2 «Lauadèr de Bossòst». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Tàngara de carpó opalí

La tàngara de carpó opalí (Tangara velia) és un ocell de la família dels tràupid (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i vegetació secundària de les Guaianes, Amazònia occidental i nord i est del Brasil.

## Taxonomia

Alguns autors consideren que la població de Brasil oriental, és en ealitat una espècie de ple dret:
* Tangara cyanomelas (Wied-Neuwied, 1830) - tàngara pitargentada.

## Referències

* ↑ tàngara de carpó opalí «Tàngara de carpó opalí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ tàngara pitargentada «Tàngara de carpó opalí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Resolució 1766 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1766 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 23 de juliol de 2007. Condemnant una entrada d'armes que continuava amenaçant la pau i la seguretat a Somàlia, el Consell de Seguretat va ampliar el mandat del Grup que va establir el 2004 per supervisar l'embargament d'armes d'aquest país durant sis mesos addicionals.

## Detalls

Mitjançant l'aprovació de la resolució, el Consell va demanar al grup d'experts que continués investigant, en coordinació amb els organismes internacionals pertinents, violacions de la prohibició d'armes, mitjans de transport per armes il·lícites i activitats que generessin ingressos per finançar compres d'armes.
També va demanar al Grup que treballés estretament amb el comitè del Consell sobre l'embargament per elaborar recomanacions per a mesures addicionals per millorar el compliment i per identificar formes en què els Estats de la regió podrien ajudar-se a facilitar l'aplicació del règim de sancions.
L'embargament d'armes es va imposar a Somàlia el 1992, un any després de la caiguda del règim del president Muhammad Siad Barre. El país no ha tingut cap govern nacional que funcioni des d'aleshores i s'ha vist afligit pels combats entre faccions.

## Referències

* ↑ «SECURITY COUNCIL EXTENDS MANDATE OF GROUP MONITORING SOMALIA ARMS EMBARGO FOR SIX MONTHS, UNANIMOUSLY ADOPTING RESOLUTION 1766 (2007)». United Nations, 23-07-2007.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1701 a la 1800 (2007 - 2008)
* Guerra Civil somali

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Muhamir

Muhamir fou una confederació tribal sudaràbiga al Iemen a la zona de Nadjran. Atacada pels sabeus al segle vii va caure sota la seva influència i encara hi restava al segle iii aC. Llavors la penetració de les tribus àrabs van alterar la situació i la influència sabea es va esvair.

## Referències

* Mounir Arbach, « La situation politique du Jawf au Ier millénaire avant J.-C. », Chroniques yéménites en línia, 11/2003, posat en línia 10 de setembre 2007, Consulta 31 d'octubre 2010. URL :
# Marthe Gautier

Marthe Gautier (10 setembre 1925 – 30 abril 2022) va ser una pediatra i investigadora francesa, directora honorària d'investigació de l'Institut national de la santé et de la recherche médicale (INSERM), especialitzada en cardiopediatria, va tenir un paper important en el descobriment, l'any 1959, del cromosoma responsable de la trisomia 21 (o síndrome de Down), en col·laboració amb Jérôme Lejeune i Raymond Turpin.

## Referències

* ↑ «Décès de Marthe Gautier, découvreuse de la trisomie 21» (en francès). [Consulta: 4 maig 2022].
* ↑ Redacció. «Mor Marthe Gautier, la descobridora silenciada de l’origen de la síndrome de Down», 02-05-2022. [Consulta: 4 maig 2022].
# Antònia Abante i Vilalta

Antònia Abante i Vilalta (Barcelona, 14 de febrer de 1921 – 2007) fou una poeta catalana que signà amb el pseudònim d'Homar Gris o Oh! Mar gris. Va ser cofundadora del grup Poesia Viva l'any 1977.
Era filla de Josep Abante i Pallach i d'Antònia Vilalta i Vilaró.

## Poesia publicada

* Ressons de pàtria i família (autoeditat, 1979)
* Poesia per al poble (autoeditat, 1983)
* SI FA SOL (autoeditat, 1985)
* Cançons de camí nou (Estudi d'en llop, 1991)
* Mel i fel, a l'entorn de l'amor (Ajuntament del Masnou, 1993)

## Premis

* 1993: Premi Goleta i Bergantí de poesia d'El Masnou per Mel i fel, a l'entorn de l'amor

## Referències

* ↑ Antònia Abante i Vilalta al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «esquela de Antònia Vilalta Vilaró». La Vanguardia, 11-11-1951, pàg. 13.
# Via verda del riu Tajuña

La via verda del riu Tajuña és una via verda que parteix de la localitat madrilenya d'Arganda del Rey i finalitza en Ambite, també en la Comunitat de Madrid (Espanya), que segueix l'antic traçat del ferrocarril del Tajuña. Existeix una alternativa d'acabar en Estremera, prenent el desviament en Carabaña.
La via verda del Tajuña discorre paral·lela al riu del mateix nom, per un agradable paisatge de vegas. Aquesta antiga via de tren remolatxer reconvertida en ruta ciclista ens acosta a pobles de riques tradicions com Morata de Tajuña, Tielmes i Carabaña. Té una longitud de 47 quilòmetres aproximadament.

## Recorregut

La sendera comença a Arganda del Rey, prop de l'Hospital d'Arganda, i del metro. Després d'un tram de lleugera pujada de cinc quilòmetres aproximadament s'arriba a la Cementera de Valderrivas, després de coronar l'alt, es descendeixen 6 quilòmetres fins a arribar a Morata de Tajuña. Els següents pobles són Perales de Tajuña, Tielmes, Carabaña, i un desviament ens deixa l'opció de seguir fins a Orusco i acabar en l'antiga estació de tren de Ambite, (reconvertida en bar i piscina municipal del poble) o bé prendre la Via verda del Tren dels 40 dies fins a Estremera. El traçat íntegrament està asfaltat i convenientment senyalitzat, encara que hi ha trajectes en els quals la via es comparteix amb vehicles a motor.

## Vegeu també

* Ferrocarril del Tajuña
* Via verda

## Referències

* ↑ «V.V. del Tajuña - Itinerario de las Vías Verdes de España». [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ Vía verde en Madrid.org

## Enllaços externs

* Via verda del Tajuña Consorci Regional de Transports de Madrid
# Vicent Climent Navarro

Vicent Climent Navarro (València, ca. 1872 - Barcelona 19 de març del 1923) va ser un pintor valencià. Va estudiar a l'Escola de Belles Arts de València. El 1897, aconsegueix per oposició la càtedra de dibuix natural i de l'antic de l'Escola de Barcelona, on mor, i on va tenir alumnes tant destacats com Pablo Picasso i Manuel Pallarès i Grau. Sobre el taüt, cobert amb la bandera del Cercle Regional Valencià, del qual el finat havia estat president, es van col·locar corones amb afectuoses dedicatòries.

## Cartell de l'Exposició Regional Valenciana del 1909

Al concurs de cartells convocat pel Comitè organitzador de l'Exposició Regional del 1909, realitzat en el Cercle de Belles Arts durant 1908, Vicent Climent va obtenir el primer premi amb el lema “Emporio” ('empori'). El cartell representa el comerç oferint una corona de llorer a l'agricultura, a la ciència i a les belles arts. En els angles superiors, sobre rajoles, es veuen els escuts de les tres províncies valencianes; en els inferiors, els de l'Ateneu Mercantil de València i la Diputació provincial; sobre aquell, la senyera cau en airosos plecs. Al fons, el mar encalmat, i tanca el cartell l'anunci de l'Exposició sobre rajoles. El cartell va ser imprés en la litografia del Sr. Durà.

## Referències

* AGRAMUNT LACRUZ, Francisco, Diccionario de artistas valencianos del siglo XX, Editorial Albatros, València, 1999.
* DDAA, Gran enciclopedia de la Comunidad Valenciana, València, 2005.
* Notícia en La Vanguardia.
* ↑ Cercle de Lectors Josep Palau i Fabre, Picasso i els seus amics catalans, pàg.39-40 (ISBN 84-672-1858-4