OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rolls-Royce Trent 500

El Rolls-Royce Trent 500 és un motor d'aviació turboventilador d'alt índex de derivació que fou desenvolupat a partir del Rolls-Royce RB211 i forma part de la família de motors Trent.

## Disseny i desenvolupament

El 1995, Airbus començà a avaluar motors per a dos derivats de llarg abast nous del seu avió quadrireactor A340, designats A340-500/-600. Els models existents -200 and -300 eren impulsats per motors CFM International CFM56. Tanmateix, el CFM56 estava al límit de la seva capacitat de desenvolupament i no podria impulsar el nou A340-500/-600. L'abril del 1996, Airbus signà un acord amb General Electric per desenvolupar un motor adequat, però decidí no comprometre's quan General Electric exigí un acord d'exclusivitat per a l'A340. Després d'un concurs amb Pratt & Whitney, Airbus anuncià el 15 de juny del 1997 a la Fira Aeronàutica de París que havia elegit el Trent 500 per impulsar l'A340-500 i l'A340-600.
El Trent 500 fou encès per primera vegada el maig del 1999 i certificat el desembre del 2000. Entrà en servei en l'A340-600 amb Virgin Atlantic Airways el juliol del 2002 i en l'avió de molt llarg abast A340-500 amb Emirates el desembre del 2003. Quan la producció de l'Airbus A340 arribà a la seva fi el 2011, s'havia entregat un total de 131 A340-500/-600 equipats amb 524 motors Trent 500. Lufthansa n'és el principal operador, amb 24 A340-600.
El Trent 500 impulsa l'Airbus A340-500 i l'A340-600. Fou certificat amb un empenyiment de 270 kN, però fou reduït a 240 kN amb la denominació Trent 553 per a l'A340-500 i a 250 kN amb la denominació Trent 556 per a l'A340-600 i l'A340-500HGW. Tanmateix, l'A340-600HGW (High Gross Weight, 'Alt Pes Brut'), una versió millorada de l'A340-600, en porta una versió de 270 kN. El Trent 500 té el mateix ventilador de corda ampla que el Trent 700, juntament amb un nucli adaptat del del Trent 800.

## Referències

* ↑ «Airbus A340-600» (en anglès), 21-03-2000. Arxivat de l'original el 3 setembre 2009. [Consulta: 12 febrer 2017].
* ↑ «Airbus Orders & deliveries» (fulla de càlcul Excel) (en anglès). Airbus. Arxivat de l'original el 14 juliol 2014. [Consulta: 12 juliol 2014].
* ↑ «Press Packs» (en anglès). [Rolls-Royce], 01-02-2002 [Consulta: 5 desembre 2008]. Arxivat 2007-10-23 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-10-23. [Consulta: 26 juny 2019].
# Martos

Martos és un municipi espanyol situat en el sud-oest de la Província de Jaén, a Andalusia, a 24 km de la capital provincial.
Es considera una ciutat clau en l'Àrea metropolitana de Jaén, ja que és la segona ciutat més important d'aquesta àrea després de Jaén. La ciutat ha crescut gràcies a la indústria generada al voltant de l'empresa del sector de l'automòbil Valeo i al sector olivarer.
Els límits municipals de Martos són: al nord amb els termes de Torredonjimeno i Jamilena, a l'est amb els de Los Villares i Fuensanta de Martos, al sud amb els d'Alcaudete i Castillo de Locubín, i a l'oest amb els de Santiago de Calatrava i Almedinilla (aquest últim de Còrdova).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 22.391 | 22.637 | 22.732 | 22.702 | 22.688 | 22.862 | 23.719 | 23.804 | 24.061 | 24.141 |
# Auló

* Per a altres significats, vegeu «Vlorë».
Auló (grec antic: Αὐλών) fou una vall de Messènia, al nord-oest del país, a la frontera amb l'Èlida, i segurament també el nom de la vila principal. Per aquesta vall un camí portava a Lèpreon. Pausànies parla del temple de l'Asclepi Auloni, pròxim al riu Neda, però no se sap segur si hi havia també una ciutat de nom Auló. Unes runes trobades a la vora del riu Ciparissos i de la desembocadura del Neda es pensa que podrien correspondre a la ciutat.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 384. ISBN 9788441224223.
* ↑ «Pausanias, Description of Greece, Messenia, chapter 36, section 7». [Consulta: 25 desembre 2018].
* ↑ Smith, William (ed.). «Aulon». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 febrer 2021].
# Patrica

Patrica és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 70 km al sud-est de Roma i a uns 10 km al sud-oest de Frosinone.
Patrica limita amb els municipis de Ceccano, Frosinone, Giuliano di Roma i Supino.
L'1 de gener de 2019 tenia 3.151 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* Web oficial de Patrica (italià)
# Walter Ackerman

Walter Ackerman (Nova York, 28 de juny de 1881 - Bishop, Califòrnia, 12 de desembre de 1938) va ser un actor estatunidenc. Va aparèixer a 7 pel·lícules entre 1909 i 1933.

## Filmografia

* A Midsummer Night's Dream (1909) .... Demetrius
* Rugged Water (1925) .... Cook
* Man of the Forest (1926) .... Segon diputat
* Aflame in the Sky (1927) .... Desert Rat
* Back to God's Country (1927) .... Clerk
* Bride of the Desert (1929) .... Solomon Murphy
* King Kong (1933, no surt als crèdits) .... Periodista
# Vol espacial no tripulat

Un vol espacial no tripulat és tota activitat espacial sense una presència humana necessària a l'espai. Això inclou totes les sondes espacials, satèl·lits i naus espacials robòtiques i missions. El vol espacial no tripulat és el contrari dels vols espacials tripulats

## Vol espacial no tripulat

Les subcategories del vol espacial no tripulat són les “naus espacials robòtiques” (objectes) i “missions espacials robòtiques” (activitats).
Una nau espacial robòtica és una nau espacial sense persones a bord, que normalment està sota control telerobòtic. Una nau espacial robòtica que està dissenyada per realitzar investigacions científiques, sovint s'anomena sonda espacial.
Les missions espacials no tripulades són les que utilitzen naus espacials controlades remotament. La primera missió espacial no tripulada va ser el Spútnik I, llançat el 4 d'octubre de 1957 per orbitar la Terra. Les missions espacials on animals però no humans són a bord són considerades missions no tripulades. Les missions espacials amb una tripulació mixta d'un humà i un altre animal són considerades missions tripulades.

### Beneficis

La majoria de missions espacials són adequades per operacions telerobòtiques que tripulades, causa del menor cost i menor factors de risc. A més, algunes destinacions planetàries com ara Venus o en la proximitat de Júpiter són massa hostils per a la supervivència humana, donada la tecnologia actual. Els planetes exteriors com ara Saturn, Urà i Neptú són massa lluny per arribar amb l'actual tecnologia dels vols espacials tripulats, per tant, les sondes telerobòtiques són l'única manera d'explorar.

## Vegeu també

* Cronologia de l'exploració del Sistema Solar

## Bibliografia

* Erik Gregerson (2010): "An Explorer's Guide to the Universe – Unmanned Space Missions", Britannica Educational Publishing, ISBN 978-1-61530-052-5 (eBook)

## Enllaços externs

* Tedd E. Hankins, H. Paul Shuch. «REFLECTIONS – manned vs. unmanned spaceflight», 04-03-1987. [Consulta: 15 abril 2011].
# Montà

«Montà» té aquests significats:
* Toponímia: Montà (Cuneo)
* Biografies:
** Montà (profeta)
** Attici Montà, llegat imperial
** Curti Montà, notable romà
** Espuri Tarpeu Montà Capitolí, cònsol de Roma el 454 aC
** Juli Montà, romà de rang senatorial
** Votiè Montà, orador romà del segle I
* Miscel·lània: Estatge montà, zona altitudinal de vegetació
# Vonbezingita

La vonbezingita és un mineral de la classe dels sulfats. Anomenat per K. Ludi Von Bezing, físic i col·leccionista de minerals.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vonbezingita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; plans d'octaedres que comparteixen vores» juntament amb els següents minerals: felsőbanyaïta, langita, posnjakita, wroewolfeïta, spangolita, ktenasita, christelita, campigliaïta, devil·lina, ortoserpierita, serpierita, niedermayrita, edwardsita, carrboydita, glaucocerinita, honessita, hidrohonessita, motukoreaita, mountkeithita, shigaïta, wermlandita, woodwardita, zincaluminita, hidrowoodwardita, zincowoodwardita, natroglaucocerinita, nikischerita, lawsonbauerita, torreyita, mooreïta, namuwita, bechererita, ramsbeckita, redgillita, calcoalumita, nickelalumita, kyrgyzstanita, guarinoïta, schulenbergita, theresemagnanita, UM1992-30-SO:CCuHZn i montetrisaïta.

## Característiques

La vonbezingita és un sulfat de fórmula química Ca₆Cu₃(SO₄)₃(OH)₁₂·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.

## Formació i jaciments

Es forma durant períodes d'evaporació d'aigües de superfície a temperatura ambient i pressió atmosfèrica. Ha estat descrita només a la seva localitat tipus: a la mina Wessels, Cap Septentrional, Sud-àfrica

## Referències

* ↑ «Vonbezingite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Les Llagunes

Les Llagunes és un indret del terme municipal de Talarn, al Pallars Jussà.
Està situat a occident de la vila de Talarn, just al nord de los Seixells i a la dreta de la llau dels Sabarissos i a migdia de l'ermita de Sant Sebastià.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Megahexura

Megahexura és un gènere d'aranyes migalomorfes de la família dels mecicobòtrids (Mecicobothriidae), amb una única espècie, Megahexura fulva (Chamberlin, 1919). Es troba als Estats Units, a Sierra Nevada. Els exemplars d'aquesta espècie construeixen una teranyina en fulla amb un refugi en forma d'embut, i es poden trobar en forats o escletxes del terreny.

## Referències

* ↑ «Gen. Megahexura Kaston, 1972». World Spider Catalog. [Consulta: 25 febrer 2016].
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 11.5 (American Museum of Natural History).

### Bibliografia

* Chamberlin, 1919: "New Californian spiders." Journal of Entomology and Zoology, Claremont, vol.12, p.1-17.
* Kaston, 1972: How to know the spiders, second edition. Dubuque, Iowa, p.1-289.

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Megahexura Kaston, 1972 en la família Mecicobothriidae +base de dades
# Aum Shinrikyo

Aum Shinrikyo (Veritat Suprema) va ser una secta terrorista japonesa dirigida per Shoko Asahara. A partir de l'actuació terrorista feta al Japó el 1994 i 1995 amb l'ús de gas sarín per part de l'organització, l'amenaça d'armes químiques era una consideració centrada en l'àmbit militar.
El 1989 aconseguí l'estatus oficial de religió per part del govern japonès. Va créixer en membres entre les persones de classe mitjana de les principals ciutats del Japó. El nombre de membres estimat de l'any 1995 era de 9.000 al Japó i 40.000 seguidors a l'estranger (Estats Units d'Amèrica, Sri Lanka i Alemanya, entre altres).
El juny de 1994 van cometre un atemptat terrorista a Matsumoto i posteriorment, el març de 1995, un altre atemptat al metro de Tòquio. Ambdues actuacions terroristes es van realitzar amb l'ús de gas sarín, provocant morts i afectats. Abans de cometre amb èxit aquests assassinats, van tractar d'obtenir agents biològics com àntrax i toxines botulíniques i va haver-hi actuacions fracassades de disseminar gas sarín per la falta d'ús d'un sistema de dispersió convenient. El 1993 va iniciar el programa d'ús d'armes químiques al descartar l'ús d'armes biològiques. Aquest programa va tenir una inversió de 30 milions de dòlars per a la recerca i desenvolupament, sense comptar amb laboratoris per produir gas sarín a gran escala.

## Atemptats terroristes

El 27 de juny de 1994 tractaren de matar tres jutges que dictarien una sentència en contra dels interessos de la secta per terrenys comprats de manera il·legal. Disseminaren tres litres de gas sarín volatilitzat des d'un camió prop d'on residien els jutges. Moriren set persones i més de 500 persones quedaren afectades, amb 56 requerint atenció hospitalària.
El 20 de març de 1995 ocorregué l'atemptat terrorista amb més impacte mediàtic. L'objectiu fou provocar el nombre de morts més alt possible entre els policies que utilitzaven la línia de metro per a anar a la feina (amb parada de metro de Kasumigaseki). El mètode consistí en set litres de gas sarín, produïts en menys de 24 hores en un laboratori a partir d'àcid difluorometilfosfònic, guardats en bosses de plàstic que serien perforades pels perpretadors. Moriren 12 persones, més de mil persones foren intoxicades i més de 450 persones entraren en pànic i demanaren ajuda mèdica malgrat no estar intoxicades. Es va sospitar inicialment d'una persona que més tard fou descartat.
L'atemptat del metro de Tòquio ocorregut el març de 1995 es va realitzar amb una gran capacitat tècnica i econòmica, comparable a la capacitat d'un estat. El resultat de morts fou relativament baix amb relació a la gran inversió econòmica que hi havia darrere: 12 morts.

## Referències

* 1 2 Cuevas Morgado, 2018, p. 48.
* 1 2 Cuevas Morgado, 2018, p. 49-50.
* 1 2 3 4 Cuevas Morgado, 2018, p. 50.
* ↑ Cuevas Morgado, 2018, p. 50-51.
* ↑ Cuevas Morgado, 2018, p. 51.

## Bibliografia

* Cuevas Morgado, Rubén Rafael. «Mecanismos internacionales en la lucha contra las armas químicas». A: Conflictos y diplomacia, desarrollo y paz, globalización y medio ambiente. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Aranzadi, 2018, p. 45-60. ISBN 978-84-9197-125-2.
# Sangueta (Alacant)

La Sangueta és la zona de la ciutat d'Alacant (País Valencià) que se situa entre el tram costaner del Cocó i les dues grans muntanyes de la ciutat (el Benacantil i la serra Grossa), a l'est del conegut com a scalextric del Postiguet. Encara que popularment es sol denominar com a barri, la Sangueta no ho és oficialment, perquè forma part del barri de Bonavista de la Creu. No obstant això, la Sangueta es troba incorporada al Districte 1 d'Alacant de manera independent a Bonavista de la Creu.

## Vegeu també

* Estació de la Marina
* Parada de Sangueta

## Referències

* ↑ «Distrito 1». , 07-07-2014 [Consulta: 26 novembre 2016].
# Via verda (accés obert)

La via verda, en l'accés obert, és la via a través de la qual l'autor diposita, o autoarxiva, en un repositori institucional (com pot ser per exemple, el DDD o Dipòsit Digital de Documents de la UAB, el RECERCAT o dipòsit cooperatiu de documents digitals que inclou la literatura de recerca de les universitats i dels centres d'investigació de Catalunya, o Digital.CSIC, el dipòsit institucional del Consell Superior d'Investigacions Científiques) o temàtic, les versions prèvies dels articles publicats a les revistes de subscripció. Aquestes versions prèvies poden ser: la 'versió enviada' (també coneguda com a submitted o preprint) o la 'versió acceptada prèvia a la maquetació de l'article' (accepted o postprint). Habitualment, la via verda implica algun tipus d'embargament, que pot anar dels 6 als 24 mesos, sobre les versions autoarxivades als repositoris. Aquesta modalitat implica que l’autor publica la seva recerca en una revista de subscripció sense haver de pagar cap tipus de cost. A canvi, la revista es queda els drets d'explotació del document i en restringeix l'accés a través de la subscripció.

## Referències

* ↑ «Ciència oberta: coneixes les diverses vies de publicació dels resultats de la recerca en accés obert?». ConsCiènciaUrl. Butlletí de recerca i divulgació centífica, 22-02-2021. [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ Abadal, Ernest. «Las revistas científicas en el contexto del acceso abierto». A: Revistas científicas: situación actual y retos de futuro. Universitat de Barcelona, 2017, pàgs. 181-195 [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ «Open Access: la vía verde, la vía dorada y la vía híbrida». Datos.gob.es. Iniciativa Aporta. Ministeri d'Economia i Empresa, el Ministeri de Política Territorial i Funció Pública i l'Entitat Pública Empresarial Red.es., 26-11-2019. [Consulta: 19 juliol 2021].
# Ribera de Santa Coloma

La Ribera de Santa Coloma discorre pel termes comunal de Queixàs, de la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord), i just en el límit amb el de Corbera es transforma en la Ribera de Sant Julià.
Està situada en el sector nord del terme de Queixàs, on forma la vall on es troba el poble de Santa Coloma de les Illes.
Es forma al sud-oest del poble de Santa Coloma de les Illes, en el vessant per on discorre la carretera departamental D - 2, des d'on baixa cap al nord-est deixant al sud-est l'església de Santa Coloma de les Illes, fins que rep per la dreta el Còrrec de l'Església, a prop i al sud-est del poble de Santa Coloma de les Illes, lloc on gira cap al nord. Continua en aquesta direcció deixant damunt i a ponent el poble esmentat, fins que al nord-est del poble, quan arriba a una zona més plana, comença un traçat sinuós que va marcant la direcció nord-est, fins que arriba al límit dels termes comunals de Queixàs i de Corbera. En aquell moment, aplicant el topònim amb què se la coneix en aquest darrer poble, es transforma en la Ribera de Sant Julià.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, el corònim Ribera prové de Riu, abreujat en re-, ri- o ru-, segons el context. La segona part del topònim prové del poble de Santa Coloma de les Illes, del terme comunal de Queixàs.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «44 - Corbera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «128 - Queixàs». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Corbera del Castell». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Coromines, Joan. «Re-, ri-, ru-». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1996 (Onomasticon Cataloniae, VI O - Sai). ISBN 84-7256-852-0. .

## Referències

* ↑ «La Ribera de Santa Coloma en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-20. [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ Coromines 1996.
# Lliri dels blats

El lliri dels blats, espadella, herba d'espasa o herba de palma (Gladiolus italicus) és una espècie de gladiol. Probablement és originària de gran part d'Euràsia, incloent els Països Catalans on junt amb Gladiolus communis són les úniques espècies de gladiols autòctons (si com fa la Flora dels Països Catalans de Bolòs i Vigo, G. illyricus (Koch) es considera només com a subespècie). També apareix a altres continents on és considerada una mala herba comuna, sobretot dels camps de conreu i abocadors. Hi ha citacions d'aquesta espècie als estats dels EUA de Califòrnia Kentucky, Missouri i Tennessee.
Antigament (i actualment a le Balears) se'n deia coltell (o contell) ‘ganivet’ (< llatí 'cultellu') per la forma de les fulles semblant a aquest estri, amb metàfora similar, es designa també per lliri d'espases, espasa, espaseta, espadella, espadola, claviol (Mall. modificació vulgar de gladiol, dim. de gladi, ‘espasa’),, xuclador (per la goteta de mel que els petits hi troben).

## Morfologia

Aquesta planta perenne creix a partir d'una tija erecta que arriba a fer pràcticament un metre d'alt amb algunes fulles llargues envoltant de la seva base. Cap a la meitat superior de la tija, generalment no ramificada, forma una inflorescència en espiga en què les flors apareixen espaiades. Cada planta té un màxim de 15 o 16 flors. Floreix entre març i juny. La flor és de color rosa brillant a magenta i diversos centímetres de llarg, amb els seus estams i un estil que sobresurt de la gola. El fruit és una càpsula d'un centímetre de llarg que conté moltes llavors sense ala. Hom les pot diferenciar d'altres espècies del gènere perquè les anteres són més llargues que els filaments que les sostenen i per l'absència d'ales a les llavors.

## Hàbitat

Apareix en camps de cereals d'hivern de la regió mediterrània a l'estatge montà des del nivell del mar als 1.350 m d'altitud. La seva distribució és latemediterrània (a la regió mediterrània i un poc més enllà en zones properes a ella).

## Referències

* ↑ «Lliri dels blats». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «PLANTS Profile Gladiolus italicus Mill. - Italian gladiolus» (en anglès). Natural Resources Conservation Services - Departament d'Agricultura dels Estats Units. [Consulta: 19 juny 2013].
* ↑ Bolòs, Oriol; Vigo, Josep. Flora dels Països Catalans. Ed. Barcino. Barcelona, 1984. ISBN 9788472265974.
* ↑ de Bolòs, Oriol; Vigo, Josep; Masalles, Ramon. M.; Ninot, Josep M. Ramon Pascual. Flora Manual dels Països Catalans. 3a ed.. Ed. Pòrtic, 2005, p. 1039. Dip. Leg. NA-1.437-2005. ISBN 84-7306-857-2.

## Enllaços externs

* http://ucjeps.berkeley.edu/cgi-bin/get_JM_treatment.pl?8185,8192,8193
* http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=240010021
* http://calphotos.berkeley.edu/cgi/img_query?query_src=photos_index&where-taxon=Gladiolus+italicus
# Joana I de Navarra

Joana I de Navarra (1273-Vincennes, França, 1305) fou reina de Navarra, comtessa de Xampanya (1274-1305) i reina consort de França (1285-1305).

## Orígens familiars

Filla d'Enric I de Navarra i la seva esposa Blanca d'Artois, va néixer el 14 de gener de 1273 i succeí al seu pare l'any següent, sota la tutela de la seva mare.
Gràcies a la minoria d'edat de Joana I, la corona d'Aragó i la corona de Castella pressionaren Blanca d'Artois per apoderar-se del regne. Davant aquestes pressions Blanca confià la seva filla a Felip III de França, que la mantingué sota la seva tutela i enviaria el senescal de França Eustaqui de Beaumarchais per encarregar-se de la defensa del regne.
Felip III casà Joana amb el seu primogènit Felip el 1284, que fou coronat immediatament rei de Navarra, i uní el Regne de Navarra amb la corona francesa durant gairebé un segle.

## Núpcies i descendents

El 16 d'agost de 1284 es casà a la catedral de Notre-Dame de París amb el príncep Felip de França (Felip IV rei de França en 1285). D'aquest matrimoni nasqueren:
* Margarida de França (1288-1300), compromesa amb el rei Ferran IV de Castella
* Lluís X de França (1289-1316), rei de França i Navarra
* Blanca de França (1290-1294)
* Isabel de França (1292-1358), casada el 1308 amb Eduard II d'Anglaterra
* Felip V de França (1293-1322), rei de França i Navarra
* Carles IV de França (1294-1328), rei de França i Navarra
* Robert de França (1297-1308)
Joana I va morir en estranyes circumstàncies el 2 d'abril de 1305 al castell de Vincennes, i fou succeïda pel seu fill gran Lluís I de Navarra; esdevingué l'última representant de la dinastia Xampanya que regnà a Navarra.
# Aulús

Aulús (francès Aulus-les-Bains) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana