OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Qırım Giray

Qırım Giray (Krim Giray 1717-1769) fou kan de Crimea (1758-1764 i 1768-1769) germà d'Arslan Giray. Aquest estava desterrat i fou cridat i nomenat per la Porta al lloc d'Halim Giray (18 d'octubre de 1758) però els rebels no hi estaven d'acord i just arribar als Dardanels fou enviat altre cop a Rumèlia i designat el cap rebel Qırım Giray. Aquest, sabent que no era el candidat turc, va romandre el primer any a Budjak.
Va nomenar Hajji Giray com a khalgay i Ahmed Giray com a nureddin. Per guanyar-se el favor del sultà va convèncer els nogais de retornar el botí fet als turcs i ell mateix va enviar 20.000 esclaus. Va haver d'enfrontar les intrigues del seu germà Arslan.
El desembre de 1760 un contingent de cosacs va atacar Crimea. Va marxar personalment contra els atacants però es va haver de retirar quan la plaga va començar a devastar Crimea. Va defensar no obstant les fronteres contra els russos i va tenir una activa correspondència amb Prússia i, contra el desig de la Porta, va prometre ajut al rei prussià Frederic el Gran. Va construir una famosa font a Bagchi-Sarai anomenada Şelsebil (Fonts del Paradís).
Cridat per la Porta per ser consultat sobre diversos afers, els mirzes li van aconsellar no anar-hi, però després d'una crida més peremptòria hi va anar finalment el setembre de 1764 i l'octubre fou deposat. En lloc seu fou nomenat Selim III Giray.
El 1768 va ser nomenat altre cop al lloc de Maqsud Giray al qual no obstant va nomenar com a khalgay, i va designar nureddin a Kaplan Girai. Es va decidir una expedició a Nova Sèrbia (Rússia). El 7 de gener de 1769 va entrar oficialment a la que fou la seva capital, Kaushan. Tractat per un metge grec `de nom Siropolos, al servei del príncep de Valàquia, li va aplicar un remei (en realitat un verí) que al cap de poc el va matar (febrer de 1769); el metge es va fer escapol en la confusió. La Porta va designar llavors a Devlet IV Giray, fill d'Arslan Giray.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# R

* Aquest article tracta sobre la lletra. Vegeu-ne altres significats a «R (desambiguació)».
R (majúscula), r (minúscula), és la divuitena lletra de l'alfabet llatí. El seu nom en català és erra, er o erre.
La lletra R evolucionà de la lletra grega ro (Ρ, ρ) a través de l'etrusc, la qual evolucionà del símbol semític per a cap (Rêš).

## Fonètica

En català la lletra r es pronuncia alveolar vibrant múltiple a començament de mot o després de consonant fricativa, i es pronuncia alveolar vibrant senzilla entre vocals o després de consonant oclusiva. Si es vol que soni múltiple entre vocals cal usar el dígraf rr. A excepció de la majoria del valencià en la resta de dialectes és molt comú que no es pronunciï quan es troba a final de mot (berena*, carre*). Això és molt significatiu en els infinitius (canta* , córre* , dormi* ) en els quals només se sensibilitza la erra en cas d'haver-hi un pronom feble després (anar-hi, fer-ho, mirar-los). En el Balear arriba a desaparèixer fins i tot en monosíl·labs (o*, co*, ma*).

## Símbols derivats o relacionats

| Caràcter | Descripció | Unicode (maj./min.) | Html (maj./min.) | Notes d'ús |
| Ŕ | R amb accent agut | U+0154 U+0155 | | |
| Ř | R amb anticircumflex | U+0156 U+0157 | | txec |
| Ŗ | R amb ogonek | U+0158 U+0159 | | |
| Ṙ | R amb punt superior | U+1E58 U+1E59 | | |
| Ṛ | R amb punt inferior | U+1E5A U+1E5B | | |
| ® | marca registrada | U+00AE | &reg; | |

## Símbols semblants però sense cap relació

* Я en alfabet ciríl·lic.

## Referències

* ↑ «erra». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «"Er" segons l'AVL». Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 25 setembre 2018].
* ↑ «"Erre" segons l'AVL». Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 25 setembre 2018].
Viccionari
# Ramon Novi Inglada

Ramon Novi Inglada, (Vilafranca del Penedès, 1856 - Sant Feliu de Guíxols, 1931) músic i pedagog musical.

## Obra

Va compondre diverses obres com la sardana “Records de la Font Picant”, “Las últimas hojas”, caprici per a piano, i va musicar també un gran nombre de peces populars com “Lo carrador empordanés”, “La montañesa”, ”El as de copas” i un pas doble, “Als herois de Cavite” dedicat a les víctimes de la guerra de les Filipines.
Fou un destacat pedagog en l'àmbit musical gràcies als seus avançats mètodes d'ensenyament durant els segles xix i principis del xx. Va ser l'autor de nombroses composicions musicals, com la “Missa a Tres Veus”, que va compondre en honor de Sant Feliu Màrtir el 1884 i “Goigs de la Nostra Verge”, composicions que van ser representades a l'església parroquial durant molt temps.
L'any 1883 va organitzar una escolania amb nens petits i tres anys més tard va fundar una escola de música, on van ser alumnes distingits els compositors guixolencs Juli Garreta i Arboix i Arseni Menció Calzada.
Entre els anys 1891 i 1899 va dirigir la societat coral Gesòria, que veié una de les etapes més brillants de la seva història. Posteriorment, es va tornar a posar al capdavant de la direcció d'aquesta agrupació, aleshores ja Orfeó Gesòria, durant els anys 1914 i 1915 i novament, entre el 1918 i el 1920. Va dirigir també l'agrupació Quintet Clau de Sol, entre els anys 1915 o 1919, dedicant així els darrers anys de la seva etapa professional a l'ensenyament i pedagogia de la música.
Novi Inglada va morir el 10 de juliol de 1931 a Sant Feliu de Guíxols a l'edat de setanta-quatre anys i els seus funerals van constituir un emotiu homenatge a la seva tasca pedagògica.

## Referències

* ↑ La Costa Brava, 08-08-1931, pàg. Pàgina 7.
* 1 2 3 4 5 Bussot Liñon, Gerard. Gent d'un segle, Sant Feliu de Guíxols, 1900-2000. Sant Feliu de Guíxols: Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, Arxiu Municipal, Diputació de Girona, 2011, p. 508. ISBN 978-84-938593-0-5.
* ↑ El Programa, 19-07-1931, pàg. Pàgina 6.
* ↑ La Costa Brava, 18-07-1931, pàg. Pàgina 4.
# Ramon O'Callaghan i Forcadell

Ramon O'Callaghan i Forcadell (Ulldecona, Montsià, 15 de maig de 1834 – Tortosa, Baix Ebre, 7 de novembre de 1911) fou un canonge de la catedral de Tortosa, i també va exercir com a historiador. Era fill del notari José O'Callaghan (1806-1881) i de Manuela Forcadell.
Després dels seus estudis en Teologia a Barcelona i València, fou ordenat sacerdot el 29 de maig de 1858. El 1875 fou nomenat canonge de la Catedral de Tortosa. Exercí també com a director de l'arxiu capitular i posteriorment com a arxiver municipal i cronista de Tortosa (1894). Tingué també una intensa vida acadèmica, en què fou membre de diverses acadèmies i corporacions, com ara de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, el 1892; de la de Belles Arts de Paris, el 1898; i de la Societat Historicoarqueològica de Lió, el 1902, entre d'altres. El 1907 va assumir els costos de la creació i col·locació de la Creu de Coll Redó.
Entre les seves obres més importants figuren els Anales de Tortosa (3 volums i un apèndix, entre 1886-95), La Catedral de Tortosa (1890), Práctica parroquial (1891), Episcopológio de la Santa Iglesia de Tortosa (Imprenta Católica de G. Llasat, 1896), Los Códices de la Catedral de Tortosa (1897) i Derecho canónico según el orden de las decretales de Gregorio IX (1899), entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Reverend Ramon O'Callaghan» (en anglès). The Peerage. [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ «José O'Callaghan» (en anglès). The Peerage, 13-07-2015. [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ «Ramon O'Callaghan i Forcadell». Enciclopedia.cat. [Consulta: 31 desembre 2020].
# Rachel Cuschieri

Rachel Cuschieri és una centrecampista de futbol internacional per Malta. Ha jugat la Lliga de Campions amb el Birkirkara FC i el Apollon Limassol, i al fitxar pel Apollon es va convertir a la primera futbolista maltesa en jugar a un equip professional.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Selecció (fases finals) | Títols |
| 10/11 - 13/14 | Birkirkara FC | | 2 Lligues, 3 Copes |
| 14/15 - act. | Apollon Limassol | | 2 Lligues, 2 Copes |

## Referències

* ↑ Soccerway
* ↑ UEFA
# RSHA

El RSHA, o Reichssicherheitshauptamt (Oficina Central de Seguretat del Reich) era una organització subordinada de les SS. El RSHA va ser creat per Heinrich Himmler el 22 de setembre de 1939 a partir de la fusió del Sicherheitsdienst (SD, o Agència de Seguretat), la Geheime Staatspolizei (Gestapo, Policia Secreta de l'Estat) i la Kriminalpolizei (Policia Criminal). El deure principal de l'organització era lluitar contra tots els enemics del Reich, dins i fora de les fronteres de l'Alemanya Nazi. Dins de la relació d'enemics s'incloïen jueus, gitanos i altres indesitjables racials, així com als comunistes i d'altres membres d'organitzacions secretes com els francmaçó; a causa del fet que el RSHA coordinava activitats d'un gran nombre d'agències diferents amb responsabilitats molt diverses.
El primer director del RSHA va ser SS-Obergruppenführer Reinhard Heydrich, que encapçalà l'organització fins al seu assassinat el 4 de juny de 1942. El SS-Obergruppenführer Dr. Ernst Kaltenbrunner el substituí per a la resta de la Segona Guerra Mundial. El director del RSHA supervisava les esquadres de la mort dels Einsatzgruppen, que seguien a l'exèrcit als territoris orientals.
L'acrònim pel director era 'CSSD': Chef der Sicherheitspolizei und des SD (Cap de la Policia de Seguretat i del Servei de Seguretat).

## Organització

L'organització estava dividida en 7 oficines (o Ämter):
* Amt I, Personal i Organització, comandat pel SS-Brigadeführer Bruno Streckenbach
* Amt II, Administració, Legal i Finances, comandat pel SS-Standartenführer Dr. Hans Nockemann.
* Amt III, SD de l'Interior, comandat pel SS-Gruppenführer Otto Ohlendorf, que també s'ocupava dels alemanys ètnics de fora de les fronteres del Reich de preguerra, així com dels afers de cultura.
* Amt IV, Geheime Staatspolizei (Gestapo), comandat pel SS-Gruppenführer Heinrich Müller. El SS-Obersturmbannführer Adolf Eichmann, un dels principals arquitectes de l'Holocaust estava al capdavant de la secció del Amt IV anomenada Referat IV B4.
* Amt V, Kriminalpolizei (Kripo), comandat pel SS-Gruppenführer Arthur Nebe. Aquesta branca era la Policia Criminal, que s'ocupava dels crims no-polítics, com violacions, assassinats, incendiaris, etc.
* Amt VI, Ausland-SD, comandat pel SS-Brigadeführer Heinz Jost i posteriorment pel SS-Brigadeführer Walter Schellenberg. Era el servei d'intel·ligència exterior de les SS.
* Amt VII, Informes escrits, comandat pel SS-Brigadeführer Professor Dr. Franz Six. Era responsable de les tasques ideològiques, com la creació de la propaganda antisemítica o antimassònica.
L'Amt IV (la Gestapo) i l'Amt V (la Kripo) formaven la Policia de Seguretat (Sicherheitspolizei — Sipo). Va ser la Sipo qui realitzà la major part del treball en cercar als jueus, gitanos i d'altres marcats com a enemics del Reich per deportar-los als camps de concentració i d'extermini a la Polònia ocupada i a Ucraïna.
El RSHA també subministrà forces de seguretat, segons les necessitats del moment, als Comandants de les SS i de la Policia locals.
# Racional (indumentària)

El racional era entre els jueus un ornament propi del Summe Sacerdot (Èxode 28:15); però era una peça de valor, puix que constava de dotze pedres precioses, per on es representaven les dotze tribus d'Israel.
Imitant en algun aspecte al racional del sacerdot aarònic, es va començar a estilar al segle x, especialment a Alemanya i a les Gal·lies, un altre racional que usaven alguns bisbes, ja que els metropolitans tenien el pal·li. Ara només porten racional els bisbes d'Eichstätt, de Paderborn, de Toul i de Cracòvia i alguns altres indrets, i té forma de collaret amb els seus penjolls. El del bisbe de Cracòvia consisteix en dues bandes que es creuen per les esquenes i pel pit, ajuntant-se amb dues espècies de discos metàl·lics.
En l'edat mitjana, l'usaven tots els bisbes de l'Imperi Germànic. El primer bisbe que es veu representat amb racional és Sigebert de Minden (1022-1036); està en una miniatura del seu propi missal i en una tauleta d'ivori.
El racional o superhumeral, segons es pot veure per les antigues miniatures i pels escassos exemplars que es conserven, presentava tres formes, segons si eren d'un, dos o tres penjolls. Se'n conserva un del segle xiv a la catedral de Ratisbona; un altre del segle xv a la d'Eichstätt i un altre a Bamberg, aquest més antic que els anteriors. És també cèlebre en la història de la litúrgia el llibre del bisbe Guillem Durand, titulat Rationale divinorum officiorum (1286), ja que ve a ser la primera Summa Liturgica. Abasta tot ell vuit llibres, a més del proemi. La primera edició impresa va aparèixer a Magúncia el 1459 i l'última a Reapel (1859)

## Bibliografia

* Durand, Rationale divinorum officiorum (3, 9, 12 i següents)
* Innocenci III, De sacrifio altaris mysterio (I, 24 i següents)
* Hefele, Beirträge zur kirchengesc, archäol. und Liturgik (II, Tubinga, 1864)
* Talhofer, Handbuch der katholischen Liturgik (I, Friburgo, 1883)
* Braun, Die liturgische Gawandung in Occident un Orient (Friburgo, 1907)
* El contingut d'aquest article incorpora material del Volum {{{Tom}}} de l'Enciclopedia Universal Il·lustrada Europeo-Americana (Espasa), amb copyright anterior al 1944, que es troba en el domini públic.
Viccionari
# Rascló de Bogotà

El rascló de Bogotà (Rallus semiplumbeus) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita aiguamolls i pantans del vessant oriental dels Andes, a Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Rascló de Bogotà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
# Radisson Blu Bucarest

El Radisson Blu Bucarest (Radisson Blu București en romanès) és un hotel de la ciutat de Bucarest, capital de Romania, construït l'any 1977. Fins a l'octubre de l'any 2009 es va dir Radisson SAS. Va ser inaugurat el 18 de setembre de 2008, després d'una inversió de 70 milions d'euros. És l'hotel de cinc estrelles més gran de Romania i l'hotel Radisson més gran d'Europa de l'Est, amb 424 habitacions, 301 de les quals són estàndard, 74 executives, 10 adaptades per a minusvàlids i 39 suites. L'hotel està situat en un dels carrers principals de Bucarest, concretament a l'avinguda Calea Victoriei número 63 - 81, i compta amb 4 restaurants, 3 bars, un centre de conferències de 1.500 metres quadrats, una piscina d'hidromassatges, un centre de salut, una piscina exterior climatitzada, un jacuzzi exterior, una pista de footing, un casino i botigues de luxe.
Va ser construït al lloc de l'antic Hotel Nestor que es va esfondrar en el terratrèmol que va afectar Romania l'any 1977. Radisson Blu és l'antic Hotel Bucarest, i és propietat de l'empresa București Turism.
Radisson SAS Hotels&Resorts representa la marca prèmium del grup hoteler Rezidor, un dels 5 millors grups hotelers mundials. El grup també inclou les cadenes hoteleres Park Inn, Country Inn, Regent i Missoni.

## Notes

* 1 2 3 Hotelul Radisson SAS din Capitala a devenit Radisson Blu, 27 octombrie 2009, wall-street.ro, accesat la 15 ianuarie 2010
* ↑ Războiul de cinci stele dintre Radisson și Marriott Arxivat 2010-01-17 a Wayback Machine., 2010-01-12, moneyexpress.money.ro, accesat la 15 ianuarie 2010
* 1 2 Cat a incasat Radisson de la cel mai mare client in 2009?, 17 decembrie 2009, wall-stret.ro, accesat la 7 decembrie 2010

## Enllaços externs

* www.radissonblu.com - Lloc web de Radisson
# Regió de Kanem

La Regió de Kanem és una divisió administrativa del Txad creada el 2002 amb el que fou l'antiga Prefectura de Kanem. La seva capital és Mao. La població era de 279.927 habitants (1993) i la superfície 114.520 km². La seva població posterior a la creació no es coneix. Les principals ètnies són els daza (48,25%), els kanembu (40,54%) i els àrabs (4,97%).
Està dividida en dos departament cadascun dividit en subprefectures:
| Departement | Capital | Sub-prefectures |
| Departament de Kanem | Mao | Am Doback, Kekedina, Mao, Melea, Mondo, Nokou, Nthiona, Rig Rig, Wadjigui, Ziguey |
| Barh El Gazel | Moussoro | Amsileb, Chadra, Mandjoura, Michemire, Moussoro, Salal |
Una característica de la regió és la presència de moltes dunes d'arena orientades de nord-oest a sud-est separades una de l'altra per una mena de barrancs secs d'uns centenars de metres fins a 7 o 8 km, que només porten aigua al moment que plou; a 10 metres de fondo hi ha una gran napa aqüífera. El clima és tropical i les pluges són poc abundant i encara menys al nord. A la vora dels uadis es formen alguns palmerars que a Mao formen un autèntic oasi. Els poblats estan situats al costat de les dunes a la vora dels uadis i cultiven blat, cotó i fesols. La ramaderia és la principal activitat amb cavalls, cabres, camells i bous. La fauna és abundant amb elefants, rinoceronts, hipopòtams, lleons, panteres, búfals, estruços, antílops, gaseles i girafes. La població està formada pel grup negre on predominen els kanembu, els daza o dogsa (també haddad), parents dels kanembu que encara que parlem la mateixa llengua i són iguals físicament són considerats raça separada, els buduma i els kuri; i el grup blanc o àrab format principalment pels Ulad Sliman (Awlad Sulayman) i els shuwa. Entre els dos grups hi ha els tubus i els tunjurs. L'islam és la religió dominant però a les illes del llac Txad encara domina l'animisme. Els àrabs estan molt barrejats amb poblacions locals especialment els shuwa.

## Vegeu també

* Regne de Kanem-Bornu
* Imperi de Kanem
# Regió Nord

«Regió Nord o Regió del Nord» té aquests significats:
* Regió del Nord (Portugal)
* Regió Nord del Brasil
* Regió Nord-est del Brasil
* Regió Nord-oriental del Marañón a Perú
* Regió Nord (Burkina Faso)
* Regió Nord (Malawi)
# Rapid City

Rapid City és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 59.607 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rapid City tenia 59.607 habitants, 23.969 habitatges, i 15.220 famílies. La densitat de població era de 516,1 habitants per km².
Dels 23.969 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 29,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 11,8% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.978 $ i la renda mediana per família de 44.818 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.985 $ mentre que les dones 21.913 $. La renda per capita de la població era de 19.445 $. Entorn del 9,4% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rapid City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rapid City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ras El Ain

Ras El Ain (àrab: راس العين, Raʾs al-ʿAyn; amazic estàndard marroquí: ⵕⴰⵙ ⵍⵄⵉⵏ, Ṛas Lℇin) és una comuna rural de la província de Youssoufia, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 19.614 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Resolució 147 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 147 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 23 d'agost de 1960, després d'examinar l'aplicació de la República de Dahomey (actualment Benín) per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que la República de Dahomey fos admesa.

## Vegeu també

* Llista de Resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a 200 (1943 - 1976)

## Referències

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Refugi de Prat Primer

El refugi de Prat Primer és un refugi de muntanya de la Parròquia d'Andorra la Vella (Andorra) a 2.235 m d'altitud i situat a l'esquerra del riu de Prat Primer, entre la collada de Prat Primer i Els Graus.
# Renée Garilhe

Renée Garilhe (14è districte de París, 15 de juny de 1923 - 11è districte de París, 6 de juliol de 1991) fou una tiradora d'esgrima francesa, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1948, 1952, 1956 i 1960. Destaca la medalla de bronze que guanyà en la prova del floret individual als Jocs de Jocs de Melbourne de 1956.
En el seu palmarès també destaquen tretze medalles al Campionat del món d'esgrima, tres d'or, sis de plata i quatre de bronze, entre les edicions de 1948 i 1958. També guanyà cinc campionats de França de floret entre 1950 i 1958.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Karen Lachmann». [Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ «Garilhe Renée». [Consulta: 8 avril 2020].
# Reserva natural

Una reserva natural és un espai natural, normalment d'extensió reduïda, i de considerable interès científic creada per a preservar íntegrament el conjunt d'ecosistemes naturals que conté o alguna de les seves parts.
A Catalunya és una de les categories que preveu la llei d'espais naturals de 1985 (capítol IV) per a classificar els Espais Naturals de Protecció Especial (ENPE). No s'hi permeten activitats que directament o indirectament puguin perjudicar els valors naturals que van justificar la seva protecció.
La mateixa llei distingeix entre reserves integrals o parcials. la seva declaració s'atorga per llei o per decret, respectivament.
Les reserves integrals són una de les figures de màxima protecció, l'accés al seu interior està rigorosament controlat i no són objecte de programes d'ús públic. Normalment estan dins d'espais naturals protegits més grans (parcs nacionals, parcs naturals...) i la seva gestió es desenvolupa dins dels plans d'ús i gestió d'aquests espais.
Les reserves naturals parcials són una categoria de protecció menor: Alguns dels espais d'interès natural del PEIN que s'ha cregut que havien de gaudir d'una categoria d'espai natural de protecció especial (ENPE) s'han declarat amb aquesta categoria (com els espais naturals del Delta del Llobregat.
A aquestes dues categories de reserva natural creades per la Llei d'espais naturals caldria afegir la Reserva Natural de Fauna Salvatge, que apareix a l'article 31 de la Llei de Protecció dels Animals.

## Referències

* ↑ «LLEI 12/1985, de 13 de juny, d'espais naturals.». Article 24. Portal Jurídic de Catalunya.
* ↑ «Pla rector d'ús i gestió (PRUG)». gencat.cat.
* ↑ «Espais Naturals del Delta del Llobregat». gencat.cat.
* ↑ «LLEI 3/1988, de 4 de març, de protecció dels animals.». Generalitat de Catalunya.

## Vegeu també

* Reserva de la biosfera
* Reserva Nacional de Caça
* Parc Natural

## Enllaços externs

* Anuari estadístic de Catalunya