OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Democràtic Popular Sudanès

El Partit Democràtic Popular Sudanès fou un partit polític del Sudan que va existir de meitat del 1956 a 1967.
Estava format pels més incondicionals seguidors de la confraria Khatamiyya, partidaris de Sayyid Ali al-Mirghani que fou qui els va ordenar abandonar el Partit Nacional Unionista el juny de 1956 i formar el nou partit, provocant la caiguda del govern (4 de juliol). L'endemà va formar govern el cap de l'Umma i del Front Independentista (FI), una coalició de parits independentistes sudanesos), Abdallah Khalil, en un govern d'àmplia coalició amb tots els partits abans a l'oposició i el nou Partit Democràtic Popular amb un nombre de carteres proporcional als diputats que cadascun aportava. El 27 de febrer i el 8 de març de 1958 es van fer les eleccions legislatives; l'Umma va obtenir 63 escons; el Partit Nacional Unionista, 45; el Partit Democràtic Popular, 27; el Partit Liberal Sudista, 20; el Partit Sudista Independent 16; el Partit Antiimperialista, 1; el Partit Federal Sudista, 1; i el Bloc Federal Sudanès del Sud, 25. Al senat (30 membres) 14 de l'Umma, 5 del Partit d'Unió Nacional, 5 del Partit Democràtic Popular i 6 dels grups sudistes; el 20 de març Khalil era confirmat com a primer ministre amb 103 vots dels 198 del parlament i el 26 va formar un govern de coalició amb 9 membres de l'Umma i 6 del Partit Democràtic Popular. Va romandre inactiu durant la dictadura militar d'Ismail Abbud (1958-1964).
El febrer de 1965 es van convocar eleccions generals que es van celebrar el 21 d'abril i en les quals va participar. L'Umma va aconseguir 74 escons (de 156); el PNU, 51; la unió tribal Beja (Congrés dels Beges), 10; els Germans Musulmans, 3; el Partit Democràtic Popular, 3; i independents, 15. Seixanta escons es reservaven pel sud a cobrir quan fos possible, una vegada acabada la revolta. El primer ministre al-Khalifah va dimitir (9 de juny) i el cap del partit Umma, Muhammad Ahmad Maghoub, fou elegit nou primer ministre (dia 10). El partit havia perdut el 90% de la seva representació i va començar a madurar la idea de la reunificació.
El 15 de maig de 1967 l'ara primer ministre de l'Umma, Saddik al-Mahdi, fou derrotat al parlament per 112 vots contra 86, i va haver de dimitir. Muhammad Ahmad Mahgoub, de la facció rival de l'Umma, va retornar al govern que va formar amb les faccions conservadores del partit i amb el Partit Nacional Unionista, el Partit Democràtic Popular i altres menors. A final del 1967, en un acte a casa de Sayyid Ali al-Mirghani, el PNU i el PDP es va reunificar formant el Partit Democràtic Unionista adoptant una ideologia panàrab i socialitzant, elegint president del partit al que ho era del consell suprem Ismail al-Azhari.

## Referències

Enciclopèdia Espasa
# Partit Democràtic Popular

El Partit Popular Democràtic (turc: Demokratik Halk Partisi, DEHAP) fou un partit polític kurd a Turquia fundat el 24 d'octubre de 1997, continuador del Partit de la Democràcia del Poble (HADEP), que havia estat il·legalitzat sota l'acusació de donar suport al Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK), per la cort constitucional, formada exclusivament per magistrats turcs nacionalistes i conservadors.
Va participar en les eleccions del novembre del 2002 i va obtenir 6,2% del vot a nivell de Turquia (on s'exigeix un 10% a nivell estatal per obtenir representació). A les eleccions del 28 de març del 2004 va concórrer a les municipals en coalició amb cinc petits partits d'esquerra socialista (que entre tots només havien arribat al 5% dels vots a les eleccions del 2002). El DEHAP que havia estat majoritari a les 12 províncies orientals va perdre posicions en set d'aquestes però va mantenir un alt suport a Diyarbakir, Batman, Hakkari, Mardin i Sirnak, on va arribar al 45%.
El 17 d'agost de 2005 es va fusionar al nou Moviment de la Societat Democràtica (DHT) de Leyla Zana, per formar el Partit de la Societat Democràtica (Demokratik Toplum Partisi, DTP) que es va establir el 9 de novembre de 2005. El desembre del 2005 el DEHAP fou oficialment il·legalitzat.

## Referències

* Eleccions Arxivat 2011-07-08 a Wayback Machine.
* Aliza Marcus, Blood and Belief: The PKK and the Kurdish Fight for Independence. Nova York: New York University Press, 2007, ISBN 0814757111.
* Valentine Moghadam, From Patriarchy to Empowerment: Women's Participation, Movements, and Rights in the Middle East, North Africa, and South Asia. Syracuse, Nova York: Syracuse University Press. ISBN 0815631111.
# Patricia McCormick

Patricia McCormick, coneguda com a Patricia McCormick (anglès: Patricia Joan McCormick) (Seal Beach, 12 de maig de 1930 - Comtat d'Orange, 7 de març de 2023) fou una saltadora nord-americana que destacà durant la dècada del 1950.

## Biografia

Va néixer el 12 de maig de 1930 a la ciutat de Seal Beach, població situada al Comtat d'Orange de l'estat de Califòrnia. Era mare de la també saltadora i medallista olímpica Kelly McCormick.

## Carrera esportiva

Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en les proves femenines de trampolí de 3 metres i plataforma de 10 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats Melbourne (Austràlia) aconseguí repetir la victòria en aquestes dues disciplines, un fet únicament repetit pel nord-americà Greg Louganis.
Al llarg de la seva carrera guanyà 4 medalles en els Jocs Panamericans, destacant tres medalles d'or.

## Referències

* ↑ «Seal Beach’s Olympic Icon Pat McCormick has passed away». The Seal Beach Sun, March 8, 2023.
* 1 2 3 «Olympedia – Pat McCormick». [Consulta: 5 abril 2023].
# Penelopins

Els penelopins (Penelopinae) són una serie d'espècies d'ocells coneguts vulgarment com a guans, que formen una subfamília dins els cràcids (Cracidae). Són propis de la zona Neotropical.

## Taxonomia

Modernament es considera format per 5 gèneres amb 24 espècies:
* Gènere Chamaepetes, amb dues espècies.
* Gènere Penelopina, amb una espècie, el guan d'altiplà (Penelopina nigra).
* Gènere Penelope, amb 15 espècies.
* Gènere Pipile, amb 5 espècies.
* Gènere Aburria, amb una espècie, el guan camagroc (Aburria aburri).
Dins aquesta subfamília també s'ha inclòs per alguns autors, el guan banyut (Oreophasis derbianus), amb el qual s'ha fet recentment una subfamília diferent.

## Referències

* ↑ J. del Hoyo. (2018). Guans, Chachalacas, Curassows (Cracidae). J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, DA. Christie i E. de Juana. Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Partit de la Unió Democràtica Kurda de Síria

Partit de la Unió Democràtica Kurda de Síria (Partîya Yekîtî ya Demokrat a Kurd li Sûriyê / Hizb al-Wahdah al-Dimuqrati al-Kurdi fi Suriyah; PYDK-S) és una organització política kurda clandestina de Síria; fou una escissió del Partit Democràtic Kurd a Síria-El Partit produïda el 1981. En octubre de 2011, arrel del l'esclat de la Guerra Civil siriana es va unir al Consell Nacional Kurd, però el partit en fou expulsat, amb altres partits a causa de la seva cooperació amb el Partit de la Unió Democràtica (PYD), i va formar en 2016 la Aliança Nacional Kurda de Síria amb el Partit Democràtic Kurd de Síria, el Partit de l'Esquerra Kurda de Síria i el Moviment Reformista Kurd de Síria, però la coalició es va desfer per la seva rivalitat amb el PYD.

## Referències

* ↑ Heno, Khalid. «Hevpeyvînek ligel sekretêrê Partiya Yekîtî ya Demokrat a Kurd li Sûriyê – Mihiyedîn Şêx Allî». Newroz, 23-06-2006. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2024. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ Allsopp, Harriet. The Kurds of Syria Political Parties and Identity in the Middle East (en anglès). I.B.Tauris, 2014, p. xii–xiv. ISBN 978-1-78076-563-1.
* ↑ «Al-Qamishli: A new party alliance formed». Kurd Watch, 23-02-2016.
* ↑ Koontz, Kayla. Borders Beyond Borders, Octubre 2019, p. 22 [Consulta: 1r febrer 2024].
# Perdiguero

El pic Perdiguero (3.222 m) és el cim culminant del massís de Perdiguero, amb una prominència de 621 m, que es troba a la línia divisòria entre la vall de Benasc (Aragó) i el departament de l'Alta Garona (França). La primera ascensió la van realitzar Friedrich Parrot i Pedro Barrau el 1817.
La fita W del Perdiguero (42° 41′ 34.70″ N, 0° 30′ 59.77″ E﻿ / ﻿42.6929722°N,0.5166028°E﻿ / 42.6929722; 0.5166028) té una altura de 3.176 m i una prominència de 15 m.

## Referències

* 1 2 Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.
# Perdiguers (Castellar de la Ribera)

Perdiguers és una masia del segle xi del terme de Ceuró. S'aixeca dalt d'un tossal, a 600 m d'altitud el vessant oriental del qual mena les seves aigües al torrent de la Vila i l'occidental al torrent dels Llops.
500 m.(vo) al sud s'hi aixeca la Vila de Perdiguers

## Referències

* ↑ Masies del Solsonès - A. Bach i Riu - Consell Comarcal del Solsonès, 1995 - pàg. 59
* ↑ Distància a "vol d'ocell", és dir, en línia recta i sense considerar els pendents que pot presentar el terreny

## Enllaços externs

* Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia
# Papamosques ultramarí

El papamosques ultramarí (Ficedula superciliaris) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) pròpia del subcontinent indi. Nidifica a l'Himlàlaia, entre els entre los 2.000–2.700 metres, i passa l'hivern al sud de l'Índia. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques ultramarí». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 707. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Ultramarine Flycatcher. Ficedula superciliaris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Pau Güell i Roig

Pau Güell i Roig (Torredembarra, 20 de setembre de 1769 - 29 de juny de 1837), comerciant.
Fill de Pau Güell i Roig, pagès, i de Maria Roig i Casals de Torredembarra i el pare de Joan Güell i Ferrer. Emigrà a l'illa de Santo Domigo on es feu ric però les contínues revoltes a l'illa l'arruïnaren, cosa que va fer que tornés a Catalunya.

## Família

Pau Güell és pare de Joan Güell i avi d'Eusebi Güell, I comte de Güell. Alhora, és besavi d'Isabel Güell, Maria Lluïsa Güell, Joan Antoni Güell, II comte de Güell, Eusebi Güell, II vescomte de Güell, i Santiago Güell, I baró de Güell. També és rebesavi d'Eusebi Güell i Jover, III marquès de Gelida, i quadravi de Carles Güell de Sentmenat.
És ressogre de Josep Ferrer-Vidal i Soler, I marquès de Ferrer-Vidal.

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia Catalana VOLUM 8, Primera Edició 1975, pàgina 297. ISBN 84-300-5511-8 (edició completa); ISBN 84-85194-00-4 (edició volum 8).

## Referències

* ↑ «Llibre de Baptismes (1753-1786). Pàg.125.Imatge 253». A.H.A.T. Torredembarra.Parròquia de Sant Pere apòstol, 20 setembre 1769 (data baptisme). [Consulta: 4 març 2020].
* ↑ «Llibre d'òbits (1792-1851.Pàg.306.Imatge 615». A.H.A.T. Torredembarra.Parròquia Sant Pere apòstol, 29-06-1837. [Consulta: 4 març 2020].
* ↑ «Matrimonis (1703-1802). Pàg.213. Imatge 434.». A.H.A.T. Torredembarra.Parròquia de Sant Pere apòstol, 05-09-1756. [Consulta: 4 març 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina amb la seva genealogia a FamilySearch (alemany) (anglès) (castellà) (francès) (italià) (japonès) (coreà) (portuguès) (rus) (xinès)
# Periple Massaliota

El Periple massaliota,(Massalia, l'actual Marsella, era una colònia grega), és el nom d'un manual per als comerciants, avui perdut, que possiblement datés de principis del segle vi aC i en el qual es descriurien les rutes marítimes utilitzades pels comerciants de Fenícia i Tartessos en els seus viatges per Europa en l'edat de ferro a al llarg de la «ruta de l'estany».

## Història

Va ser preservat pel poeta romà Aviè en la seva obra Ora maritima (segle iv d. C.).
El Periple massaliota contenia una narració d'un viatge per mar des Massilia (Marsella) al llarg de la mar Mediterrània occidental. Es descriuen les rutes marítimes que van cap al nord des de Cadis, a Espanya, al llarg de la costa de l'Europa atlàntica de Bretanya, Irlanda i Gran Bretanya. Aquest Periple massaliota és el primer document que descriu els vincles comercials entre Europa del nord i del sud i l'existència d'aquest manual indica la importància d'aquests vincles comercials. El comerç de l'estany i altres matèries primeres des de les illes britàniques cap al sud, també està testificat per les evidències arqueològiques d'aquest període, i anteriors, i les riqueses que es podien obtenir probablement van atreure a nombrosos aventurers a explorar i explotar les costes atlàntiques.
Píteas de Massilia va descriure una expedició similar amb més detall alguns segles més tard, al voltant de l'any 325 aC.

## Bibliografia

    * Cunliffe, Barry: Iron Age Britain ( La Gran Bretanya de l'edat del ferro ), English Heritage, Londres, 1995, pàg. 38. ISBN 0-7134-8839-5.
    * The Extraordinary Voyage of Pytheas the Greek: The Man Who Discovered Britain (2001), Walker & Co; ISBN 0-8027-1393-9 (2002 Penguin ed. With new post-script: ISBN 0-14-200254-2)

## Referències

* ↑ Barry Cunliffe, Iron Age Britain, English Heritage, London, 1995, p 38. ISBN 0-7134-8839-5
* ↑ John Taylor, Albion: the earliest history" (Dublin, 2016)
* ↑ «Avienus, Rufus Festus», The Concise Oxford Dictionary of Archaeology. Timothy Darvill. Oxford University Press, 2002.
* ↑ The Extraordinary Voyage of Pytheas the Greek: The Man Who Discovered Britain (2001), Walker & Co; ISBN 0-8027-1393-9 (2002 Penguin ed. with new post-script: ISBN 0-14-200254-2)

## Vegeu també

* Periple
* Stemma codicum

## Enllaços externs

* Massaliote Periplus
# Pedro Álvarez de Toledo

Pedro Álvarez de Toledo és el nom dels següents personatges:
* Pedro Álvarez de Toledo y Acuña (1847-1896), aristòcrata i polític espanyol;
* Pedro Álvarez de Toledo y Zúñiga (1484-1553), Virrei de Nàpols;
* Pedro Álvarez de Toledo y Colonna (1546-1627), V marquès de Villafranca del Bierzo, marí i polític espanyol;
* Pedro Álvarez de Toledo y Leiva (1585-1654), XV Virrei del Perú;
* Pedro de Alcántara Álvarez de Toledo y Palafox (1803-1867), XVII duc de Medina Sidonia, important polític carlí
# Pedro Álvarez de Miranda de la Gándara

Pedro Álvarez de Miranda de la Gándara (Roma, 16 de setembre de 1953) és un filòleg espanyol, expert en lexicografia històrica i en història de la llengua espanyola.
Catedràtic de Llengua Espanyola de la Universitat Autònoma de Madrid, especialista en Lexicografia i Lexicologia. Va pertànyer durant tretze anys (1982-1995) al Seminari de Lexicografia de la Reial Acadèmia Espanyola encarregat de l'elaboració del Diccionario histórico de la lengua española, del que en va arribar a ser sotsdirector en funcions de director. Va ser escollit membre de la pròpia Reial Acadèmia Espanyola el 22 d'abril de 2010, on ocupa la butaca Q, vacant des de la mort, al maig de 2009, del psiquiatre i escriptor Carlos Castilla del Pino. El seu discurs d'ingrés en l'Acadèmia va consistir precisament en un recorregut pels discursos dels seus 263 predecessors, des que en 1847 es va implantar aquest ritual.
És fill de Ángel Álvarez de Miranda (1915-1957), catedràtic d'Història de les Religions de la Universitat Central de Madrid i de Consuelo de la Gándara (1920-1986), professora d'italià de la Universitat Complutense de Madrid.

## Bibliografia selecta

* Palabras e ideas: el léxico de la Ilustración temprana en España (1680-1760), galardonado con el Premio Rivadeneira de la RAE.Plaza edición: MADRID. 1992 ISBN 9788450203110
* Bibliografía cronológica de la lingüística, la gramática y la lexicografía del español (BICRES III). Desde el año 1701 hasta el año 1800 (review). The Bulletin of Hispanic Studies - Volume 86, Number 4, 2009, pp. 575-576
* Los diccionarios del español moderno, Ediciones Trea, Gijón, 2011

## Enllaços externs

«Obra de Pedro Álvarez de Miranda de la Gándara» a Dialnet.
* Articles de Pedro Álvarez de Miranda a Rinconete. Instituto Cervantes
* Ressenya biogràfica de Pedro Álvarez de Miranda al web de la RAE
* Discurs d'ingrés a la Real Academia Española
# Pau Turull i Comadran

Pau Turull i Comadran (Sabadell, 21 d'abril de 1837 - 7 de setembre de 1892) fou un industrial i polític català. Membre d'una coneguda família d'empresaris del sector de la llana, amb tres centres industrials a Sabadell, tres a Terrassa, nombroses propietats urbanes i un vaixell que feia la travessia a Cuba i l'Argentina. El seu pare era Pere Turull i Sallent, conegut a Madrid com el Rico Catalán.

## Biografia

Pau Turull va fundar amb el seu pare, Pere Turull, la Caixa d'Estalvis de Sabadell el 1859. A la mort del pare el 1869, va assumir la direcció de les empreses familiars. De 1877 a 1882 fou president de Ferrocarril y Minas de San Juan de las Abadesas i el 1891, president de la Societat Catalana General de Crèdit. També fou president del Banco Hispano-Colonial i fundador de la Unión Lanera Española (1883).
Durant el sexenni democràtic va tenir simpaties republicanes, però les va abandonar durant la restauració borbònica i va ingressar al Partit Liberal Conservador, amb el qual fou elegit diputat pel districte de Terrassa a les eleccions generals espanyoles de 1876, 1879 i 1884. Va treballar per crear un districte electoral propi a Sabadell, amb el qual fou elegit diputat novament a les eleccions generals espanyoles de 1891. El seu escó fou impugnat pels liberals i va morir abans d'ocupar l'escó.
Tot i que la fama del cognom Turull sempre s'ha relacionat amb Pere, el seu pare, de tota la nissaga en Pau fou el que més negocis i més fortuna va acumular.

## Referències

* ↑ Sabadell Cultura. Museus Municipals. «Casa fàbrica Turull». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 18 juny 2014].

## Enllaços externs

* Biografia de Pau Turull i Comadran a la web Història de Sabadell s.XIX-XX
* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p.520-521
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Pau V

Pau V (Roma, 17 de setembre de 1550 - Roma, 28 de gener de 1621) va ser Papa de l'Església Catòlica entre 1605 i 1621.
Nascut Camilo Borghese d'una noble família de Siena, oriünda del principat de Catalunya segons l'Armoria de Jaume Vila i els registres de l'Ajuntament de Barcelona. Després de cursar estudis de dret canònic a les universitats de Perusa i Pàdua es va dedicar a l'advocacia.
L'any 1596 Climent VIII el nomenà cardenal per a passar a exercir com cardenal vicari de Roma el 1602.
A la mort de Lleó XI va ser escollit papa imposant-se a candidats en principi millor col·locats com els cardenals Cesare Baronio i Roberto Bellarmino gràcies a la seva neutralitat i equidistància entre les diferents faccions en què estava dividit el conclave. La seva primera actuació com pontífex va ser, seguint el decretat al Concili de Trento, ordenar que els bisbes que havien establert la seva residència a Roma, tornessin a establir-se en les seves respectives diòcesis.
Pau V va intentar també silenciar Galileo Galilei amb qui es va reunir l'any 1616. Galileu proclamava les teories heliocèntriques de Copèrnic i arribava a demostrar, en oposició a la doctrina de l'Església, que era la Terra la que girava entorn del sol.
Finalment, durant el seu pontificat va canonitzar Carles Borromeo i va beatificar Santa Teresa, Ignasi de Loiola Felip Neri i Francesc Xavier. Com molts altres papes, va ser acusat de nepotisme: el seu nebot, el cardenal Scipione Borghese, va disposar d'enorme poder i va consolidar la trajectòria de la família Borghese.
A Roma el papa va finalitzar completament la Basílica de Sant Pere i va millorar la Biblioteca Apostòlica Vaticana. Va protegir sempre al pintor Guido Reni, i admirava particularment l'obra de Caravaggio.
Les profecies de Sant Malaquies es refereixen a aquest papa con Gens perversa (estirp perversa), cita que pel que sembla, fa referència que durant el seu pontificat va haver de plantar cara a heretgia bohèmia per l'extensió del protestantisme. Una altra lectura de la profecia suggereix que fa referència que a l'escut d'armes del papa hi figuraven un drac i una àguila, animals que la creença popular considerava perversos.

## Referències

* ↑ Memorias de la Academia de Buenas Letras de Barcelona (en castellà). Academia de Buenas Letras de Barcelona. Instituto de Historia de la Ciencia, 1868, p. 3 [Consulta: 15 agost 2021].
* ↑ Duilio Chiarle. I PAPI - I PONTEFICI E LE PROFEZIE PAPALI DI MALACHIA DA CELESTINO II A FRANCESCO - Storia e curiosità. Lulu.com, 9 agost 2013, p. 58–. ISBN 978-1-291-37952-5.
# Pere Arcas

Pere Arcas (Barcelona, 1964) és un guionista català. Llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona i diplomat en Direcció Teatral per l'Institut del Teatre de Barcelona. Treballa com a redactor, guionista, realitzador o director de programes. Actualment és cap del departament de programes d'aprenentatge de Televisió de Catalunya, des d'on es produeixen continguts per a totes les plataformes tecnològiques de comunicació. Des d'aquest departament s'han produït programes com Quèquicom, Una mà de contes, Qui els va parir!, Latituds, Bit@Bit, Play, Salut!, Atrapasons, 10 cites o Jugamón.

## Referències

* ↑ Art i narració audiovisual Workshops_Activar l'aula, al web del MACBA
* ↑ «Pere Arcas». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Petróvskoie

«Petróvskoie» té aquests significats:

## Rússia

* Petróvskoie (Krasnodar), població del krai de Krasnodar, a Rússia
* Petróvskoie (Izmàlkovo), població de l'óblast de Lípetsk, a Rússia
* Petróvskoie (Terbuní), població de l'óblast de Lípetsk, a Rússia

## Ucraïna

* Petròvo-Krasnossíllia, ciutat de la província de Luhansk, a Ucraïna
# Philippine Air Force FC

El Philippine Air Force Football Club és un club de futbol filipí pertanyent a la Força Aèria Filipina. El club és afiliat a la Batangas Football Association, de Batangas.

## Història

Participà en la Recopa asiàtica de futbol de la temporada 1993-94, com a campió de la Copa Ugarte.
És un dels clubs més destacats de la United Football League proclamant-se dos cops campió. La temporada 2013 acabà darrer a primera divisió i descendí a segona.

## Palmarès

* United Football League
       2010, 2011
* UFL Cup
       2009, 2011
* Manila Premier Football League:
       1997
* Campionat de les Filipines de futbol:
       1982-83, 1985, 1989

## Referències

* ↑ UFL Philippines. «Phil. Air Force FC». ufl.ph, 11-01-2014. Arxivat de l'original el 2014-01-22. [Consulta: 27 gener 2014].
* ↑ «Nervous Americans to send security team to Qatar». New Straits Times, 21-09-1993 [Consulta: 18 gener 2016]. «The Philippine Air Force team with more spirit than skill to hold them together flew to Japan...»
* ↑ Stokkermans, Karel. «Asian Club Competitions 1993/94 - Cup Winners' Cup 1993/94». rsssf.com. Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 12-12-2002. [Consulta: 16 setembre 2012].
* ↑ «Philippines - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Bob Guerrero. «The Rise, Fall and Coming Rebirth of Air Force Football». ph.sports.yahoo.com/blogs/thepassionatefan, 23-06-2013. [Consulta: 1r juliol 2013].
* ↑ Schöggl, Hans. «Philippines 1997». RSSSF. [Consulta: 5 novembre 2011].
* ↑ Schöggl, Hans. «Philippines - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 5 novembre 2011].