OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Villa Nueva (Guatemala)

Villa Nueva és una ciutat multifuncional a Guatemala circumscrita dins el Departament de Guatemala, forma part de l' Àrea Metropolitana de Guatemala i és la segona ciutat més poblada de país només superada per la Ciutat de Guatemala i la sisena ciutat més poblada de l'Amèrica Central. Vila Nova se situa dins de les cinc ciutats més competitives i importants de país des 2019 segons l'Índex de Competitivitat Local presentat per la Fundació per al Desenvolupament de Guatemala (FUNDESA) obtenint un ICL de 70.22 pts situant-se en el nivell que hi ha les ciutats de Colòmbia, Mèxic i Xile, a més Vila Nova aquesta dins dels tres municipis que lideren el potencial productiu en la regió i obté el cinquè lloc entre els millors municipis per fer negocis a Guatemala. La població estimada per la municipalitat és d'aproximadament un milió i mig per al 2015 i segons l' Institut Nacional d'Estadística de Guatemala és de 618 397 habitants, actualment sumant el total de l'Àrea Metropolitana de Guatemala s'arriba a un estimat de 5 103 685 el que inclou a Vila Nova dins de la aglomeració urbana més poblada i extensa de l'Amèrica Central.Es va fundar el 17 d'abril de 1763, molt abans que Guatemala declarés la seva independència de l'Imperi espanyol. L'economia local depèn en gran manera de la indústria, ja que el municipi compta amb unes 100 fàbriques que produeixen productes com ara tèxtils, articles metal·lúrgics i plàstics.

## Referències

* ↑ Ripley Believes 7 de mayo de 2018
* ↑ FUNDESA 17 de julio de 2019
* ↑ Revista Summa 31 de julio de 2019
* ↑ Agexport 31 de julio de 2019
* ↑ Republica 19 de julio de 2019
* ↑ El Periodico 2 de agosto de 2019
* ↑ DCA 26 de septiembre de 2018
* ↑ Soy 502 19 de julio de 2019
* ↑ «Población de Villa Nueva». www.villanueva.gob.gt, 2020. [Consulta: 15 juliol 2020].
* ↑ «Población por municipio en el año 2020». www.ine.gob.gt, 2020. Arxivat de l'original el 2013-07-15. [Consulta: 15 juliol 2020].
* ↑ INE 2013
# Camí Vell de Bellissens

El Camí Vell de Bellissens o també Camí de Bellissens, era un dels més llargs del terme de Reus. Surt del Camí de Vila-seca, vora el Mas de Macià Vila o Mas Vila de Barberà, avui seu del deganat de la Facultat d'Econòmiques i Empresarials de la Universitat Rovira i Virgili, i arribava fins a la carretera de València, davant del desaparegut Mas de Miret, entre Vila-seca i La Canonja. Actualment arriba fins al Mas del Macaia i el Mas de Sunyer, ja que s'ha construït l'autovia de Bellissens pràcticament per damunt des seu antic traçat. A partir del Mas del Plana anava paral·lel al barranc de Castellet, per la seva vora dreta. Quan és més avall del Mas del Plana se li encreua el camí de Vila-seca a La Canonja.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 88. ISBN 8486387655.
# Marianne Brull

Marianne Brull (Suïssa, 1935 - Barcelona, 8 de març de 2023) va ser una activista cultural d'origen suís establerta a Catalunya.
Marianne Brull va néixer a Suïssa el 1935, i va esdevenir una de les figures més importants de l'editorial Ruedo Ibérico, gestionada per refugiats polítics antifranquistes. Des de París publicà a aquesta editorial llibres que estaven censurats pel franquisme a Espanya. L'editorial va ser fundada el 1961, i fou dirigida per José Martínez Guerricabeitia, que era l'espòs de Marianne Brull.
Brull no va entrar a l'editorial fins anys més tard, el 1970, i es mantingué en aquesta fins al 1982, arribant a treballar en diverses funcions dins de l'editorial. Finalitzat del franquisme, Marianne Brull traslladà la seva residència al barri del Poble-sec de Barcelona, on va viure fins a la seva mort, el 2023.

## Referències

* ↑ «S'ha mort Marianne Brull, una de les figures clau de l'editorial antifranquista “Ruedo Ibérico”. Després de la mort de Franco, Marianne Brull es va instal·lar al barri del Poble-sec de Barcelona, on ha viscut fins a la seva mort». VilaWeb, 12-03-2023 [Consulta: 12 març 2023].
* 1 2 «Fallece Marianne Brull, editora de libros antifranquistas desde el exilio. La activista cultural Marianne Brull, que trabajó en la histórica editorial Ruedo Ibérico publicando desde París libros censurados por el franquismo, ha fallecido esta semana en Barcelona a los 87 años». La Vanguardia, 12-03-2023. Arxivat de l'original el 12 de març 2023 [Consulta: 12 març 2023].
* 1 2 «Muere Marianne Brull, editora de libros antifranquistas desde el exilio». Público, 12-03-2023 [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ Vehí, Mireia; Serra, Marc «Entrevista a Marianne Brull, de Ruedo ibérico: “Hay que tener claro qué es lo que te importa, porque ir contracorriente cuesta”». L'AltaVeu del Poble Sec. Arxivat de l'original el 11 de març 2023 [Consulta: 12 març 2023].
# Prototxni (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Prototxni».
Prototxni - Проточный (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del Bélaia, afluent del riu Kuban. És a 13 km al nord-oest de Belorétxensk i a 61 km al sud-est de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Pervomaiski.
# Resolució 1299 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1299 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 19 de maig de 2000 després de recordar totes les resolucions anteriors sobre la situació a Sierra Leone. El Consell va ampliar el component militar de la Missió de les Nacions Unides a Sierra Leone (UNAMSIL) per incloure un màxim de 13.000 persones.
Després d'haver estat convençuts de la situació de deteriorament de la seguretat a Sierra Leone, el Consell va declarar que era necessari un ràpid desplegament de reforços per a la UNAMSIL i, per tant, l'operació es va ampliar fins a un màxim de 13.000 efectius militars, inclosos 260 observadors militars ja presents al país. Va encomiar als estats que havien posat a disposició de les tropes UNAMSIL, acceleraren el desplegament i oferiren altres formes d'ajuda militar.
Finalment, en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va decidir que les restriccions imposades a la Resolució 1171 (1998) no s'aplicaven als estats que cooperaven amb UNAMSIL o el Govern de Sierra Leone.

## Referències

* ↑ «Security Council expands Sierra Leone force to 13,000». United Nations, 19-05-2000.
* ↑ Pham, John-Peter. Child soldiers, adult interests: the global dimensions of the Sierra Leonean tragedy. Nova Publishers, 2005, p. 150. ISBN 978-1-59454-671-6.
* ↑ Hilaire, Max. United Nations law and the Security Council. Ashgate Publishing, Ltd, 2005, p. 279. ISBN 978-0-7546-4489-7.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Guerra Civil de Sierra Leone

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Weilerbach (Luxemburg)

Weilerbach (en luxemburguès: Weilerbaach; en alemany: Weilerbach) és una vila de la comuna de Berdorf situada al districte de Grevenmacher del cantó d'Echternach. Està a uns 31 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Geografia

La vila està situada entre Bollendorf-Pont i Echternach, al marge dret del Sauer, un afluent del Mosel·la, que forma aquí la frontera amb Alemanya. Al davant, la riba alemanya del Sauer, està la ciutat alemanya de Bollendorf.
La vila és coneguda pel seu antic sanatori, l'Institut Héliar, fundat el1910 per Nicolas Neuens. Des de la dècada de 2000, l'edifici alberga els sol·licitants d'asil polític.

## Referències

* ↑ «Weilerbach». [Consulta: 19 octubre 2015].
# Nus de pardal

El nus de pardal o la ballestrinca és un nus l'origen del qual es troba en la tradició nàutica. El mot ballestrinca prové del llatí dialectal ballistra (en català balista) i el súfix per forma adjectius -inus, en llatí clàssic ballista.
S'utilitza per a subjectar una corda a un pal o a qualsevol vara, habitualment com a amarratge ràpid o quan la corda està sotmesa a una tensió constant, ja que la ballestrinca es pot desfer si desapareix la tensió. De vegades es complementa amb un nus de seguretat sobre la mateixa corda per evitar aquesta possibilitat.

## Realització de la ballestrinca

* Es dona una volta al pal amb la corda.
* Es realitza un llaç idèntic al primer al voltant del pal deixant espai per a passar un cap per sota.
* Es fa passar la punta (cap) pel mig d'ambdues passades i es tensa.
* Es pot fer un llaç de seguretat sobre la mateixa corda.
* Inici
* Nus complet
* Amb llaç de seguretat

## Referències

* ↑ «Nus de pardal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «ballestrinca». A: Diccionari etimològic. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (2004, 4a edició), p. 103. ISBN 9788441225169.
* Video en castellà pas a pas
# Marianne Gossweiler

Marianne Gossweiler (Schaffhausen, 15 de maig de 1943) és una genet suïssa, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1960. Es casà amb el remer Urs Fankhauser.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va disputar dues proves del programa d'hípica amb el cavall Stephan. Va guanyar la medalla de plata en la prova de doma per equips, mentre en la prova de doma individual fou setena. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, tornà a disputar dues proves del programa d'hípica, amb el mateix cavall Stephan. En aquesta ocasió va guanyar la medalla de bronze en la prova de doma per equips, mentre en la prova de doma individual fou desena.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata al Campionat del Món de doma de 1966 i una de plata i una de bronze al Campionat d'Europa de doma de 1965 i 1967 respectivament.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Marianne Gossweiler». [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ «Reitsport - Weltmeisterschaften (Dressur):». [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ «Marianne Gossweiler - Munzinger Biographie». [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ «Marianne GOSSWEILER». [Consulta: 7 juny 2021].
# Prototype.js

Prototype.js és una bibilioteca JavaScript que proveeix una expansió en els objectes. Prototype.js és comparable a les propietats del llenguatge Ruby, igual que Underscore.js a JavaScript. Prototype.js va ser creada per Sam Stephenson el 2005.

## Descripció

* Prototype.js és una biblioteca de codi lliure i molt lleugera.
* Forma part de la fundació Ajax que suporta a Ruby on Rails.
* Està implementat en un únic arxiu de codi JavaScript, usualment anomenatprototype.js
* S'acostuma a distribuir sol però també pot formar part de projectes més grans, tals com Ruby on Rails, script.aculo.us i Rico.

## Exemple

* Funció dólar $ : substitueix a la funció JavaScript getElementById
i en JavaScript nadiu:

## Referències

* ↑ «Prototype JavaScript framework: a foundation for ambitious web applications» (en anglès). prototypejs.org. [Consulta: 20 juliol 2017].
* ↑ «What exactly Javascript prototype is? A library or something builtin Javascript?» (en anglès). https://stackoverflow.com.+[Consulta: 20 juliol 2017].
* ↑ Solutions, e-Zest. «Prototype JavaScript Framework» (en anglès). http://www.e-zest.com.+[Consulta: 20 juliol 2017].

## Vegeu també

* Ruby on Rails
# Canac

Canac és el nom donat als melanesis de Nova Caledònia. Són un poble melanèsic semblant als aborígens australians, que es caracteritza per tenir la pell fosca de color bru roig o xocolata. L'alçada és mitjana (160-165 cm), el cos massís i els membres robusts. També són dolicocèfals, amb la volta craniana força alta, amb arcades supraciliars protuberants, pòmuls molt marcats, ulls enfonsats i llavis grossos, amb nas ample i deprimit, i cabells cresps i llargs. Segons el cens del 1996, hi havia 86.788 canacs a Nova Caledònia (el 44,1% dels habitants de l'illa). El seu percentatge augmenta al 90,7% a les Illes Loyauté i al 78,7% a la província del Nord, però baixa al 25,7% a la província del Sud.
El terme té el seu origen en el mot hawaià kanaka que significa 'persona' i és usat en general pels polinesis per a referir-se a ells mateixos. Els navegants i mercaders europeus van generalitzar-ne l'ús, sobretot en la forma francesa canaque, per referir-se no sols als hawaiians o als polinesis, sinó també als pobles de Melanèsia i Micronèsia.
A Nova Caledònia, el terme es va utilitzar per part dels francesos de manera pejorativa. A partir dels anys 1960, els moviments independentistes de Nova Caledònia es van apropiar del terme, sota la grafia kanak, i la nació kanak ha esdevingut Kanaky. Amb unes trenta llengües autòctones diferents, no existia una denominació comuna per al país i la població melanèsia de Nova Caledònia. El terme que abans era pejoratiu avui s'utilitza amb orgull i com a símbol de reivindicació cultural i emancipació política.
Un canac famós és el futbolista Christian Karembeu que va jugar al Reial Madrid entre 1997 i 2000.

## Enllaços externs

* Patrimoni i identitat canacs a Nova Caledònia.
* Agència de Desenvolupament de la Cultura Canac.
* Web de l'àrea tradicional Djubea Kapone Arxivat 2019-01-09 a Wayback Machine..
Viccionari
# Reprieve

Reprieve és el quinzè àlbum d’estudi de la cantant i compositora Ani DiFranco publicat al 2006.
A diferencia de l’anterior treball, Knuckle Down, només Todd Sickafoose (a més de DiFranco) està acreditat com a músic al disc. Ja havia intervingut en aquest i des d’aleshores ha aparegut a tots els discs d’estudi de DiFranco, acompanyant-la també a les gires en directe.
La gravació de l’àlbum va ser interrompuda davant l'evacuació que es va dur a terme a New Orleans per l’arribada de l'huracà Katrina, deixant enrere les gravacions mestres. Tan bon punt va poder tornar, les va recollir i va anar a la seva ciutat natal Buffalo per acabar allà l'enregistrament. La mescla la va realitzar a New Orleans un cop restablert el subministrament elèctric.
L'eucaliptus de la portada, al qual fa referència en la cançó que dona títol a l’àlbum, està inspirat en una fotografia presa a Nagasaki el 10 d’agost del 1945 per Yosuke Yamahata, just unes hores després de l'explosió de la bomba atòmica.
Per quart any consecutiu, DiFranco i Brian Grunert van rebre la nominació a Millor Presentació de Gravació als Premis Grammy del 2006.
L’àlbum va arribar a la posició 3 de la llista Independent Albums (mantenint-se un total de 8 setmanes a la llista) i a la 46 de la Billboard 200, ambdues publicades per Billboard.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Ani DiFranco.

## Personal

* Ani DiFranco – veu, guitarres, teclats, bateria, efectes de so
* Todd Sickafoose – contrabaix, piano, piano Wurlitzer, harmònium, trompeta

### Producció

* Producció – Ani DiFranco
* Mescla – Ani DiFranco, Mike Napolitano
* Masterització – Brent Lambert
* Disseny – Ani DiFranco, Brian Grunert
* Fotografia – Danny Clinch

## Llistes

| Llista (2006) | Posició |
| Independent Albums | 3 |
| Billboard 200 | 46 |
Ambdues llistes publicades per Billboard.

## Referències

* 1 2 3 4 Critic reviews at Metacritic
* ↑ https://www.allmusic.com/album/reprieve-mw0000735104
* 1 2 Album reviews at CD Universe
* ↑ «Entertainment Weekly review». Arxivat de l'original el 2009-04-27. [Consulta: 7 desembre 2021].
* ↑ musicOMH review
* ↑ PopMatters review
* ↑ Slant review
* ↑ «Ani DiFranco-Reprieve – Righteous Babe Records» (en anglès). [Consulta: 7 desembre 2021].
* ↑ «Ani DiFranco» (en anglès), 19-11-2019. [Consulta: 7 desembre 2021].
* ↑ «Ani DiFranco» (en anglès americà). [Consulta: 7 desembre 2021].
* ↑ «Ani DiFranco» (en anglès americà). [Consulta: 30 desembre 2021].
# Weilita

La weilita és un mineral arsenat que pertany a la classe dels fosfats. És l'anàleg mineral amb arsènic de la monetita. Va ser descrita per primera vegada l'any 1963 a partir de tres mostres trobades a diferents llocs i rep el seu nom en honor del mineralogista francès René Weil, professor a la Universitat d'Estrasburg.

## Característiques

La weilita és un arsenat de fórmula química Ca(HAsO₄). Cristal·litza en el sistema triclínic i és de color blanc.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la weilita pertany a «08.AD - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb 29 minerals més, entre els quals es troben: archerita, monazita-(Sm), monetita, nahpoïta, xenotima-(Y), xenotima-(Yb) i ximengita.

## Formació i jaciments

La weilita es forma com a mineral secundari rar en les zones oxidades de filons hidrotermals que contenen arsènic.
Les tres mostres que es van fer servir per descriure la weilita per primera vegada van ser trobades a la mina Gabe Gottes, Haut-Rhin, Alsàcia, França; Wittichen, Baden-Württemberg, Alemanya; i al Districte de Schneeberg, Erzgebirge, Saxònia, Alemanya.
També s'ha trobat a Grand Halleux, Bèlgica; Coleman Township, Ontario, Canadà; Saint Joachimsthal, Bohèmia, República Txeca; Hessen, Alemanya; Bou Azer, Souss-Massa-Draâ, Marroc; Ayer, Valais, Suïssa, Saint John's in the Vale, Anglaterra, Regne Unit; i Adam Peak, Nevada, Estats Units.

## Referències

* 1 2 3 4 «Weilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Weilita». Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 29 setembre 2016].
# Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1929

El Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1929 fou la quarta edició del Campionat del Món d'esquí nòrdic. Es van disputar quatre proves, totes masculines, entre el 5 i el 9 de febrer de 1929 a Zakopane, Polònia.

## Resultats
### Esquí de fons

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| 17 km | Veli Saarinen (FIN) | Anselm Knuutila (FIN) | Hjalmar Bergström (SWE) |
| 50 km | Anselm Knuutila (FIN) | Veli Saarinen (FIN) | Olle Hansson (SWE) |

### Combinada nòrdica

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Combinada nòrdica | Hans Vinjarengen (NOR) | Ole Stenen (NOR) | Esko Järvinen (FIN) |

### Salt d'esquí

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Trampolí llarg | Sigmund Ruud (NOR) | Kristian Johansson (NOR) | Hans Kleppen (NOR) |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Finlàndia | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 1 | Noruega | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 3 | Suècia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| | TOTAL | 4 | 4 | 4 | 12 |

## Referències

* Resultats d'esquí de fons
* Resultats de combinada nòrdica
* Resultats de salts d'esquí
# Oregon (Illinois)

Oregon és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 4.060 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oregon tenia 4.060 habitants. La densitat de població era de 772,2 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.842 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.247 $ mentre que les dones 20.652 $. La renda per capita de la població era de 19.019 $. Aproximadament el 10,8% de les famílies i el 15,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oregon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ «Fact Sheet- Oregon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
Viccionari
# Merades

Merades és un llogaret despoblat del municipi de Godall, al sud de Catalunya a la comarca catalana del Montsià.

## Descripció

Aquest despoblat està situat al cim d'un turó d'una altitud de 187 m sobre el nivell del mar, al vessant occidental de la Serra de Godall. Es troba a la vora de la carretera TV-3313 entre Godall i Ulldecona. A mà esquerra hi ha la masia de Merades, formada per un conjunt d'edificis de caràcter rural (casa, corrals, baconera, paridores, forn de pa, etc.) aixecats damunt la roca mare i construïts amb pedres sense llaurar i morter, amb teulades a doble vessant, llindes de fusta a les portes i bigues, també de fusta, al sostre.
La part posterior de la casa és la que es veu des de la carretera, i davant la façana hi ha els camps de cultiu ocupats per cirerers barrejats amb ametllers, cultiu de cereal i d'oliveres i altra vegetació dispersa, com figueres, arbustos i plantes de tipus desèrtic (coscoll, margalló).
Des de la part posterior de la casa es veu amb gran claredat la plana de Vinaròs. Es tracta d'un conjunt d'edificis bastant important quant a nombre de dependències que tenia dedicades a la cria d'animals, així com per les dimensions del mas, amb planta baixa i probablement dos pisos.

## Història

Merades es troba actualment deshabitat i amb moltes cases en ruïnes. Madoz el 1847, menciona Merades com a poble destruït, però el 1860 hi havia tres cases habitades.
L'últim edifici habitat del conjunt fou el Mas de Merades, masia abandonada gran situada a l'extrem sud-oest de l'antic poble. Les cases de l'extrem nord del lloc són les que es troben en un estat més ruïnós. El 1991 es troba en estat total de ruïna, només es conserva el forn.

## Galeria

* Merades, vist del conjunt de ruïnes des del vessant sud-oest. Al fons el Mas de Merades
* Mas de Merades
* Ruïnes d'una de les edificacions de Merades

## Referències

* ↑ «Dades dels Països Catalans». Arxivat de l'original el 2009-11-19. [Consulta: 25 abril 2010].
* 1 2 3 4 5 6 «Merades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar

## Enllaços externs

* «Merades». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Poesia de l'Afganistan

La poesia de la regió moderna anomenada Afganistan té arrels antigues, i les primeres composicions són en dari i paixtu. La poesia afganesa es relaciona amb la cultura afganesa.

## Història

La regió anomenada Afganistan era coneguda pel seu llenguatge poètic fins i tot abans de la conquesta islàmica de l'Afganistan als segles VII a XI. El Pata Khazana, conté poesia paixto escrita des del segle VIII. Alguns dels poetes famosos que van néixer o van viure a la regió de l’actual Afganistan són Rumi, Ferdowsi, Khushal Khan Khattak, Rahman Baba, Ahmad Shah Durrani, Timur Shah Durrani, Shuja Shah Durrani, Ghulam Muhammad Tarzi, Ghulam Habib Nawabi, Massoud Nawabi i molts altres.
La nació també compta amb diverses poetes, com Rabia Balkhi , Nazo Tokhi del segle XVII i altres. A causa dels disturbis polítics i les guerres al país, moltes dones poetes han romàs amagades. A principis del segle XXI hi ha poques dones afganeses joves consolidades, com l’ afganesa nord-americana Sajia Alaha Ahrar, estudiant de la Universitat de Mary Washington als Estats Units, que va escriure el 2010 un poema titulat "Desig per la pau mundial".

## Referències

* ↑ «Afghanistan Online: A Touch of Afghan Poetry». www.afghan-web.com. Arxivat de l'original el 6 d’abril 2018. [Consulta: 7 abril 2018].
* ↑ «Afghanistan Online: Classical Afghan Poets». www.afghan-web.com. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2013. [Consulta: 7 abril 2018].
* ↑ «World Poetry Featured Afghan Youth Poet Alaha Ahrar - World Poetry Reading Series». worldpoetry.ca. [Consulta: 7 abril 2018].
* ↑ Mohammadi, Reza. «Afghanistan has poetry in its soul - Reza Mohammadi». the Guardian, 21-05-2012. [Consulta: 7 abril 2018].