OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Policia d'Andalusia

La Unitat de Policia de la Comunitat Autònoma d'Andalusia, també anomenada Policia autonòmica d'Andalusia o Unitat del Cos Nacional de Policia adscrita a la Comunitat Autònoma d'Andalusia, és una unitat de la Policia Nacional d'Espanya, dependent orgànicament del Ministeri de l'Interior d'Espanya, a través de la Direcció general de la Policia i, de manera funcional, de la Conselleria de Governació de la Junta d'Andalusia. No és per tant una Policia autonòmica com en els casos dels Mossos d'Esquadra, l'Ertzaintza, la Policia Foral de Navarra o la Policia Canària.
La uniformitat de la Unitat és la pertanyent al Cos Nacional de Policia, portant sobre la peça exterior de l'uniforme, en el braç dret i en la peça de cap, un emblema amb l'escut d'Andalusia de dimensions reglamentàries. No obstant això, té variants a aquest uniforme per a l'acompliment de les seves funcions a l'àrea de medi ambient.

## Referències

* Ordre Ministerial de 31 d'agost de 1993 (BOE n. 223 de 17/09/1993)

## Enllaços externs

* Consejería de Justicia e Interior: La Unidad de Policía de la Comunidad Autónoma de Andalucía. Arxivat 2015-11-13 a Wayback Machine.
# Il·lusionisme (art)

L'il·lusionisme en història d'art significa o bé la tradició artística en què els artistes creen una obra d'art que sembla compartir l'espai físic amb l'espectador, o més àmpliament, l'intent de representar l'aparença física anomenats mimesi. El terme realisme també pot ser utilitzat en aquest sentit, però que també té bastant diferents significats en l'art, ja que també s'utilitza per a cobrir l'elecció d'objecte quotidià ordinari, evitant representacions idealitzades. Il·lusionisme abasta una llarga història, dels enganys de Zeuxis i Parrhasius a les obres del muralista Richard Haas en el segle xx, que inclou el trompe-l'oeil, anamorfosi, Op art, Il·lusionisme abstracte, i les tècniques de la pintura il·lusionista del sostre com di sotto en sù i quadratura. L'il·lusionisme escultòric inclou obres, sovint pintades, que apareixen com a reals des d'una distància. Altres formes, com la tradició il·lusionistica en el teatre, i les caixes de "peepshow" de Samuel van Hoogstraten del segle xvii,que combinen tècniques il·lusionistes i multimèdia.

## Referències

* 1 2 3 "Illusionism," Grove Art Online.

## Vegeu també

* Trompe-l'oeil, “enganyalull” o pintura d'artifici
* Art òptic
* Il·lusió òptica
# Plana Lelantina

La Plana Lelantina (grec antic: Λήλαντον πεδίον, llatí: Lelantus Campus) és una plana de l'illa d'Eubea, a Grècia, situada entre les antigues ciutats de Calcis i Erètria. Antigament era una plana fèrtil que durant molt de temps va ser objecte de disputes entre les dues ciutats, conflicte conegut amb el nom de Guerra Lelantina.
La seva fertilitat es devia al fet que havia tingut activitat volcànica. Estrabó diu que una vegada, de sobte, va brollar un torrent d'aigua calenta, i de llavors ençà hi havia fonts d'aigües termals que van ser usades pel dictador Sul·la. El cultiu principal era la vinya, i també hi havia mines de coure i de ferro. Plini el Vell indica que el riu que fluïa per la plana rebia el nom de Lelant (grec antic: Λήλαντος, llatí: Lelantus), segurament corresponent a l'actual riu Lilas.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Lelantus Campus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 abril 2021].
# Font dels Lledoners

La Font dels Lledoners és una obra de la Selva de Mar (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada al sud del nucli urbà de la Selva de Mar, a tocar el curs de la riera de la Selva, a la riba esquerra, molt propera al safareig municipal.

## Descripció

Font pública situada dins del curs de la riera de la Selva, amb un petit parc situat a la part superior de la riba esquerra. El tram de rieral on es troba la font fou empedrat amb grossos còdols de riu. La font està integrada per un gran mur arrebossat i encalcinat, que conté el desnivell del terreny, als peus del qual es projecta el dipòsit cisterna, ornamentat amb un senzill motllurat que dibuixa un frontó. A continuació hi ha un llarg abeurador d'obra, en el qual raja l'aigua a través de diferents forats o sobreeixidors. Una escala adossada serveix per pujar a l'àmplia terrassa superior, organitzada a dos nivells per bancs, baranes i murs.

## Història

La Font dels Lledoners és famosa perquè forma part, juntament amb altres aspectes del poble i de la rodalia de la Selva de Mar, del paisatge poètic de Tomàs Garcés, escriptor arrelat a aquesta població des de la seva joventut. S'anomena la Font dels Lledoners pels arbres d'aquesta espècie que abans hi havia. Els tres de sobre la font eren centenaris, potser mil·lenaris, i tenien una soca tan gruixuda que no podien abraçar-la tres homes junts. No pogueren, però, resistir la persistent tramuntanada que assotà el país el desembre de l'any 1931. La llenya posada a subhasta valgué cent vint-i-cinc pessetes. Encara queda un lledoner enfront de la font, però no tan vell ni de la talla dels desapareguts.
Avui ocupen el lloc dels vells lledoners tres plàtans corpulents que tenen una alçària de més de vint metres. Tenen més de quaranta anys. Referent a l'aigua, nascuda de dues deus inesgotables, és molt fresca a l'estiu i tèbia a l'hivern. Un adagi popular diu:
De la Font dels Lledoners
el record no es fon mai més!

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Font dels Lledoners». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Cerezo de Río Tirón

Cerezo de Río Tirón és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Montes de Oca. Limita amb Valluércanes, San Millán de Yécora, Tormantos, Redecilla del Campo, Sotillo de Rioja, Quintanilla del Monte, Fresno de Río Tirón, Quintanaloranco i Quintanilla San García.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 882 | 818 | 753 | 728 |
# Policia de Hokkaidō

La Policia de Hokkaidō (北海道警察, Hokkaidō Keisatsu), també coneguda com a Policia Prefectural de Hokkaidō és la força de policia de Hokkaido, Japó, depenent del Govern de Hokkaidō i de l'Assemblea de Hokkaidō. Com a policia integral s'ocupa de les funcions de seguretat ciutadana, policia administrativa, policia judicial, intervenció, i policia de proximitat.
# Glen Ridge

«Glen Ridge» té aquests significats:
* Glen Ridge (Florida), població dels Estats Units a l'estat de Florida.
* Glen Ridge (Nova Jersey), població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey.
# Salvador Campeny

Salvador Campeny va néixer a Espanya durant el segle xviii. Va ser músic, cantor i mestre de capella.
Gran part de la informació de la seva trajectòria musical és inèdita però se sap que després de la defunció del qual era el mestre de capella de la catedral de Girona, Gaspar Gilbert entre els anys 1712 i 1713, va ser triat com el nou mestre de capella Salvador Campeny mitjançant oposicions el 27 de novembre de 1713. En aquesta oposició va haver de mostrar el seu virtuosisme musical tant en el cant figurat com en el cant gregorià i les seves tècniques a l'hora de tocar la "buccinam mayorem" (trompa) i la "fistulam graviorem" (flauta greu).
Quan va aconseguir la plaça només va poder exercir com a mestre de capella durant un mes, ja que va desaparèixer de Girona. A causa d'això es van tornar a convocar noves oposicions el 26 de desembre de 1713, obtenint la vacant Antoni Gaudí.
Posteriorment, quan Tomás Milanos exercia de mestre de capella en la catedral de Girona, va disposar d'una sèrie de noms de cantors en el Llibre de Pagaments de 31 de maig de 1719, en el qual es trobava el nom de Salvador Campeny on relata que com a integrant de cantors rebia 30 lliures.

## Bibliografia

* CIVIL I CASTELLVÍ, Francesc. «La capilla de Música de la Catedral de Gerona (Siglo XVIII)». Annals de l’Institut d’Estudis Gironins, [en línea], Vol. 19, 1968, p. 139-142.
* RIFÉ I SANTALÓ, Jordi. «Campeny, Salvador», Diccionario de la Música Espanyola e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, Vol.2, 1999, pàg. 976.
# Premi Ciutat de Palma-Bartomeu Ferrà de teatre

El Premi de Teatre Ciutat de Palma - Bartomeu Ferrà és un guardó d'escriptura dramàtica concedit per l'Ajuntament de Palma que va estar vigent del 1955 al 1978.
Va ser una de les quatre primeres categories del Premi Ciutat de Palma, juntament amb el Premi Gabriel Maura per a novel·la o prosa narrativa, que passà a dir-se Llorenç Vilallonga més endavant, el Premi Joan Alcover de poesia i el Premi Miquel dels Sants Oliver de periodisme. Posteriorment es van afegir noves categories. Des del principi les obres havien de ser en català, fins que el 1966 hi foren admeses en castellà. Aquest fet provocà una caiguda progressiva de la presència d'obres en català i un increment de les obres en castellà. Els premis foren declarats deserts en diverses ocasions i a partir de la dècada del 1970 s'intentaren revitalitzar desdoblant el premi en català i castellà.

## Guanyadors

* 1955. Martí Mayol, amb Dilluns de festa major
* 1956. Josep Maria Palau i Camps, amb s'ha venut un home
* 1957. Desert.
* 1958. Baltasar Porcel amb l'obra Els condemnats.
* 1959. Alexandre Cuéllar, amb El bosc de la senyora àvia
* 1960. Joan Bonet, amb Quasi una dona moderna
* 1961. Desert.
* 1962. Llorenç Moyà, amb Brega de veïnats
* 1963. Gabriel Cortès, amb Els comparses
* 1964. Alexandre Ballester, amb Jo i l'absent
* 1965. Joana Mas, amb Escàndol a Camp de Mar
* 1966. V. Cardlona, amb Desvío en el camino
* 1967. Josep Maria Benet i Jornet, amb Fantasia per a un auxiliar administratiu
* 1968. Victoriano Crémer, amb Via muerta
* 1969. Desert.
* 1970. Alfonso Gil Albors, amb Grita Galileo
* 1971. Desert.
* 1972 Català. Guillem Cabrer, amb Aina Sacoma
* 1972 Castellà. Antonio Torres Soler, amb Glorioso Premio Nobel
* 1973 Català. Guillem d'Efak, amb JOM
* 1973 Castellà. Antonio Roger Justafrè, amb Aleluyas de un labriego y una pala
* 1974. Miquel López Crespí amb l'obra Autòpsia de matinada
* 1975. No fou convocat.
* 1976 Català. Antoni Mus, amb Por
* 1976 Castellà. Manuel Alonso Alcalde, amb La orilla gris del Rubicón
* 1977. No fou convocat.
* 1978 Català. No fou convocat
* 1978 Castellà. Miguel A. Medina-Vicario, amb El café de marfil o Las últmas fiestas de las acabanzas

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 Vives, Joan Mas i. Diccionari del teatre a les Illes Balears. Volum II. P-Z. L'Abadia de Montserrat, 2006-09, p. 72-75. ISBN 978-84-8415-832-5.
# Pintures de la casa als carrers Casino i Vera

Les Pintures de la casa als carrers Casino i Vera són una obra amb elements neoclàssics i romàntics de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pintures situades en el porxo d'accés al pati-jardí de la casa situada en la cantonada dels carrers Vera i Del Casino. Estan pintades a la paret i són un seguit de temes bucòlics i de camperols. Són policromes. Cada tema està separat per podis florals amb muses i àngels al seu damunt i que emmarquen els temes abans esmentats. El sostre també està pintat, però només els marcs i res als interiors.

## Referències

* ↑ «Pintures de la casa als carrers Casino i Vera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Iniciativa Feminista (Suècia)

Iniciativa Feminista (Feministiskt initiativ en suec, abreujat com Fi o F!) és un partit polític feminista a Suècia. El partit va ser format (des d'un grup de pressió anterior, del mateix nom) el 2005, i el 9 de setembre de 2005 va anunciar que disputaria les eleccions legislatives sueques de 2006. En aquest plet, van obtenir entorn de 0,68% dels vots, sent el 4% el mínim per obtenir un escó al Riksdag.

## Referències

* ↑ Feminist Initiative enters election race(anglès)

## Enllaços externs

* Plataforma de Iniciativa Feminista para las elecciones al parlamento Europeo del 2009(castellà)
# Fort de Tancrémont

El Fort de Tancrémont a l'altiplà de Tancrémont (Pepinster) a Bèlgica fa part de la posició fortificada de Lieja (PFL) engir de la ciutat de Lieja.

## Història

Després de la Primera Guerra Mundial, el govern belga va decidir d'afegir quatre forts nous al cinturó de defensa: el d'Eben-Emael, d'Aubin-Neufchâteau, de Battice i de Tancrémont per a adaptar-lo a l'evolució de la tecnologia militar.
El fort té una superfície de 3 hectàrees però no és gaire visible de fora: les infraestructures es troben sota terra, fins a una profunditat de 30 metres. S'hi troben el post de comandament, una central telefònica, la caserna, el grup electrogen… L'armament es componia de 4 canons sota dues cúpules, un bloc de subfusells i un bloc de morters. Tot i no ésser acabat, el fort de Tancrémont va inaugurar-se el 8 d'agost de 1937. Una xarxa de 2 km de conductes subterranis connecten totes les instal·lacions
A l'inici de la Segona Guerra Mundial, hi havia una guarnició de 500 soldats sota el comandament del capità Devos. El 10 de maig de 1940, el fort estava en obres i com que encara quedaven moltes obertures per aparedar, no era possible crear la sobrepressió que havia de protegir els defensors contra els atacs amb gasos. A l'últim moment, la guarnició va obturar-los totes amb materials de fortuna: màquines, rails, sacs de ciment… El fort va rendir-se als ocupants alemanys el 29 de maig.
La visita del fort és interessant perquè encara té totes les seves armes i instal·lacions electromagnètiques originals.

## Enllaços externs

* (neerlandès) (francès) Web del fort de Tancrémont Moltes fotos de l'interior i horari de les visites.
# Glen Murphy

Glen Murphy MBE (West Ham, Londres, 6 d'abril de 1957) és un actor anglès.
El 2007, obtingué el premi Queen's Birthday Honours pel seu treball a la caritat.

## Filmografia

* Lost in Italy
* Midsomer Murders
* Casualty
* Doctor Who
* The Bill
* Tank Malling
* Cry Freedom
* First Love
* Harry Carpenter Never Said...
* Murphy's Mob
* Prospects
* Luna
* Scorpion
* Second's Out
* The Other 'Arf
* Up the Elephant and Round the Castle
* Over Exposed
* Empire State
* Victor Victoria
* Clockwork Mice
* Over Exposed
* Truth Be Told
* Til Death
* Lenny Henry show
* Rockliffe's Babies

## Referències

* ↑ http://www.supportline.org.uk/media/pressArticles.php#mbe

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-12-15 a Wayback Machine. (anglès)
# Castell de Wartburg

El castell de Wartburg és un castell a 410 m d'altitud, amb vistes al sud-oest, i mirant cap a la ciutat d'Eisenach, a l'estat de Turíngia, Alemanya. El 1999 la UNESCO el va afegir a la llista de Patrimoni de la Humanitat mundial, com a "Monument Excepcional del Període Feudal a l'Europa central", citant els seus "Valors Culturals d'Importància Universal". Durant la Guerra dels Set Anys després de la batalla de Warburg va caure temporalment en mans franceses.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Wartburg Castle» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ Kriegsgeschichtliche Abteilung: Der Siebenjährige Krieg (en alemany). Berlin: Band 12, 1914, p. 268.

## Vegeu també

* Festival de Wartburg.
* Castell de Neuschwanstein

## Enllaços externs

* Castell de Wartburg.
# Poligny

«Poligny» té aquests significats:
* Poligny (Jura), municipi francès, situat al departament del Jura i a la regió de Franc Comtat.
* Poligny (Aube), municipi francès, situat al departament de l'Aube i a la regió de Xampanya-Ardenes.
* Poligny (Sena i Marne), municipi francès, situat al departament de Sena i Marne i a la regió d'Illa de França.
* Poligny (Alts Alps) o Polinhí, municipi francès, situat al departament dels Alts Alps i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.
# Premi Ciutat de Barcelona

Els Premis Ciutat de Barcelona són convocats anualment des de 1949 per l'Ajuntament de Barcelona amb l'objectiu de guardonar la creació, la investigació i la producció de qualitat realitzada a Barcelona per creadors o col·lectius que hi treballen o per institucions i organitzacions barcelonines que les promouen o les produeixen. Les obres guardonades han de contribuir al desenvolupament del fet cultural i han d'estar integrades en el teixit ciutadà en el qual participen els creadors, les associacions, les institucions públiques i les indústries culturals.
Els guardonats reben una quantitat en metàl·lic, acompanyada d'un diploma on es recull el veredicte del jurat i un objecte recordatori del premi. La forma d'elecció de les obres guardonades es fa a través d'un jurat integrat per cinc persones per a cadascun dels àmbits. L'Alcalde, a proposta del Comitè Executiu del Consell de la Cultura de Barcelona, designa els membres de cadascun dels jurats.
En categoria de literatura, els Premis Ciutat de Barcelona atorgats per l'ajuntament són posteriors al Premi Nadal, degà des de 1945.
El lliurament es feia el 26 de gener, en commemoració de l'entrada de les forces franquistes a Barcelona el 1939, però a partir del 1978 passaren a atorgar-se el mes de setembre.
A l'any 2014, l'Ajuntament de Girona va adquirir la col·lecció d'art Rafael i María Teresa Santos Torroella i va ingressar com a donació l'Arxiu i la Biblioteca Rafael i María Teresa Santos Torroella. Part de la documentació i referències sobre el Premi Ciutat de Barcelona forma part del llegat documental de l'Arxiu Santos Torroella.
L'edició de l'any 2020 no va convocar els premis per la crisi sanitària de la Covid-19, que va impedir que la vida cultural, científica i educativa de la ciutat no es pogués desenvolupar amb normalitat. En el seu lloc, es van convocar un conjunt de beques per reactivar projectes en el àmbits de la cultura, l'educació i la ciència.

## Categories

* Teatre
* Dansa
* Arts visuals
* Audiovisuals
* Música
* Traducció en llengua catalana
* Literatura en llengua catalana
* Literatura en llengua castellana
* Mitjans de comunicació
* Premi Agustí Duran i Sanpere d'Història de Barcelona
* Disseny
* Arquitectura i urbanisme
* Ciències Naturals
* Ciències humanes i socials
* Innovació tecnològica
* Educació
* Projecció internacional de la ciutat de Barcelona

## Referències

* 1 2 «Premi Ciutat de Barcelona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Els Premis Ciutat de Barcelona reivindiquen la cultura i la ciència contra la guerra» (en catalá). Guillen Roset, 15-02-2023. [Consulta: 8 octubre 2023].
* ↑ ABC, 1955, ABC en Barcelona: Premios Literarios
* ↑ «PREMIS CIUTAT DE BARCELONA – Ajuntament de Barcelona». [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ «Convocatòria Beques Premis Barcelona 2020 I EDITORS.CAT», 01-01-2021. [Consulta: 25 abril 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial dels Premis Ciutat de Barcelona
# Yvonne Gall

Yvonne Gall (17è districte de París, 6 de març de 1885 - 16è districte de París, 21 d'agost de 1972) fou una soprano francesa.

## Biografia

Gall va néixer el 6 de març de 1885 a París.
Es va formar al Conservatori de París i va debutar el 1908 a l'Òpera de París com a Woglinde sota la batuta d'André Messager a l'estrena de Götterdämmerung a París. Es va especialitzar en papers lírics francesos, en particular Marguerite, Manon i Thaïs, tot i que també va cantar alguns papers dramàtics com Tosca, Elsa i, finalment, Isolda.
Va cantar a les estrenes de les òperes de Raoul Gunsbourg com Le vieil aigle (1909), Le cantique des cantiques (1922) i Lysistrata (1923), i a l'estrena nord-americana de L'heure espagnole de Ravel.
Estava casada amb el director d'orquestra Henri Büsser.
Va morir el 21 d'agost de 1972 a París.

## Enregistraments

Gall va participar en un dels primers enregistraments d'òpera complets fets per "Pathé" amb François Ruhlmann amb el cor de l'Opéra-Comique: Roméo et Juliette de Charles Gounod (1912). Això va ser re-masteritzat per "Ward Marston" per als CD de VAI el 1994.

## Notes

* ↑ "Yvonne Gall Enlists with Pathé" Music Trades (September 20, 1919): 37.

## Fonts

* Steane, J B (1992), 'Gall, Yvonne' in The New Grove Dictionary of Opera, ed. Stanley Sadie (London) ISBN 0-333-73432-7

## Enllaços externs

* http://www.cantabile-subito.de/Sopranos/Five_French_Divas/hauptteil_five_french_divas.html
# Salaria economidisi

Salaria economidisi és una espècie de peix de la família dels blènnids. És endèmic de Grècia i es troba en llacs d'aigua dolça. Es troba en perill a causa de la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* Crivelli, A.J. 2005. Salaria economidisi. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Consultada a data del 5 d'agost 2007.
# Iniciativa Democràtica Nacional

La Iniciativa Democràtica Nacional (IDN) fou un partit polític andorrà de centre-esquerra. Va ser fundat l'any 1993 per a concórrer a les eleccions d'aquell any i va desaparèixer l'any 1998. El Partit Demòcrata es pot considerar el seu successor polític, ja que la majoria de membres del partit van ingressar.

## Història

El partit es va presentar a les eleccions generals de 1993 i a les següents de 1997. En ambdues convocatòries va aconseguir dos escons amb un 15,3 percent de vots en la primera i un 17,8 la segona. Poc després, el partit desaparegué.

## Resultats electorals
### Consell General

| Elecció | Vots | % | Escons | +/– | Candidat | Govern |
| 1993 | 1.109 | 15,3 | 2 / 28 | Nou | Vicenç Mateu Zamora | Oposició |
| 1997 | 1.497 | 17,8 | 2 / 28 | = | Vicenç Mateu Zamora | Oposició |

### Eleccions Comunals

| Election | Votes | % | Seats | +/– | Position |
| 1995 | 496 | 27,1 | 2 / 12 | Nou | 3r |

## Referències

* ↑ Dieter Nohlen & Philip Stöver (2010) Elections in Europe: A data handbook, p162 ISBN 978-3-8329-5609-7
* ↑ Nohlen & Stöver, p164
* 1 2 Suma de les demarcacions nacional i parroquials
* ↑ Només es presentà a Escaldes-Engordany
* ↑ Es presentà en coalició amb Nova Democràcia
# Felip III

Felip III és el nom dels següents personatges:
* Felip III d'Anjou (1683 - 1746), rei d'Espanya, Nàpols i Sicília
* Felip III d'Aragó (1605 - 1665), rei de Castella, Aragó i Portugal
* Felip III de Borgonya (1419 - 1467), duc de Borgonya
* Felip III de Castella i II d'Aragó i Portugal (1578 - 1621), rei de Castella, Aragó i Portugal
* Felip III Evreux (1328–1342), rei de Navarra
* Felip III de França (1245 - 1285), rei de França
* Felip III de Macedònia (352 aC - 317 aC), rei de Macedònia
* Felip III de Tàrent (1364 - 1373), príncep d'Aquilea
* Felip III de Valois (Vincennes, 1336 - 1375), Duc d'Orleans i de Turena i comte de Valois