OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# James Mattis

James N. Mattis (nascut el 8 de setembre de 1950) és un general retirat del Cos de Marines dels Estats Units d'Amèrica que va servir com a onzè comandant del Comandament Central dels Estats Units entre l'11 d'agost de 2010 i el 22 de març de 2013.
Mattis és conegut per haver implementat l'estratègia COIN, o contrainsurgència. Abans que el president Barack Obama l'escollís per reemplaçar el general David Petraeus l'11 d'agost de 2010, havia comandat l'USJFCOM entre el 9 de novembre de 2007 i l'agost de 2010, servint concurrentment com Comandant Aliat Suprem de Transformació de l'OTAN entre el 9 de novembre de 2007 i el 8 de setembre de 2009. Anteriorment, havia comandat la I Força Expedicionària dels Marines, el Comandament Central de les Forces Marines dels Estats Units i la 1a Divisió de Marines durant la guerra de l'Iraq.
L'1 de desembre de 2016, el President electe Donald Trump va anunciar que Mattis seria el Secretari de Defensa dels Estats Units en la futura administració.

## Referències

* ↑ Garamone, Jim. «Gates: Mattis brings experience, continuity to Central Command». American Forces Press Service. Headquarters Marine Corps, August 11, 2010. Arxivat de l'original el d’agost 19, 2010. [Consulta: August 18, 2010].
* ↑ «Trump picks retired Marine Gen. James Mattis for secretary of defense». The Washington Post, December 1, 2016 [Consulta: December 2, 2016].
# James McCrae

James McCrae (Bridge of Weir, 2 de setembre de 1894 - Paisley, 3 de setembre de 1974) fou un futbolista escocès de la dècada de 1920 i entrenador.
Pel que fa a clubs, destacà a Clyde, Rangers FC, i West Ham United FC. També fou jugador de Manchester United FC i Watford FC.
Dirigí la selecció d'Egipte a la Copa del Món de futbol de 1934.
Trajectòria com a entrenador:
* 1934–1936 Egipte
* 1941 İstanbulspor
* 1946–1948 Fram

## Referències

* ↑ «Player History - M». Gersnet Online. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 30 maig 2009].
* ↑ «James McCrae». West Ham Stats. [Consulta: 30 maig 2009].
* ↑ «McCrae». Stretford End. [Consulta: 30 maig 2009].
* ↑ Profile at Ye Olde Tree & Crown
# Joan Baptista Plasència i Valls

Joan Baptista Plasència i Valls (Benaguasil, Camp de Túria, 21 d'abril de 1816 - València, 1855) fou organista, compositor i era el primer d'una nissaga de músics valenciana. Els seus germans Lambert i Marià també foren músics molt reconeguts.

## Biografia

Ingressà d'infantó en el Col·legi del Patriarca, on estudià orgue i composició, de manera que en morir Antonio Lureta el 1842 el reemplaçà en el magisteri. Abans, però, el 1840, havia escrit una missa per a les exèquies del seu mestre Morata García. El 1848 viatjà a París, fet que influí molt en la seva direcció artística. Poc temps després intentà l'òpera, component Muzio Scevola i Fernán, el Aventurero, i una sarsuela, El desertor, estrenada el 16 d'agost de 1855; poc temps després moria víctima del còlera.

## Obres

A més de les obres citades, va compondre:
* Missa de Glòria (1838)
* Motete a la Asunción, a 12 veus (1841)
* Miserere, a 4 cors (1842)
* Lamentació 2a de Divendres Sant, per a baríton sol i veus (1842)
* Lliçó 1a de Difunts i Responsori, a gran orquestra (1846)
* Himne i Goigs a Sant Maurí (1848)
* Al·leluia (1849)
* Quam pulcri sunt, motet a la Concepció, a 8 veus (1854)
* Motet a Sant Joan Baptista, a 6 veus
* Missa solemne (1855)
* Villancet a gran orquestra
* Coral, a gran orquestra
* Veni CReator, versos d'orgue per al Museu Orgànic d'Eslava
* Tratado de contrapunto, que deixà inacabat

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, volum 45, p. 451 (ISBN 84 239-4545-6)
# Javi Rey

Javi Rey (Brussel·les, 1982), nom de ploma de Javier Rey Calatayud, és un il·lustrador i dibuixant de còmics català. El 2017 fou proclamat Autor Revelació del Saló Internacional del Còmic de Barcelona.

## Biografia

Javi Rey va néixer a Bèlgica, país on els seus pares havien emigrat als anys 1950 a la recerca de feina. No obstant, amb només 2 anys, la família va retornar a Catalunya.
Es va formar a l'escola de còmics Joso de Barcelona i va començar la seva activitat professional en el camp de l'animació, treballant com a il·lustrador per l'estudi Yanquipay en la sèrie de dibuixos animats 240 el nen clònic (TV3, 2009). Anteriorment, havia participat en el llibre col·lectiu Lovexpress (Kaleidoskope, 2007).
El 2011 va començar a treballar pel mercat francobelga. El primer resultat fou la sèrie històrica Secrets. Adelante! (Editions Dupuis, 2013-2014) amb Frank Giroud com a guionista. El còmic, de dues parts, relata les aventures d'un bandoler durant la Guerra del Francès. El seu segon treball, Un maillot pour l'Algérie (les Editions Dupuis, 2016), tracta sobre la creació del primer equip nacional de futbol algerià. La història, amb guió de Kris i Bertrand Gallic, s'ambienta en la Guerra d'Algèria (1954-1962).
El 2016 Rey publicà l'adaptació al còmic de la novel·la Intemperie (Seix Barral, 2013) de l'escriptor Jesús Carrasco. Amb aquest còmic, editat per Planeta Cómic, Rey va obtenir dues nominacions al Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 2017: una nominació a la Millor obra i una nominació a l'Autor Revelació, guanyant el darrer guardó.

## Obra

* Secrets !Adelante! (Editions Dupuis, 2013-2014). Primera i segona part. Sèrie editada a França.
* Un maillot pour l'Algérie (Editions Dupuis, 2016). Còmic editat a França
* Intemperie (Planeta Cómic, 2016) (Espanya). Posteriorment editat també à França (Dupuis, 2017), Estats Units i Gran Bretanya (SelfMadeHero, 2018) i Itàlia (Renoir Comics, 2018)
* Un enemigo del pueblo (Planeta Cómic, 2023).

## Referències

* ↑ Abella, Anna «Javi Rey i el monstre. El dibuixant català afronta el Saló del Còmic amb doble nominació als premis, com a autor revelació i millor obra per 'Intemperie'». El Periódico de Catalunya, 29-03-2017.
* ↑ «Javi Rey, premio autor revelación: el reconocimiento siempre te da moral» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], 31-03-2017.

## Enllaços externs

* Web personal de Javi Rey
# Johann Theodor Roemhildt

Johann Theodor Roemhildt (Bad Salzungen, 23 de setembre de 1684 - Merseburg, 26 d'octubre de 1756) va ser un compositor barroc alemany.
Va estudiar a Ruhla de petit amb Johann Jacob Bach, després des dels tretze anys a l'escola St. Thomas de Leipzig sota Johann Schelle i Johann Kuhnau, i en la Universitat d'aquesta ciutat també va fer estudis de literatura. Entre d'altres càrrecs desenvolupà el de mestre de capella d'Heinrich Duc de Saxònia (1661-1738) en Merseburg, i també en fou organista de la cort i de la catedral d'aquella ciutat, on va morir més tard. Entre els seus estudiants figuraven Christoph Graupner, Johann Friedrich Fasch i Johann David Heinichen.
Es dedicà a la composició de música religiosa i deixà diverses cantates.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 1344. (ISBN-84-239-4551-0)
# Johannes Nider

Johannes Nider (Isny im Allgäu, 1380 - Colmar, 13 d'agost de 1438), fou un frare dominicà alemany.

## Biografia

Desenvolupà un important paper en el Concili de Basilea. Fou un escriptor i polemista prolífic, autor de diversos tractats d'argument religiós.
Entrà a l'orde dels dominics a Colmar el 1402. Després estudià a Colònia i posteriorment a la Universitat de Viena (1422-1426).
Prengué part al Concili de Constança (1414-1418) i va esdevenir un dels principals exponents dels corrents reformadors dins de l'Orde dels predicadors. També va tenir un paper molt actiu en la persecució dels hussites.
El 1428 fou elegit prior del convent de Nuremberg; l'any següent fou nomenat vicari general de la província d'Alemanya, càrrec que va tenir fins a la seva mort. També va ser prior del convent de Basilea.
El 1431 prengué part al Concili de Basilea (1431-1449). El 1434 fou enviat com a emissari del concili a la Dieta de Ratisbona.

## Obres

Entre les seves obres es poden destacar:
* "De lepra morali", Norimbergae 1471; Colonia 1472 circa; Basileae 1475; Parisii, 1510.
* Praeceptorium divinae legis i.e Tractatuus de decem praeceptis, un comentari als Deu manaments que va tenir 17 edicions a la impremta abans del 1500.
* "Manuale confessorum ad instructionem spiritualium pastorum", Coloniae 1467/1472; Norimbergae 1471; Parisii, 1473.
* "Consolatorium timoratae conscientiae", Parisii 1478; Augustae 1484 ca.; Augustae 1494 ca.; Romae 1604.
La seva obra més destacada és el "Formicarius", un tractat sota la forma del diàleg entre teòleg i el seu deixeble. El "Formicarius", acabat entre el 1436 i el 1438, fou imprès tres vegades entre el 1472 i el 1484 i tingué cinc ulteriors edicions entre el 1516 i el 1692. El cinquè llibre, que tractava dels "enganys del malefici" (De maleficis et eorum deceptionibus) fou una de les principals fonts (junt amb el Directorium inqusitotum, de Nicolau Eimeric) del tractat Malleus Maleficarum (martell d'heretges, o de bruixes).

## Notes

* ↑ Obra que tingué difusió en terres catalanes. Per exemple, vegeu l'article sobre l'humanista català del segle xv Pere Miquel Carbonell, que en tenia un exemplar a la seva biblioteca.

## Referències

Abbiati, Sergio, Agnolotto, Attilio, Lazzati, Maria Rosario, La stregoneria. Diavoli, streghe, inquisitori dal Trecento al Settecento, Milà, Arnoldo Mondadori Editore, 1984, pàgines 52-65 (introducció i traducció d'alguns passatges del Formicarius) i pàgina 354 (biografia i bibliografia)
Gábor Klaniczay, «Entre visions angéliques et transes chamaniques : le sabbat des sorcières dans le Formicarius de Nider», Médiévales, 44 (2003),

## Enllaços extrens

* (francès) Documents medievals
* (anglès) Excerpts of the Formicarius: Nider
* (anglès) Excerpts of the Formicarius
# Jorge de Meneses

Jorge de Meneses (ca. 1498 - ?) fou un navegant i explorador portuguès i governador de Ternate. Fou el primer europeu a desembarcar a Nova Guinea el 1526, quan es desvià de la seva ruta cap a les illes de les espècies i s'hagué de refugiar a l'illa de Waigeo (actualment Indonèsia), a l'espera del pas del monsó. Anomenà la regió Islas dos Papúas a partir de la paraula malaia Papuwah, que significa "arrissat" i que és com qualificaven els navegants malais a la població melanèsia de les illes pel seu característic cabell arrissat. Meneses va estar-se allà durant quasi un any, sense explorar excessivament Nova Guinea.
Fou el governador portuguès de Ternate, indret visitat per primera vegada pels portuguesos el 1512.

## Referències

* ↑ Whiteway, Richard Stephen. The rise of Portuguese power in India, 1497-1550. (en anglès). Westminster: A. Constable, 1899. ISBN 8120605004.
# Josep Monmany i Amat

Josep Monmany i Amat (Sant Feliu de Llobregat, 1885 - 1968) va ser un polític català, alcalde de Sant Feliu de Llobregat entre 1947 i 1957.
Els seus pares eren Jaume Monmany i Ribas i Rita Amat i Pahissa. Era un propietari local. El 1916 va ser regidor a Sant Feliu per una candidatura de la Lliga Regionalista. Més tard, l'any 1930 fou un dels signants del manifest de fundació del Foment Català Republicà, que s'adherí a Acció Catalana Republicana, i va ser cap de llista amb aquesta formació a les eleccions municipals de 1934.
Esclatada la Guerra Civil espanyola, fugí a la zona del «bàndol nacional» i romangué a la rereguarda a causa de la seva edat. El 1939 col·laborà amb les autoritats franquistes.
Fou el primer tinent d'alcalde de Sant Feliu durant el mandat de l'anterior alcalde Miquel Ribas i Ricart l'any 1945. Després va esdevindre alcalde i també va ser diputat provincial. Malgrat la seva procedència liberal i democràtica, va poder mantenir el càrrec mentre fou ministre de la Governació Blas Pérez, que era amic seu. És conegut per haver restaurat la Festa de les Roses. Al juny del 1957 Monmany va rebre el general Franco en una visita que el dictador va fer a Sant Feliu.
Josep Montmany va morir al novembre del 1968. Fou pare de Rita Monmany Lleres, casada amb José de la Torre Ruiz, magistrat i president de l'Audiència Provincial de Girona i de les Audiències Territorials de La Corunya i Palma, i avi de l'escriptora Mercedes de la Torre Monmany i de l'arquitecte Jesús de la Torre Monmany. A Sant Feliu hi ha una escola que duu el nom de CEIP Josep Monmany Amat.

## Referències

* ↑ «Jose Antonio Miguel Monmany y Ribas». Registre de baptisme a FamilySearch.
* 1 2 Sans i Fàbregas, Llorenç «JOSEP MONTMANY, l'alcalde restaurado de la Festa de les Roses». Boletín de Información Municipal, 01-04-1977, pàg. 33.
* ↑ Ferreras i Torreblanca, Enric «Renovació: 1946-1952». «El Coro». Cent anys d'associacionisme a Sant Feliu de Llobregat (1892-1992), 1992, pàg. 40. Arxivat de l'original el 2013-10-05 [Consulta: 18 juny 2017]. Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine.
* 1 2 Marín i Corbera, Martí. Els Ajuntaments Franquistes a Catalunya (Política i administració municipal 1938-1979). Lleida: Pagès, Editors, 2000, p. 516. ISBN 84-7935-693-6.
* ↑ Sans i Fàbregas, Llorenç «JOSEP MONTMANY, l'alcalde restaurado de la Festa de les Roses». Boletín de Información Municipal, 01-04-1977, pàg. 34.
* ↑ «Atalaya ciudadana. Noticias municipales de interés general». Boletín de información municipal, 30-06-1957, pàg. 2.
* ↑ «Atalaya ciudadana. Noticias municipales de interés general». Boletín de información municipal, 178, 01-11-1968, pàg. 8.
* ↑ «Necrológicas: Excmo. Sr. D. José de la Torre Ruiz». La Vanguardia, 12-10-1999, pàg. 38.

## Enllaços externs

* Entrevista amb Josep Monmany a "Alba" (1948)
* Fotografia de Josep Monmany al "Boletín Municipal" (1957)
# José Luis Diezma Izquierdo

José Luis Diezma Izquierdo (Madrid, 22 de setembre de 1968) és un exfutbolista madrileny, que jugava com a porter i que posteriorment ha fet d'entrenador de futbol.

## Trajectòria

Diezma es va formar a les categories inferiors del Reial Madrid. A la 88/89 seria cedit al CF Extremadura, equip al qual retornaria dos anys més tard, després de militar al primer filial blanc, el Castilla. En aquesta segona etapa, que va durar fins al 1992, va quallar unes bones actuacions que van cridar l'atenció del Reial Betis.
Arriba a Sevilla per jugar la 92/93 amb els bètics. Durant els dos anys que hi romandrien a la categoria d'argent, el madrileny seria el porter titular. Una vegada que el Betis va ascendir a la primera divisió, per la temporada 94/95, Diezma va passar a l'ombra de Pedro Jaro (porter menys golejat eixe any), el qual disputaria tots els minuts de lliga. No va ser fins a la temporada 95/96 quan Diezma va debutar a la màxima divisió, jugant-hi dos partits eixe any.
L'estiu de 1996 deixa el Betis i fitxa pel Celta de Vigo, on continuaria sent suplent. De fet, tot just va acumular vuit partits en les dues temporades a Balaídos. Per fi recuperaria la titularitat la temporada 97/98, amb el CD Numancia. Els sorians van pujar a Primera i la història es repetirà per al porter madrileny, que quedarà relegat a la suplència sense jugar cap minut.
A mitjans de la temporada 99/00 deixa el Numancia i acaba eixa campanya al Recreativo de Huelva, on qualla una temporada acceptable. A l'any següent disputa 21 partits amb el Reial Múrcia i la temporada 01/02, només quatre a les files de l'Elx CF. A partir del 2002 hi milita en equips de Segona B i Tercera Divisió, com l'Oriola, el Cartagena i el Mérida, sent titular en tots ells. Amb els emeritans, va aconseguir l'ascens a Segona B, i es va proclamar el porter menys golejat de la categoria, abans de retirar-se a l'estiu del 2005.
# José Luis Cruz

José Luis Cruz (San Juancito, 12 de juny de 1949 - San Pedro Sula, 27 de gener de 2021) fou un futbolista hondureny de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció d'Hondures.
Pel que fa a clubs, destacà a F.C. Motagua, Real C.D. España, Atlético Morazán, i Universidad.

## Referències

* ↑ José Luis Cruz Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ José Luis Cruz a National-Football-Teams.com (anglès)
# Josef Holeček

Josef Holeček (Říčany, Txecoslovàquia 1921 - Praga, República Txeca 2005) fou un piragüista txecoslovac, guardonat amb dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 25 de gener de 1921 a la ciutat de Říčany, població situada a l'actual regió de Bohèmia Central, que en aquells moments formava part de Txecoslovàquia i que avui en dia forma part de la República Txeca.
Va morir el 20 de febrer de 2005 a la ciutat de Praga.

## Carrera esportiva

Va participar, als 27 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova masculina del C-1 1000 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) aconseguí repetir el metall.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar 2 medalles en el Campionat del Món de piragüisme.
# Johnny Dumfries

John Colum Crichton-Stuart setè Marquès de Bute més conegut per Johnny Dumfries va ser un pilot de curses automobilístiques escocès que va arribar a disputar curses de la Fórmula 1.
Va néixer el 26 d'abril del 1958 a Rothesay, Illa de Bute, Escòcia.

## A la F1

Johnny Dumfries va debutar a la primera cursa de la temporada 1986 (la 37a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 23 de març del 1986 el G.P. dr Brasil al circuit de Jacarepaguá.
Va participar en un total de setze curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en una única temporada (1986), aconseguint una cinquena posició com millor classificació en una cursa i assolí tres punts pel campionat del món de pilots.
Ja fora de la F1 va disputar moltes altres curses, destacant la seva victòria a les 24 hores de Le Mans de l'any 1988.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Posició | Punts |
| 1986 | John Player Special Team Lotus | Lotus | Renault | BRA 9 | ESP Ret | SMR Ret | MON NVQ | BEL Ret | CAN Ret | E.USA 7 | FRA Ret | GBR 7 | ALE Ret | HUN 5 | AUT Ret | ITA Ret | POR 9 | MEX Ret | AUS 6 | 13è | 3 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 16 (15) | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 |
# Johnny Dark

Johnny Dark és una pel·lícula estatunidenca de George Sherman estrenada el 1954.

## Argument

Johnny Dark, un jove enginyer automobilistic, treballa en un nou projecte innovador conjuntament amb l'amic Duke Benson, un corredor de curses. Al projecte col·labora també Liz, la filla de Fielding, l'amo de la fàbrica que li fa creure que està interessat i fermament decidit a construir aquest nou model, però no en fa res. Fielding, però, fa acomiadar Duke. Per provar el seu bòlid, Johnny Dark s'inscriu en una prova automobilística de la qual surt vencedor. El pilot, però, empès per l'entusiasme, pitxa l'accelerador sense veure els senyals de Johnny, acabant per sortir de la pista. Els dos amics es barallen: Duke imputa l'accident al cotxe, Johnny acusa Duke d'haver-lo conduït malament.

## Repartiment

* Tony Curtis: Johnny Dark
* Piper Laurie: Liz Fielding
* Don Taylor: Duke Benson
* Sidney Blackmer: James Fielding
* Paul Kelly: Scotty
* Ilka Chase: Abbie Binns
* Russell Johnson: Emory

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per la Universal International Pictures (UI). Es va rodar en la Universal Studios, al 100 d'Universal City Plaza, Universal City.

## Distribució

Distribuïda per la Universal Pictures, la pel·lícula va ser estrenada el 22 juny 1954, sortint a Nova York el 25 juny.

## Referències

* ↑ «Johnny Dark». The New York Times.
* ↑ IMDb Locations
# Joan de Tui

Joan de Porto o de Tui (Porto, Portugal, llavors Regne de Lleó - Tui, Galícia, segle ix), fou un eremita portuguès de la regió de Tui. És venerat com a sant per l'Església catòlica, amb culte local a la zona.

## Hagiografia

Només se'n sap que de jove volgué retirar-se per fer vida eremítica i trià la regió de Tui, davant de Valença. Després d'anys de solitud i pregària, morí i fou sebollit a Tui, al convent dels dominics.

## Veneració

Des d'antic fou venerat popularment, i se li atribuïa la protecció contra les febres. Segons una tradició, la reina Mafalda de Portugal i de Barcelona portà el cap de l'eremita a l'església de São Salvador da Gandra (Penafiel), i part de la relíquia fou duta a la capella de la Santa Cabeça de l'església de Na. Sra. da Consolação, a Porto. El fet que la seva festa sigui el 24 de juny ha portat que sigui confós amb Sant Joan Baptista, la festivitat del qual és molt celebrada a Porto, i que ha deixat en l'oblit la festa del sant local.

## Bibliografia

* Jorge Cardoso. Agiológio lusitano dos sanctos varoems illustres em virtude do reino de Portugal e suas conquistas. Lisboa: Officina Craesbeekiana, 1652, p. 800-801.
# Joan de Valois

Joan de Valois o de Chartres fou fill de Carles I de Valois i de Caterina I de Courtenay, emperadriu de Constantinoble, que fou la seva segona esposa amb la qual es va casar el gener de l'any 1302. Abans de final d'any va néixer el primer fill, dit Joan de Valois o Joan de Chartres, ja que va rebre el títol de comte de Chartres.
Joan va morir jove amb 6 o 8 anys segons les fonts (1308 o 1310) i el títol de comte de Chartres va retornar al pare.
# José Remesal Rodríguez

José Remesal Rodríguez (Lora del Río, 27 de juny de 1948) és un historiador espanyol, catedràtic d'història antiga a la Universitat de Barcelona i membre de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Va ser becari de l'Institut Rodrigo Caro (1973-75) i de l'Escola Espanyola de d'Història i Arqueologia de Roma del CSIC (1976), així com del Consell Nacional de Recerca de Roma el 1977 i de la Fundació Alexander von Humboldt de Heidelberg, amb el professor Géza Alföldy. El 1977 es va doctorar en història a la Universitat Complutense de Madrid i des de 1988 és catedràtic d'història antiga de la Universitat de Barcelona.
La seva línia de recerca es basa la producció i el comerç d'aliments en l'antiguitat i és especialista en la vida econòmica de l'Imperi Romà i en la recerca de les xarxes comercials basades en la producció, la distribució i el consum d'aliments, principalment l'oli d'oliva d'Hispània, i l'epigrafia amfòrica.
Ha dirigit les excavacions arqueològiques del Monte Testaccio a Roma amb José María Blázquez Martínez, el projecte sobre epigrafia amfòrica a Baden-Württemberg, el projecte Amphoren aus Xanten i la secció d'epigrafia llatina del projecte Corpus International des Timbres Amphoriques de la Union Académique Internationale. També és membre de la junta directiva de la Unió Internacional d'Acadèmies, del Deutsches Archäologisches Institutbde Berlín, de la Reial Acadèmia Sevillana de Bones Lletres, i fundador del Centre per a l'Estudi de la Interdependència Provincial en l'Antiguitat Clàssica (CEIPAC) de la Universitat de Barcelona.
El 1993 va crear la sèrie de publicacions Instrumenta, que ha publicat 25 monografies. En 2008 va guanyar el Premi d'Humanitats de la Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats. En 2011 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.

## Obres

* La annona militaris y la exportación de aceite bético a Germania, Universidad Complutense, Editorial Complutense, 1986. ISBN 84-7491-186-9
* La necrópolis sureste de Baelo, Ministerio de Cultura, 1979. ISBN 84-7483-043-5
* Heeresversorgung und die wirtschaftlichen Beziehungen zwischen der Baetica und Germanien (Abastament militar i relacions econòmiques entre la Bètica i Germània, 1997)
* Celti (Peñaflor): The Archaeology of a Hispano-Roman Town in Baetica. Survey and Excavations 1987-1992 (2001)
* Comisión de Antigüedades de la Real Academia de la Historia. Cataluña. Catálogo e índices (2000).

## Referències

* ↑ «José Remesal Rodríguez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El professor José Remesal ingressa a la Reial Acadèmia de la Història al web de l'UB
* ↑ El catedrático José Remesal Rodríguez cubrirá la vacante del fallecido Julio Valdeón en la Real Academia de la Historia, 20 Minutos, 4 de març de 2011
* ↑ José Remesal Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. al web de la RAH

## Enllaços externs

* «Obra de José Remesal Rodríguez» a Dialnet.
* José Remesal Rodríguez: «La investigación es lo que protege contra el uso y abuso de la historia», La Razón, 1 de juliol de 2013