OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kurir

Kurir és un diari publicat en serbi, editat des de Belgrad. Va aparèixer per primera vegada el 6 de maig de 2003. El seu propietari és Radisav Rodić, que també posseeix el diari Javnosti Glas. Amb un to clarament visceral i sensacionalista, Kurir exerceix una influència significativa en l'opinió pública a Sèrbia. Des del 6 de maig de 2003 va llançar una edició especial per als països de l'Europa occidental.

## Història

El precedent de Kurir es remunta a l'assassinat del Primer Ministre de Sèrbia, Zoran Djindjic el 12 de març de 2003. Després de la seva mort, es va decretar l'estat d'emergència, i el 18 de març, el Ministre de Cultura i Informació Branislav Lečić va suspendre per un temps el diari Nacional, ja que va desafiar l'estat d'emergència. El Tribunal de Comerç de la ciutat de Belgrad va decidir la seva prohibició l'1 d'abril de 2003 [1]. L'equip va crear llavors el diari Kurir, d'un caire semblant a l'anterior.
El diari va tenir un paper en la caiguda del primer ministre Zoran Zivkovic a finals de 2003, quan Kurir va qüestionar el mètode de votació al Parlament de Sèrbia i en particular, van atacar la diputada Neda Arnerić. La coalició, que llavors va conduir a Sèrbia, l'Oposició Democràtica de Sèrbia (Demokratska opozicija Srbija), va volar en la brillantor. El diari va cridar a convocar noves eleccions. Els articles van ser adreçats al ministre de l'Interior, Dusan Mihailovic, acusant-lo de contractes fraudulents confeccionats a través de la seva empresa Lutra. El diari va ser probablement la font dels membres del partit G17+, que, coneixent el gust de Kurir per l'escàndol de la informació es va beneficiar de desfer-se d'un enemic polític. No obstant això, el G17+ també va ser atacat pel diari. Tot un seguit d'articles van començar a qüestionar el president del partit, Miroljub Labus, en un cas de conflicte d'interessos: haver obtingut una beca per a la seva filla a través del grup Ericsson, Labus va participar en les negociacions entre l'empresa sueca i el grup autòcton Telekom Srbija [2]. Una mica més tard el Governador del Banc Nacional de Sèrbia, Radovan Jelašić va estar involucrat en la compra de la seva vila en Dedinje.
El 8 de desembre de 2005, el 90% del personal Kurir va deixar el diari, i especialment el seu editor Kesić Djoko i el seu vicepresident Dragan J. Vučićević. Es va crear, entre d'altres, la publicació diària Press [3].

## Notes de l'article

* http://archiv2.medienhilfe.ch/News/2003/SER/IWPR429.htm Arxivat 2011-07-06 a Wayback Machine.
* http://arhiva.kurir-info.rs/Arhiva/2005/maj/10/V-01-10052005.shtml Arxivat 2009-07-23 a Wayback Machine.
* http://www.ndnv.org/vest.php?id=836 Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.

### Enllaços externs

* (serbi) Kurir en línia
# Ball Ground

Ball Ground és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 730 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ball Ground tenia 730 habitants, 269 habitatges, i 207 famílies. La densitat de població era de 227,3 habitants per km².
Dels 269 habitatges en un 33,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,3% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 23% no eren unitats familiars. En el 20,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 11,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.875 $ i la renda mediana per família de 51.429 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.125 $ mentre que les dones 27.361 $. La renda per capita de la població era de 18.147 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 12,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ball Ground». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ball Ground». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# NGC 2857

NGC 2857 (també conegut com a Arp 1 i PGC 26666) és una galàxia espiral a la constel·lació de l'Ossa Major. Va ser descoberta el 9 de gener de 1856 per R. J. Mitchell.
NGC 2857 és el primer objecte de l'Atles de galàxies peculiars de Halton Arp, i un dels sis objectes Arp a la secció "Galàxies de poca brillantor en superfície". Les altres cinc galàxies de baixa brillantor superficial són Arp 2 (UGC 10310), Arp 3, Arp 4, Arp 5 (NGC 3664) i Arp 6 (NGC 2537).

## Supernova 2012fg

El 10 d'octubre de 2012, la Supernova 2012fg va ser observada a NGC 2857 pel sistema de detecció automàtica MASTER-Kislovodsk. La seva magnitud absoluta es calcula com a -19,8. L'espectre d'SN 2012fg va ser registrat i analitzat per diversos equips de científics, ja que va canviar ràpidament els dies següents a la seva detecció.

## Referències

* ↑ Dmitry Makarov «The EFIGI catalogue of 4458 nearby galaxies with detailed morphology» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 26-07-2011, pàg. 74–74. DOI: 10.1051/0004-6361/201016423.
* ↑ «NGC 2857 (= PGC 26666 = Arp 1)». Arxivat de l'original el 5 març 2016. [Consulta: 6 gener 2020].
* 1 2 Armando Gil de Paz «The GALEX Ultraviolet Atlas of Nearby Galaxies». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 01-12-2007, pàg. 185–255. DOI: 10.1086/516636.
* ↑ Afirmat a: The SDSS Photometric Catalog, Release 9. Pàgina: 0. Data de publicació: 2013.
* ↑ R. Brent Tully «Galaxy groups: a 2MASS catalog». Astronomical Journal, 5, 2015, pàg. 171. DOI: 10.1088/0004-6256/149/5/171.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Arp, Halton. «Atlas of Peculiar Galaxies», 1966. [Consulta: 25 novembre 2015].
* ↑ Pruzginskaya. «ATel #4489: Folow [sic] up B,V,R,I photometry bright SN 2012fg in NGC 2857 discovered by MASTER». The Astronomer's Telegram. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ Shumkov. «ATel #4459: Bright PSN in NGC2857». The Astronomer's Telegram. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ Cellier-Holzem. «ATel #4466: Spectroscopic Observation of the Bright PSN in NGC2857 by the Nearby Supernova Factory II». The Astronomer's Telegram. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ Fabrika. «ATel #4496: Spectrum of bright SN 2012fg in NGC 2857». The Astronomer's Telegram. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ Fabrika. «ATel #4520: Spectrum change of bright SN 2012fg in NGC 2857». The Astronomer's Telegram. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Luciano Onder

Luciano Onder (Arsiè, 11 juliol 1943) és un periodista, presentador televisiu i divulgador científic italià.
Va obtenir el seu diploma en història moderna el 1965 amb el professor Renzo De Felice. Des de 1966, va ensenyar a la Universitat de Roma La Sapienza i va començar a treballar a la RAI. De 1966 a 2014, va contribuir a la popularització de la ciència en la RAI, amb l'emissió de Medicina 33, i des 2014, treballa al TG5 del grup Mediaset. El 2014 és doctor honoris causa en Medicina i Cirurgia a la Universitat de Parma. El setembre de 2014 es va unir a l'equip de TG5 i Tgcom24, on està a càrrec del programa de salut, al programa Mattino Cinque. També dirigeix el programa mèdic La casa della salute a San Marino RTV.

## Condecoracions

    Medaglia al merito della sanità pubblica (2003)
    Cavaller de l'Orde al Mèrit de la República Italiana, Roma, (2004)

## Programes televisius

* Medicina 33 (1966-1975; Rete 2, 1976-1983; Rai 2, 1983-2014)
* TG2 Salute (Rai 2, 1995-2008)
* La casa della salute (San Marino RTV, de 2013)
* TG5 (Canale 5, de 2014)
* TgCom24 (de 2014)
* La salute prima di tutto - en Mattino Cinque (Canale 5, de 2015)
* TG5 Salute (Canale 5, de 2016)

## Referències

* ↑ Laurea Honoris Causa in Medicina e Chirurgia a Luciano Onder (italià)
* ↑ Luciano Onder GIORNALISTA TG5 Arxivat 2020-01-23 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ Onder Dott. Luciano (italià)
* ↑ Onder Dott. Luciano (italià)
# Joan de la Pau

Joan de la Pau, també anomenat de Porta Pacis i Joan Soldat (Pisa, ca. 1270 - 1335) va ser un religiós toscà, fundador de la Companyia dels Disciplinants de San Joan Evangelista de la Porta de la Pau de Pisa. Va ser proclamat beat i és venerat per l'Església catòlica.

## Biografia

Giovanni Cini o Cini da Pisa, va ser soldat al servei de la República Pisana. El 8 d'octubre de 1296 va participar en un atemptat contra l'arquebisbe Matteo de Pisa i va ser empresonat. Durant l'estada a la presó, va meditar i va canviar la seva vida.
En sortir, va ingressar al Tercer Orde Regular de Sant Francesc. El 1305 va ser elegit president de la Pia Casa della Misericordia, dedicada a la caritat amb els necessitats; ell introduí la pràctica de dur les almoines (robes, menjar o diners) de nit, per evitar avergonyir qui les rebia en públic. Es va fer eremita, amb el nom de Joan de la Pau, a una ermita de la Porta de la Pau de la ciutat i va atraure molts seguidors joves; amb ells, fundà la Congregació dels Eremites Terciaris Franciscans, coneguts com a Fraticelli de la Penitència, ja extinta.
A l'ermita de Santa Maria della Sambuca, va fundar la Companyia de Disciplinants de San Joan Evangelista de la Porta de la Pau, amb l'objectiu que els seus membres, laics i sense vincle amb un orde religiós, conreessin la vida espiritual i fessin penitència i pregària. En aquesta església de la Sambuca, Joan passà els últims anys de la seva vida, tancat en una petita cel·la, rebent l'almoina del menjar quotidià a través d'una finestreta, sense sortir-ne.
Morí cap al 1335. Va ser enterrat al Cementiri Monumental de Pisa, i el 1856 les seves restes van ser traslladades a l'església de San Francesco de Pisa, dels frares menors conventuals.
Pius IX va confirmar el culte que se li retia, donant-li el títol de beat el 10 de setembre 1857. La seva festivitat és el 12 de novembre.

## Bibliografia

* Un nuovo fiore serafico: il B. Giovanni Cini, confessore pisano, soldato et eremita (Quaracchi, 1906).
# Kurkub

Kurkub és una antiga població del Khuzestan a l'Iran, entre Wasit (Iraq) i Sus (Susa) famosa pels seus tapissos i estores. L'especialitat més coneguda és l'estora anomenada susangerd però alguns consideren que la de Fasa era de millor qualitat.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, V, 502
# Base (arquitectura)

Base, en arquitectura clàssica, és la part inferior de la columna, sobre la qual descansa el fust, i està compost generalment per motllures.
La base presenta formes diferents segons els ordres clàssics:
* Ordre dòric: el fust recolza directament sobre l'estilòbata.
* Ordre jònic: la base consta de plint, tor i dues escòcies amb filet i astràgal.
* Ordre corinti: la base consta de plint, tor superior, tor inferior, una escòcia, un astràgal i dos filets. Similar a la base composta.
* Ordre toscà: la base consta de plint i tor.
Es distingeixen, a més, els següents tipus de bases:
* Base àtica o aticurga: Formada per dos tors, enmig dels quals hi ha una escòcia.
* Base composta: Formada per dos tors, un astràgal i dues escòcies.
* Base amb filets: Amb motllures esculpides en forma de tors o cordons.
* Base continuada: Perfil de motllura que forma basament, i s'estén per tota la longitud d'un edifici i seguint el sortint de les columnes o pilastres que decoren la façana.
* Base de pedestal: La inferior de les tres parts que formen un pedestal assentada sobre el paviment.
* Base funicular: Els tors imiten cables.
* Base mutilada: Només es perfila sobre les cares laterals d'una pilastra.
* Base suspesa: Denominació que s'aplica de vegades a les mènsules.

## Referències

* 1 2 3 «Base (arquitectura)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionario enciclopédico popular ilustrado Salvat (1906-1914)
Viccionari
# Ensign F1

Ensign Racing Cars és el nom d'un equip britànic de cotxes de competició que va arribar a disputar curses a la Fórmula 1.
Va ser fundat l'any 1970 per Morris "Mo" Nunn i després de córrer en categories inferiors van fer el pas cap a la F1 a la temporada 1973.

## A la F1

Va debutar l'1 de juliol al circuit de Paul Ricard disputant el Gran Premi de França de la temporada 1973 de la mà del pilot Rikky von Opel.
Van participar en un total de 99 curses disputades al llarg de deu temporades consecutives (1973-1982) en les que van participar un total de 155 monoplaces, aconseguint com millor classificació un quart lloc (Marc Surer al Brasil'81) i assolint na volta ràpida i un total de dinou punts pel campionat del món de pilots/constructors.
La seva última cursa disputada va ser el Gran Premi de Las Vegas del 1982, deixant la competició en finalitzar la temporada.

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 99 | 0 | 0 | 0 | 1 | 19 |
# Nínox de Camiguin

El nínox de Camiguin (Ninox leventisi ) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida des de la costa fins als 1000 m, de l'illa de Camiguin, a les Filipines. El seu estat de conservació es considera vulnerable.
És una espècie recentment descrita, arran els treballs de Rasmussen et al. 2012.

## Referències

* ↑ «Nínox de Camiguin». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 249. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Camiguin Boobook. Ninox leventisi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ PC. Rasmussen, DN.S. Allen, NJ. Collar, B. Demeulemeester, RO. Hutchinson, PGC. Jakosalem, RS. Kennedy, FR. Lambert i LM. Paguntalan (2012). Vocal divergence and new species in the Philippine Hawk Owl Ninox philippensis complex. FORKTAIL 28. 1–20
# NGC 2976

NGC 2976 és una de les galàxies més petites del grup M81, situada a uns 1° 20' al sud-oest d'M81. Es tracta d'una galàxia nana peculiar de tipus Sd/P, peculiar per l'estructura caòtica interior amb moltes sendes fosques i condensacions estel·lars en el seu disc - de vegades també com Sd/P, ja que els seus braços espirals són difícils de rastrejar. La part brillant interior d'aquest disc sembla tenir una vora definida. Aquestes distorsions són el resultat de les interaccions gravitatòries amb els seus veïns, en particular, M81 similars als de M82.
NGC 2976 va ser descoberta per William Herschel el 8 de novembre de 1801, i catalogada com a H I.285.

## Referències

* ↑ «A catalog of visually classified galaxies in the local (z ~ 0.01) universe». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 15-04-2015, pàg. 27. DOI: 10.1088/0067-0049/217/2/27.
* ↑ «The Local Tully-Fisher relation for dwarf galaxies». Astronomical Journal, 2017, pàg. 6–6. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/6.
* ↑ Afirmat a: The SDSS Photometric Catalog, Release 7. Autor: Jennifer K. Adelman-McCarthy. Pàgina: 0. Data de publicació: 2009.
* ↑ Armando Gil de Paz «The GALEX Ultraviolet Atlas of Nearby Galaxies». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 01-12-2007, pàg. 185–255. DOI: 10.1086/516636.
* ↑ R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 01-02-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.
* ↑ «NGC 2976 from Students for the Exploration and Development of Space».
# Magnesiopascoïta

La magnesiopascoïta és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la pascoïta.

## Característiques

La magnesiopascoïta és un òxid de fórmula química Ca₂Mg(V$_{10}$O$_{28}$)·16H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la magnesiopascoïta pertany a «04.HC: [6]-Sorovanadats» juntament amb els següents minerals: pascoïta, lasalita, hummerita i sherwoodita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 58610 i 58611.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Blue Cap, situada al Lion Canyon, dins el districte miner de La Sal, al Comtat de San Juan (Utah, Estats Units). També ha estat descrita en altres indrets del mateix estat i de l'estat de Colorado.

## Referències

* ↑ «Magnesiopascoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 desembre 2021].
# María Nsué Angüe

María Nsué Angüe (Ebebiyín i Bidjabidjan, 1945 - Malabo, 18 de gener de 2017) va ser una escriptora equatoguineana.

## Biografia

Nascuda en una família de l'ètnia fang, va emigrar amb els seus pares a Espanya quan només comptava vuit anys. A Espanya va realitzar els seus estudis i va iniciar la seva carrera literària. De retorn al seu país, va treballar en el ministeri d'Informació Premsa i Ràdio de Guinea Equatorial. Contínua vivint a Guinea Equatorial, on escriu contes per a nois. Té diversos manuscrits sense publicar. La seva novel·la Ekomo va guanyant popularitat entre els estudiosos i acadèmics per la seva escriptura cuidada, poètica en què s'entrellacen els diferents mons que convergeixen el la societat equatoguineana.
La seva obra més important és Ekomo, la primera novel·la publicada per una dona equatoguineana, on narra la història d'una dona fang que, a la mort del seu marit, s'atreveix a trencar amb certs tabús de la societat africana. Ha escrit també relats curts, articles i poemes. Temes freqüents en la seva obra són l'opressió de la dona i la societat africana postcolonial. Part de la seva obra pren la seva inspiració de la literatura popular fang. Nsue Angue va ser escriptora equatoguineana de fama internacional, sobretot a Europa i Amèrica Llatina.

## Obres

* Ekomo, Madrid, UNED, 1985. ISBN 84-362-1974-0
* Delirios, Malabo, Centro Cultural Hispano Guineano, 1991.
* Cuentos de la Vieja Noa, Malabo, Centro Cultural Hispano Guineano, 1999.

## Referències

* ↑ María Nsué Angüe a escritores.org, publicat sota llicència Creative Commons
* ↑ Ekomo-María Nsue Angüe a literafrica

## Enllaços externs

* Alrededor de dos poéticas femeninas guineoecuatorianas: Raquel Ilonbé y María Nsué per Nayra Pérez Hernández
# Dolabel·la (família)

Dolabel·la, de vegades escrit Dolobel·la (llatí: Dolabella o llatí: Dolobella) va ser una família d'origen patrici de la gens Cornèlia.
Els membres més rellevants de la família van ser:
* Publi Corneli Dolabel·la Màxim, cònsol de Roma el 283 aC
* Gneu Corneli Dolabel·la, magistrat romà
* Gneu Corneli Dolabel·la, cònsol de Roma el 159 aC
* Gneu Corneli Dolabel·la, cònsol de Roma el 81 aC
* Gneu Corneli Dolabel·la, pretor i propretor el 80 aC
* Publi Corneli Dolabel·la, pretor urbà el 67 aC
** Publi Corneli Dolabel·la, cònsol romà el 44 aC
*** Publi Corneli Dolabel·la, cònsol romà el 10 aC
**** Publi Corneli Dolabel·la, procònsol d'Àfrica durant el 23 i 24
* Corneli Dolabel·la, cavaller romà

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1058.
# Enric Vernis i Zendrera

Enric Vernis i Zendrera (Barcelona, c. 1934) és un antic pilot de motociclisme català que participà en competicions estatals d'enduro a finals de la dècada de 1950 i començaments de la de 1960 (quan aquesta disciplina era coneguda com a Regularitat), essent un dels pioners d'aquest esport a la península Ibèrica. Els anys 1959 i 1960 formà part de l'equip que en guanyà el Campionat d'Espanya.
Comerciant de professió i practicant de la navegació, Vernis fou un dels cinc aventurers catalans que el 1962 participaren en l'Operació Impala, recorrent 20.000 km per Àfrica en 100 dies a bord de tres motocicletes Montesa de 175 cc. Durant els preparatius de l'expedició es responsabilitzà del material logístic.

## Referències

* 1 2 «Feliz terminación de la travesía del continente africano en motocicleta» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. La Vanguardia, 15-04-1962. [Consulta: 20 febrer 2012].
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Regularidad». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 258. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ Claret, Salvador. «Operació Impala». A: Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya. Viva Montesa, col·lecció Pere Permanyer: Guia de l'exposició de motocicletes. Barcelona: Cevagraf, SCCL, 2003, p. 28-33. ISBN 84-393-5977-2.
# Eleccions legislatives sueques de 1911

Les eleccions legislatives sueques de 1911 es van celebrar el 1911. Els partit més votat fou el liberal i Karl Staaff fou nomenat primer ministre de Suècia.
| Partit | % Vots |
| Partit Coalició Liberal Liberal samlingspartiet | 40,2% |
| Lliga Electoral General (Allmänna Valmansförbundet) | 31,2% |
| Partit Socialdemòcrata de Suècia Socialdemokraterna | 28,5% |
| Altres partits | 0,1 |
Font: «Historisk statistik över valåren 1910-2006. Procentuell fördelning av giltiga valsedlar efter parti och typ av val - Statistiska centralbyrån».
# Nínox de Malaita

El nínox de Malaita (Athene malaitae; syn: Ninox malaitae) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). És endèmic de l'illa Malaita, a les illes Salomó. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Taxonomia

Anteriorment el nínox de Malaita es considerava una subespècie del nínox de Jacquinot, però el Congrés Ornitològic Internacional segmentà el tàxon en una nova espècie en la seva llista mundial d'ocells (versió 11.2, gener 2022). Val a dir que el nínox de Jacquinot estigué classificat en el gènere Ninox fins a la llista mundial d'ocells anterior (versió 11.1, gener 2021), moment en què el COI el transferí al gènere Athene. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren encara que ambdós tàxons pertanyen al gènere Ninox.

## Referències

* ↑ «Nínox de Malaita». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 250. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Malaita Boobook. Ninox malaitae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Species Updates IOC Version 11.2» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 10-07-2021. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 11.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 20-01-2021. [Consulta: 1r febrer 2023].
# NGC 30

NGC 30 és una estrella doble que es troba a la constel·lació del Pegàs.
Va ser descoberta el 30 d'octubre de 1864, per l'astrònom alemany Albert Marth.

## Referències

* 1 2 «The Guide Star Catalog. II. Photometric and Astrometric Models and Solutions». Astronomical Journal, 01-06-1990, pàg. 2059–2081. DOI: 10.1086/115484.

## Enllaços externs

* NGC 30 a WikiSky: DSS2, SDSS, GALEX, IRAS, Hydrogen α, X-Ray, Astrophoto, Sky Map, Articles i imatge (anglès)