OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nakhtneith

Nakhtneith (Nḫt Nj.t, "Neith és forta") va ser una reina egípcia de la I dinastia. Era l'esposa del faraó Djer, amb qui va viure a la cort de Memfis.
Nakhtneith en jeroglífic :
Com la primera reina coneguda d'aquesta primera dinastia, Neith-hotep, Nakhtneith també portava un nom referit a la deessa Neith.
A Nakhtneith se la coneix per una estela trobada a Abidós (estela 95), on va ser enterrada prop del seu marit. A l'estela porta els títols "Gran del ceptre hetes" (Wr.t-ḥts) i "La que porta Horus" (Rmn-Ḥr.(w)). L'estela es troba actualment al Museu del Caire (JE 35005); amida 31,6 cm d'alt per 18,5 cm d'ample.

## Referències

* ↑ Petrie, 1901, p. Placa XXVII, Objecte 95..
* ↑ Dodson i Hilton, 2004.
* ↑ Grajetski, 2005, p. 4-5.
* ↑ Roth, 2001, p. 208.

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grajetski, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: a hieroglyphic dictionary (en anglès). Londres: Golden House Publications, 2005. ISBN 0954721896.
* Petrie, W. M. F.. The royal tombs of the earliest dynasties: 1901. Part II (en anglès). Londres: The Egypt Exploration Fund, 1901.
* Roth, Silke. Die Königsmütter des Alten Ägypten von der Frühzeit bis zum Ende der 12. Dynastie (en alemany). Otto Harrassowitz Verlag, 2001. ISBN 9783447043687.
# Al-Mahdi li-Din Allah Ahmad ibn al-Hasan ibn al-Kasim

Al-Mahdí li-din-Al·lah Àhmad ibn al-Hàssan ibn al-Qàssim fou imam zaidita del Iemen, origen de l'anomenada branca qassimita o qassímida d'imams.
El seu pare s'havia distingit en les guerres contra els otomans al servei de l'imam (en realitat només tenia el títol de sayyid) al-Mansur billah al-Kasim ibn Muhammad (conegut per Kasim el Gran) i del seu fill Muhammad ibn Kasim al-Muayyad. El mateix Ahmad ibn al-Hasan va participar en aquestes lluites i el 1639 va fer un intent d'establir el poder de l'imam a la zona muntanyosa de Wusab que no va reeixir. El 1641 va assetjar Dhammar sent rebutjat. El 1643 va fer el pelegrinatge a la Meca acompanyat de nombrosos familiars.
Quan el 1644 va morir Muhammad al-Muayyad i es va imposar com a successor el seu germà Ismail ibn Kasim (que va agafar el títol d'imam al-Mutawakkil), va marxar contra Sanaa aliat a un cosí, però va fer un pacte amb l'imam. Llavors Ahmad va combatre pel seu compte en diversos llocs com Thula i el Djabal Wusab i el 1659, quan els zaidites foren cridats a l'Hadramaut a causa de lluites pel tron, es va apoderar del país per compte d'Ismail.
El 1676 a la mort d'Ismail, va assolir l'imamat el seu nebot al-Kasim ibn Muhammad al-Muayyad, sent reconegut al sud de la Tihama. Una assemblea de notables amb diversos ulemes i xerifs es va reunir a Sanaa i Ahmad fou elegit com imam, però no es va poder imposar arreu, ja que el seu rival i alguns emirs van conservar o adquirir la independència. No obstant a les zones que controlava va regnar la pau i la seguretat. Va expulsar els jueus de Sanaa i va destruir la seva sinagoga i al seu lloc va construir la mesquita de Djala (vers 1680). Va morir el 1681 a al-Ghiras prop de Shibam, vila construïda per l'otomà Hasan Pasha després del 1516. La causa de la mort es creu que fou una ferida de bala en una escaramussa contra una tribu rebel.
El va succeir el seu fill al-Mutawakkil Muhammad (1681-1686) després del qual els conflictes civils van retornar.

## Referències

Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "(al-)Mahdī li-Dīn Allāh Aḥmad".
# Hort de l'Adell

L'hort de l'Adell és una obra de les Cases d'Alcanar, a Alcanar inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt format per un habitatge i un jardí tancat, al davant, per un mur de maçoneria d'uns 3 metres d'alçada.
L'edifici principal es troba a l'extrem est del recinte, de cara al passeig marítim, obrint diverses portes i finestres vers ell. A més d'aquestes, hi ha dos accessos més al clos, essent la principal la del carrer Isaac Peral, que a més, té gravada, a l'arc de la porta la data "1876".
L'edifici té un cos central amb planta baixa i pis. Aquest té una part, a baix, que sobresurt respecte a la línia del carrer, i que té unes arcuacions, al primer pis, de mig punt que conformen unes finestres però que estan tancades. Als costats hi ha dos cossos més amb planta baixa i terrassa al damunt.
A la part superior hi ha un plafó que dissimula, en part, la teulada a doble vessant -tant a aquesta banda com a la interior-.
Les obertures, excepte per a les esmentades arcuacions, tenen llindes o es resolen amb un arc escarser.
L'arrebossat és totalment llis, només remarcant els emmarcaments d'algunes obertures. Tota la superfície esta emblanquinada.

## Història

S'hi ha fet una remodelació, que està inacabada, que n'ha canviat totalment el seu aspecte. S'ha reconvertit en un conjunt d'apartaments.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Hort de l'Adell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Llista de bancs de Guinea Equatorial

Aquesta és una llista dels bancs comercials a Guinea Equatorial
* BGFIBank Equatorial Guinea (BGFIBank-EG)
* Commercial Bank Guinee Equatoriale (CBGE)
* Caisse Commune d'Epargne et d'Investissement Guinée Equatoriale (CCEI)
* Ecobank
* Banco Nacional de Guinea Ecuatorial (BANGE)

## Vegeu també

* Llista dels bancs d'Àfrica
* Banc dels Estats d'Àfrica Central
* Llista d'empreses de Guinea Equatorial

## Referències

* ↑ «Partial Listing of Commercial Banks in Equatorial Guinea». Arxivat de l'original el 2011-07-16. [Consulta: 9 maig 2016].
* ↑ About BGFIBank-EG
* ↑ About CCEI In Equatorial Guinea

## Enllaços externs

* Web del Banc Central dels Estats d'Àfrica Central
# Combinació lineal

* Per a altres significats, vegeu «Combinació».
Un vector $\ x$ es diu que és combinació lineal d'un conjunt de vectors $\ A={x_{1},x_{2},x_{3},...,x_{n}}$ si existeix una manera d'expressar-lo com a suma de part o tots els vectors de $\ A$ multiplicats cadascun per un coeficient escalar $\ a_{1},a_{2},...,a_{n}$, de manera que:
    $\ x=a_{1}x_{1}+a_{2}x_{2}+...+a_{n}x_{n}=\sum _{i=1}^{n}a_{i}x_{i}$.
Així, $\ x$ és combinació lineal de vectors de $\ A$ si podem expressar $\ x$ com una suma de múltiples d'una quantitat finita d'elements de $\ A$.

## Exemple

En l'expressió $2x+3y-2z=0$, es diu que $z$ és combinació lineal de $x$ i de $y$, perquè podem escriure $z=x+{\frac {3}{2}}y$ sense més que aïllar la $z$. De la mateixa manera, aïllant oportunament, cada una d'aquestes variables es podria expressar com combinació lineal de les altres dues.
En altres paraules, expressa quina quantitat es necessita de cada vector del conjunt $\ A$ perquè, quan es combinen linealment aquests elements, es pugui formar el vector $\ x$ en qüestió.

## Vegeu també

* Sistema generador
* Independència lineal
* Base (àlgebra)
* Base Ortogonal
* Base Ortonormal
* Coordenades cartesianes
* Producte escalar
* Producte vectorial
* Producte mixt
* Producte tensorial
# Malipiero (nissaga de músics)

Malipiero, família de músics italians.
* Francesco Malipiero, (Rovigo, 1824 - Venècia, 1887) músic i avi de Gian Francesco Malipiero.
* Luigi Malipiero, (Venècia, 1852 - Torí, 1918), director d'orquestra i pianista, pare de Gian Francesco.
* Gian Francesco Malipiero, (Venècia, 1882 - Treviso, 1973), compositor i fill de Luigi.
* Riccardo Malipiero Sr. (Venècia, 1886 – 1975), violoncel·lista i professor, germà de Gian Francesco.
* Ernesto Malipiero (Venècia, 1887 - Zuric, 1971), violinista, abandonà la música per dedicar-se a activitats comercials.
* Riccardo Malipiero Jr. (Milà, 1914 – 2003), compositor i pianista, fill del violoncel·lista Riccardo Sr.
# Amparo Sard

Amparo Sard (Son Servera, Mallorca, 1973 o 1976) és una artista mallorquina. En les seues obres denúncia les injustícies socials i altres temàtiques socials. En les seues exposicions empra una varietat de tècniques, com l'escultura, fotografies, vídeos i dibuixos.

## Referències

* 1 2 Salanova, Marisol «Amparo Sard emerge de entre las sombras». ABC, 17-02-2017 [Consulta: 30 juliol 2019].
* 1 2 Gómez, Virginia «'Reacciones precarias', la muestra de Amparo Sard para despertar a una impasible sociedad». El Mundo, 12-06-2019 [Consulta: 30 juliol 2019].
* ↑ Cereceda, Miguel «Amparo Sard y la seducción de la forma». ABC, 12-06-2019 [Consulta: 30 juliol 2019].

## Enllaç d'interès

Entrevista a Amparo Sard - elemmental.com
# Naknek

Naknek és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 678 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Naknek tenia 678 habitants, 247 habitatges, i 162 famílies La densitat de població era de 3,1 habitants/km².
Dels 247 habitatges en un 44,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 34,4% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,44.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 34,8% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 3,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones hi havia 116,6 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 121,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.393 $ i la renda mediana per família de 65.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.375 $ mentre que les dones 35.341 $. La renda per capita de la població era de 21.182 $. Aproximadament el 3,1% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Naknek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Naknek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Adolph Sierich

Adolph Sierich també éscrit Adolf (Hamburg, 26 d'abril del 1826 a Hamburg, mort el 7 de maig del 1889 a Winterhude) va ser un orfebre i latifundari alemany. Es va fer ric per l'especulació immobiliària.
El seu pare Johann va comprar uns dels set masos de Winterhude, aleshores un poble rural. Per l'exitosa especulació immobiliària pel seu fill Adolph que va urbanitzar el mas, aquest mas va esdevenir l'inici d'un gran patrimoni. Com que es tractava de prats húmids, prop de l'Alster, va crear una xarxa de canals (Uhlenhorster Kanal, Mühlenkampkanal, Leinpfadkanal i molts altres) per desguassar i utilitzar la terra per alçar les parcel·les. El 1860 el govern d'Hamburg va suprimir el peatge i el tancament de les portes de la ciutat, una cosa que el veïns ja demanaven des d'anys, farts d'aquest impost i obstacle a la llibre circulació. Això va augmentar l'atractivitat i el valor de les terres tot just fora de les muralles i Sierich va profitar aquesta oportunitat. Les famílies benestants van fugir la ciutat amb els seus carrers estrets i sorrol permanent i van fer construir vil·les opulents al mig del verd, moltes amb l'encant d'un accés directe a l'aigua. Això va ver la fortuna de Sierich. Tenia la seva caça privada d'uns treinta hectàrees que els hereus el 1902 van vendre a la ciutat, que va integra'ls al Stadtpark, el parc major de la ciutat.
El carrer Sierichstrasse i una estació de la línia U2 porten el seu nom, i Sierich va donar noms dels seus parents a tota una sèrie de carrers d'aquest barri, com el carrer Maria-Louisen-Strasse, que porta el nom de la seva primera esposa, igual com els carrers Agnes-, Willi-, Dorotheen- i Clärchenstrasse. La Sierichstrasse és coneguda al món com una de les rares carrers a sentit únic que canvia dues vegades per dia de direcció.

## Referències

* ↑ Horn, Rainer «Im Zeichen der Sierichs» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 20-05-2006.
* ↑ «Familiengrab Adolph Sierich». Friedhof Ohlsdorf. [Consulta: 2 juny 2017].
* ↑ «Mutter Sierich gab ihr den Namen» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 12-10-2009.
* ↑ «Unfall an der Sierichstraße - Taxi rammt Radfahrerin» (en alemany). Morgenpost, 08-09-2005. Arxivat de l'original el 2016-11-02 [Consulta: 1r juny 2017]. Arxivat 2016-11-02 a Wayback Machine.
# Maliovka

Maliovka (en rus: Малёвка) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 343 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Joseph Vézina

Joseph Vézina (Ciutat de Quebec, 11 de juny de 1849 - Ciutat de Quebec, 5 d'octubre de 1924) fou un director de direcció, compositor, organista i professor de música del Quebec. Vézina és enterrat al Cimetière Notre-Dame-de-Belmont a Sainte-Foy.

## Biografia

Vézina, nascut el 1849, era fill de François Vézina, pintor de parets i músic aficionat que va ensenyar al seu fill a tocar el piano. De jove, Vézina va estudiar breument amb Calixa Lavallée, però, majorment, era un músic autodidacta.

## Carrera

El treball de Vézina com a músic va començar en bandes militars. El 1867, es va unir als "Voltigeurs" de Québec i va tocar la trompa de baríton per a la banda de Voltigeurs. Va assumir el càrrec de mestre de bandes el 1868 i el va ocupar fins al 1879. Vézina va continuar a fundar i dirigir diverses orquestres militars, aficionades i professionals, sobretot l'Orchester Symphonique de Québec (1902 -fins a la seva mort). El 24 de juny de 1880 va dirigir la primera execució d'O Canada, que es va convertir en l'himne nacional del Canadà. Vézina també va ser un competent compositor. La seva obra inclou tres opéra comique: Le Lauréat (1906) - llibret de Félix-Gabriel Marchand - Le Rajah (1910) i Le Fétiche (1912). Va morir abans d'acabar una quarta òpera: La Grosse Gerbe, adaptada a partir d'un poema de Léon-Pamphile Le May.
Al llarg de la seva carrera, el treball de Vézina com a professor, músic, director d'orquestra, compositor i actiu destacat del seu art el va convertir en la figura central de la vida cultural de la ciutat de Quebec. Va ajudar a fundar l'escola de música de la Universitat Laval el 1922 i va ensenyar allí fins a la seva mort. Entre els seus notables alumnes hi havia Henri Gagnon i Robert Talbot.

## Referències

* ↑ Joseph Vézina a Find a Grave
* ↑ "Guay, Bertrand (2005) Vézina, Joseph". In Cook, Ramsay; Bélanger, Réal (eds.). Dictionary of Canadian Biography. XV (1921–1930) (online ed.). University of Toronto Press.
* 1 2 "Vézina, Joseph". A Cook, Ramsay; Bélanger, Réal (eds.). Diccionari de biografia canadenca . XV (1921–1930) (ed. En línia). Universitat de Toronto Press.
# Amparo Sancho Vicente

Amparo Sancho Vicente (València, 29 de maig de 1973) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la V i VI legislatures.

## Biografia

Llicenciada en Dret per la Universitat de València i en anglès per l'Escola Oficial d'Idiomes, també és màster en gestió i direcció de recursos humans (2002). El 1991 ingressà a Nuevas Generaciones i posteriorment fou secretària d'educació i formació del PP valencià.
Fou elegida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999 i 2003. De 1999 a 2003 fou presidenta de la Comissió Permanent no legislativa de Seguretat Nuclear i de 2003 a 2007 de la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme.
A les eleccions municipals espanyoles de 2007 ou escollida regidora de l'Ajuntament de Bonrepòs i Mirambell i en 2011 fou nomenada delegada d'Educació de la Generalitat Valenciana. En 2014 tornaria a les Corts Valencianes en substitució de Rafael Blasco Castany, qui havia renunciat a l'escó en ser condemnat pel Cas Cooperació. No fou escollida per la següent legislatura.

## Referències

* ↑ Fitxa de les Corts valencianes Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine., VI Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine., V Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., VIII Legislatura
* ↑ Amparo Sancho y Vicente Tormo toman posesión de su escaño, Valencia Plaza, 4 de juny de 2014
# Lluís Puig i Barella

Lluís Puig i Barella (Barcelona, 1894 - Barcelona, 1 de maig de 1984) va ésser un pintor i dibuixant català que estudià amb Joaquim Torres-Garcia a l'efímera Escola de Decoració de Barcelona, juntament amb Josep Obiols i Palau i el poeta Josep Vicenç Foix i Mas. Tres raons influïren de manera fonamental en l'obra de Puig Barella; per una banda, la seva admiració vers els grans mestres italians Masaccio, Giotto, Botticelli, Fra Angelico i Rafael, que des de molt jove li apassionaren allà pels anys 1910. Per altra, la seva amistat amb Joaquim Torres García, que va ser el seu primer mestre i gran amic, a partir de 1913; i per altra, l'impacte que li causà Amedeo Modigliani, quan li va ser presentat a Paris pel pintor Manuel Humbert, en 1918. És per tot això que la seva obra conté una rica mescla de Noucentisme, Simbolisme i Primitivisme.

## Referències

* «Lluis Piug Barella». Colección de arte de pintura IVLIA. [Consulta: 16 gener 2014].
* «Puig Barella». A: La Gran Enciclopedia Vasca. Volumen 42. Maestros actuales de la pintura y escultura catalanas, 1981.
# Helena Hauff

Helena Hauff és una DJ i productora alemanya resident a Hamburg. És considerada una de les figures fonamentals de l'escena del techno, gènere que combina amb elements del neo-gòtic, l'EMB, l'acid house i la música industrial.

## Referències

* ↑ Muggs, Joe «Techno star Helena Hauff: 'Every woman who DJs and is visible helps to make a change'». The Guardian.
# Comtat de Tipperary

El comtat de Tipperary (gaèlic irlandès Tiobraid Árainn) és un comtat de la província de Munster (República d'Irlanda). És dividit en dos sotscomtats: el del Nord, amb capital a Nenagh i el del Sud, amb capital a Clonmel. Limita amb el comtat d'Offaly al nord, amb el comtat de Laois al nord-est, amb el comtat de Kilkenny a l'est, amb el comtat de Waterford al sud, amb el comtat de Cork al sud-oest, amb el comtat de Limerick i el comtat de Clare a l'oest i amb el comtat de Galway al nord-oest.

## Baronies

Hi ha sis baronies històriques a North Tipperary: Eliogarty, Ikerrin, Ormond Upper, Ormond Lower, Owney and Arra i Kilnamanagh Upper, i unes altres sis més a South Tipperary: Clanwilliam, Kilnamanagh Lower, Iffa and Offa East, Iffa and Offa West, Middle Third, i Slievardagh.

## Ciutats i viles

* Ballina - Béal an Átha
* Bansha - An Bháinseach
* Borrisokane - Buiríos Uí Chéin
* Borrisoleigh- Buiríos Ó Luigheach
* Cahir - Cathair Dún Iascaigh or An Chathair
* Carrick-on-Suir - Carraig na Siúire
* Cashel - Caiseal
* Castleiney - Caisleán Aoibhne
* Clonmel - Cluain Meala
* Clonmore - An Cluain Mhór
* Clonoulty - Cluain Ultaigh
* Cloughjordan - Cloch Shiurdáin
* Drom - Drom
* Dundrum - Dún Droma
* Emly - Imleach Iubhair
* Fethard - Fiodh Ard
* Golden - An Gabhailín
* Hollyford - Áth an Chuillinn
* Holycross - Mainistir na Croiche
* Horse and Jockey - An Marcach
* Killenaule - Cill Náile
* Kilmoyler - Cill Mhaoileachair
* Kilsheelan - Cill Siolain
* Knockgraffon - Cnoc Rafann
* Lisronagh - Lios Ruanach
* Littleton - An Baile Beag
* Lorrha - Lothra
* Loughmore - Luach Magh
* Milestone - Cloch an Mhíle
* Nenagh - An tAonach
* New Birmingham - Gleann an Ghuail, "glen of the coal"
* New Inn - Loch Cheann
* Newport - An Tulach Sheasta
* Ninemilehouse - Tigh na Naoi Míle
* Rearcross - Crois na Rae
* Roscrea - Ros Cré
* Rosegreen - Faiche Ró
* Rossmore - An Ros Mór
* Templemore - An Teampall Mór
* Thurles - Durlas
* Tipperary Town - Tiobraid Árann
* Toomevara - Tuaim Uí Mheára
* Two-Mile Borris - Buiríos Léith
* Upperchurch - An Teampall Uachtarach'

## Situació de l'irlandès

Hi ha 979 parlants d'irlandès al comtat que van a les cinc Gaelscoileanna (escoles primàries en irlandès) i dos Coláisti Gael (escoles secundàries en irlandpes).

## Fills ilustres

* Bobby Clancy (1927-2002), guitarrista i cantant de folk, nascut a Carrick-on-Suir.

## Referències

* ↑ «Oideachas Trí Mheán na Gaeilge in Éirinn sa Ghalltacht 2010-2011» (en (gaèlic irlandès)). gaelscoileanna.ie, 2011.

## Enllaços externs

* Tipperary Institute Arxivat 2001-02-23 a Wayback Machine.
* County Tipperary Historical Society Arxivat 2006-12-10 a Wayback Machine.
* Web dedicada a records genealògics del comtat. Hi ha fragments del cens de 1766 i altra informació útil
* Extracte de 'Quality of Life' al comtat Tipperary
* Gaelscoil stats
# Manel Palahí Fàbregas

Manel Palahí Fàbregas (Girona, 1945) és un psicòleg, escultor i escriptor.
Tot jugant amb les formes quotidianes, Palahí expressa a través de les seves obres la seva visió del món i de l'humà, el significat ocult que, amb el pas del temps, es desplega i desperta un nou entendre. Els materials utilitzats per desgranar aquest llenguatge són diversos: ferro, bronze, fusta, metacrilat, alabastre, etc., amb influències directes de l'arte povera i els ready-made. Algunes de les seves obres es conserven al Museu d'Art de Girona, altres s'exposen de forma permanent al Parc Art (Cassà de la Selva), i des de finals de 2014 a l'Auditori de Girona.
En un altre registre, Manel Palahí ha escrit nombroses poesies conceptuals i intimistes, que desgranen la seva visió d'entorns quotidians, d'emocions recurrents.

## Referències

* ↑ Rueda i Torres, Josep Manuel «Manel Palahí: l'escultura viscuda». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, XLIII, 2002, pàg. 303-305.
* ↑ Oliveras, Marc «Manel Palahí executa ‘Partitures de ferro’». Ara, 05-12-2014.
* ↑ Vila i Tràfach, Ibet «Manel Palahí. Les formes que té l'existir». Núvol, 06-12-2014.
* ↑ Canals, Xavier «Manel Palahí, també poeta visual». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, XLIII, 2002, pàg. 309-312. ISSN: 0213-6228.

## Bibliografia

* Oliveras, Marc «Manel Palahí executa ‘Partitures de ferro’». Ara, 05-12-2014.
* Bosch i Martí, Lluís «Manel Palahí-reconstrucció: del ferro i de la pedra als banys àrabs». Diari de Girona, 29-07-2009.
* Castillón, Xavier «Manel Palahí emmarca en els Banys Àrabs la reconstrucció del material, l'home i el país». El Punt, 09-07-2009.
* Castillón, Xavier «Manel Palahí dona la primera obra per al «museu del futur» dels Amics del Museu d'Art». El Punt, 25-05-2010.
# Amor Jebali

Amor Jebali (La Marsa, 24 de desembre de 1956) és un exfutbolista tunisià de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de Tunisia amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1978.
Pel que fa a clubs, destacà a Avenir Sportif de La Marsa.

## Referències

* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2014-04-12. [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ «1978 FIFA World Cup Argentina». Arxivat de l'original el 2011-10-20. [Consulta: 27 juliol 2019].