OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Monestir de Santa Maria de Cabrières

El monestir o abadia de Santa Maria de Cabrieres fou un establiment religiós del Llenguadoc esmentat pel catàleg elaborat a la Dieta d'Aquisgrà (817) de situació incerta. Se l'esmenta com Sanctae Mariae Capariensis (podria ser Cupariensis) i hi ha qui el situa a Cabrières, a la diòcesi de Besiers i altres a l'antiga abadia de Nostra Senyora de Cubières, al Rasès (diòcesi de Narbona). Aquest darrer estava situat prop del castell de Perapertusa cap a la frontera amb la Fenolleda i fou unit a l'església de Narbona en temps de Carles el Calb. A Cabrières no hi ha constància de cap monestir.

## Bibliografia

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Hnúšťa

Hnúšťa és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1334.
# Comillas

* Per a altres significats, vegeu «Comillas (Madrid)».
Comillas és un municipi de Cantàbria. Està situat en la costa occidental d'aquesta regió, limita al nord amb el Mar Cantàbric, al sud amb Udías, a l'est amb Ruiloba i Alfoz de Lloredo i a l'oest amb Valdáliga. Al seu terme hi ha la finca El Capricho, una de les primeres obres d'Antoni Gaudí. El reconegut arquitecte de Reus, amb evidents influències naturistes i musulmanes, creà un petit palau amb constants referències a la música.

## Localitats

* Comillas (capital), 2374 habitants (INE, 2013)
* La Rabia, 14 habitants.
* Rioturbio, 43 habitants.
* Rubárcena, 37 habitants.
* Ruiseñada, 200 habitants.
* Trasvía, 180 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2006 |
| 2.754 | 3.120 | 3.106 | 3.261 | 3.589 | 3.610 | 3.234 | 2.408 | 2.397 | 2552 | 2.359 | 2.469 |

## Política i administració

El ajuntament de Comillas posseeix 11 regidors. Des del 2003, María Teresa Noceda (PRC) és alcaldessa de Comillas ulteriorment de guanyar les derreres eleccions municipals del 2023 gràcies a un pacte amb el Partit Socialista de Cantàbria, un pacte que s'ha repetit en considerables ocasions. Actualment, els partits polítics amb representació al ajuntament són el Partit Regionalista de Cantàbria (PRC), el Partit Socialista de Cantàbria i el Partit Popular de Cantàbria.

### Resultats electorals

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 1115 | 47,43% | 5 |
| PRC | 738 | 32,29% | 4 |
| PSC - PSOE | 499 | 17,77% | 2 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 801 | 43,75% | 6 |
| PSC - PSOE | 383 | 20,92% | 2 |
| PP | 366 | 19,99% | 2 |
| IU-BR | 165 | 9,01% | 1 |
Eleccions municipals, 2011 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 662 | 37,92% | 5 |
| PSC - PSOE | 382 | 21,88% | 3 |
| PP | 363 | 20,79% | 2 |
| APIC | 170 | 9,74% | 1 |
Eleccions municipals, 2015 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 704 | 45,3% | 5 |
| PP | 576 | 37,07% | 4 |
| PSC - PSOE | 257 | 16,54% | 2 |
Al 1899 el càrrec d'alcalde l'obstentava Lucas San Juan.

## Vegeu també

* Quiosc de Comillas

## Referències

* ↑ INE

## Enllaços externs

* Comillas - Lloc web oficial
# Biehlita

La biehlita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom de Fredrich Karl Biehl, el primer en fer treball mineralògic en el dipòsit de Tsumeb.

## Característiques

La biehlita és un òxid de fórmula química ((Sb,As)O)₂[MoO₄]. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional com a espècie vàlida l'any 1999. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els cristalls són fibrosos, de fins a 1 centímetre de llargada, allargats al llarg de [001], en masses afeltrades i agregats irregulars. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1 i 1,5, sent un mineral molt tou.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la biehlita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitja; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriorocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita i alumotantita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tsumeb, a la regió d'Otjikoto (Namíbia), l'únic indret on se n'ha trobat. Es troba associada amb anglesita i wulfenita sobre grans fins de coure a la zona d'oxidació de la mina de Tsumeb. Es tracta d'un mineral secundari poc freqüent, provinent d'una zona oxidada d'un dipòsit hidrotermal polimetàl·lic de dolomia.

## Referències

* ↑ «Biehlite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 abril 2016].
* 1 2 «Biehlite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 30 abril 2016].
# Fundació

* Per a altres significats, vegeu «Fundació (desambiguació)».
Una fundació és un tipus de persona jurídica que es caracteritza per ser una organització sense ànim o fins de lucre. Dotada amb un patrimoni propi atorgat pels seus fundadors, la fundació ha de perseguir els objectius que es van considerar en el seu objecte social, si bé ha de també cuidar del seu patrimoni com a mitjà per a la consecució dels fins.
Per això, si bé la finalitat de la fundació ha de ser sense ànim de lucre, això no impedeix que la persona jurídica es dediqui al comerç i a activitats lucratives que enriqueixin el seu patrimoni per a un millor compliment de la fi última.

## Regulacions nacionals

Les fundacions nord-americanes són diferents de les europees. Una fundació regida per la legislació nord-americana permet assignar sous quantiosos, permet lucrar-se amb el treball i a més té beneficis fiscals.
Per exemple a Espanya, ha de ser una organització sense ànim de lucre, l'objectiu de la qual respon a interessos generals i no particulars, i que posseeix un patrimoni destinat al compliment d'aquestes fins. L'absència d'ànim de lucre ha d'entendre's com impossibilitat de repartir beneficis, però sí que pot tenir excedents que, en tot cas, haurien de ser destinats al compliment de fins en exercicis posteriors, o a l'increment del patrimoni de la Fundació en els percentatges que estableixi la llei.
Les fundacions són persones jurídiques privades, però poden pertànyer al sector públic quan han estat creades (i, per tant, assignada la seva dotació fundacional) per un organisme administratiu amb capacitat per a això. La seva constitució pot realitzar-se, segons l'actual legislació estatal, mitjançant acte "inter vivos" o "mortis causa". En el primer supòsit els fundadors haurien d'atorgar escriptura pública de constitució de la fundació. En el segon suposat, és el mateix testador el qual manifesta aquesta voluntat fundacional i establix el patrimoni que destina a aquest efecte (dotació fundacional). Serà posteriorment el marmessor, si ho hagués, o si escau els hereus, els cridats per la Llei per a atorgar davant notari la corresponent escriptura pública de constitució de la fundació. En defecte d'això, ho serà el protectorat competent.

## Regulació legal

Està regulat al Codi Civil de Catalunya Llibre tercer, Títol II i per la llei 5/2001 parcialment derogada per l'esmentat Codi Civil.2019
La Llei 30/1994 de Fundacions regulava les fundacions a Espanya. Establia que les administracions públiques espanyoles podien crear fundacions (fundacions públiques). La Llei 50/2002, de 26 de desembre, de Fundacions continuà permetento.

## Fundacions

* Escola Superior de Comerç i Distribució

## Vegeu també

* Organització no governamental
* Organització sense ànim de lucre

## Referències

* ↑ Rebollo Delgado, Lucrecio; Pais Rodríguez, Ramón. Introducción al derecho I (Derecho público). Madrid: Dykinson, 2004, p. 276. ISBN 84-9772-331-7.
Viccionari
# Marat Satibaldíev

Marat Kuanbàievitx Satibaldíev (en rus: Марат Куанбаевич Сатыбалдиев) (Khizilordà, 22 d'abril de 1962) va ser un ciclista soviètic d'origen kazakh. Es va especialitzar en la pista on va aconseguir un Campionat del món en Puntuació amateur.

## Palmarès en pista

* 1985
** Campió de l'URSS en Puntuació
* 1986
** Campió de l'URSS en Puntuació
* 1988
** Campió de l'URSS en Madison
* 1989
** Campió del món de Puntuació amateur
** Campió de l'URSS en Puntuació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Mont Agepsta

Mont Agepsta (georgià: აგეფსთა, romanitzat agepsta; Abkhazian, Agh'aphstha) és una muntanya que forma part de la serralada de Gagra, dins el sistema de les muntanyes del Caucas a Abkhàzia, Geòrgia. S'eleva entre 3.220 i 3.260 metres per sobre el nivell del mar, amb una elevació màxima de 3.357 m.
L'origen del topònim Ageptsta sembla provenir de l'abkhaz "Gorja Age" (ущелье Are). Segons una altra teoria, l'origen del topònim és del de "gorja de la costa" en abkhaz.

## Ecologia

Els vessants del mont Agepsta, fins a una cota de 1,700–1,800 m (5,577–5,906 ft), estan cobertes de masses boscosos d'Avet de Nordmann (Abies nordmanniana) i de faig oriental (Fagus orientalis). Es troben a l'ecoregió de boscos mixts del Caucas del Bioma de boscos temperats de frondoses mixts.
Les cotes més altes de la muntanya tenen prats alpins. Les elevacions més altes prop del cim tenen petites glaceres.

## Referències

* ↑ «Gora Agepsta to Gora Amzhulyara» (en anglès). indexmundi.com. [Consulta: 12 setembre 2008].
* ↑ «Гагрский хребет (Cordillera de Gagra)» (en rus). help-rus-student.ru. [Consulta: 13 setembre 2008].
* ↑ «Гора Агепста (Monte Agepsta)» (en rus). Arxivat de l'original el 5 de juliol de 2011. [Consulta: 12 setembre 2008].
# Helpidi

Helpidi o Elpidi és el nom dels següents personatges:
* Helpidi, polític romà en temps de Constantí el Gran, segons Smith el mateix personatge que el següent
* Claudi Helpidi, prefecte del Pretori a Orient cap al 360
* Helpidi, comes rerum privatarum de Julià l'Apòstata, segons Smith el mateix personatge que l'anterior
* Helpidi, amic i correspondent de Quint Aureli Símmac
* Helpidi, cosí de Teodosi el Gran
* Elpidi (poeta), poeta cristià del segle v, segons alguns el mateix que el metge del rei got Teodoric el Gran
* Elpidi (governador), rebel de Sicília el 781
* Elpidi d'Osca, primer bisbe documentat d'Osca
* Sant Elpidi del Gavaldà, eremita i màrtir cristià del segle III
* Sant Elpidi del Quersonès, màrtir cristià del segle III
* Sant Elpidi de Toledo, bisbe llegendari de Toledo al segle I
# The Phantom of the Opera

«The Phantom of the Opera» té aquests significats:
* The Phantom of the Opera (pel·lícula de 1925), dirigida per Rupert Julian
* The Phantom of the Opera (pel·lícula de 1962), dirigida per Terence Fisher
* The Phantom of the Opera (mini sèrie), nominada als Globus d'Or.
* The Phantom of the Opera (musical de 1986), dirigit per Andrew Lloyd Webber
* The Phantom of the Opera (pel·lícula de 2004), dirigida per Joel Schumacher
# Comillas (Madrid)

Comillas és un barri del sud-oest de Madrid que forma part del districte de Carabanchel, amb 24.117 habitants (Padró Municipal, 2007). Limita al sud con la Plaza Fernández Ladreda (Plaza Elíptica), al nord amb l'Avinguda del Manzanares (al marge del Riu Manzanares) i el barri de Las Acacias (Arganzuela), a l'oest amb el carrer Antonio Leyva i el barri d'Opañel i a l'est amb el Passeig de Santa María de la Cabeza i el barri de Moscardó (Usera).

## Demografia

Comillas compta amb 24.117 veïns (Padró 2007), amb un descens poblacional en els últims anys. En comparació de la població de Madrid els veïns del barri tenen una edat superior, aconseguint una mitjana de 44,49 anys, la més alta del districte. El percentatge de població immigrant també se situa per damunt de la mitjana de la ciutat encara que de les més baixes del districeo, amb un 19,44% de la població.

## Zones verdes

En Cometes solament es pot trobar un parc, el qual porta el nom d'aquest barri. Està situat entre els carrers d'Antonio de Leyva i Balears, i es pot accedir al parc des d'ambdues. També és digne d'esment l'encantador *parquecillo que al final de Marquès de Jura Real, gràcies al seu pendent, serveix de connexió tant amb Santa María del Cap a un nivell inferior com amb el pont que creua sobre aquest carrer fins a *Usera.

## Transports

Considerat un barri ben comunicat, podem trobar l'estació de metro de Plaça Elíptica per la qual discorren les línies 6 i 11 de metre. A més compta amb un bescanviador d'autobusos. Des d'aquest lloc es pot accedir a la M40 mitjançant la carretera de Toledo.

### Metro

El barri compta amb dues parades de metro, Plaza Elíptica i Estació de Marquès de Vadillo, per les quals es pot accedir a les línies , i . cal destacar al carrer principal d'aquest barri que uneix Plaça Elíptica i Marquès de Vadillo, el carrer Antonio Leyva no s'hi hagi cap estació de metro en un punt intermedi d'aquesta via. Sembla lògic que a un llarg termini podria crear-se una nova línia de metro que des de Marquès de Vadillo arribarà a Plaça Elíptica tenint una estació en el recorregut mitjà (a l'altura del parc de Comillas i el centre cultural) del carrer Antonio Leyva.
| Línia Metro | Estacions a Comillas, Carabanchel |
| | Marqués de Vadillo |
| | Plaza Eliptica |

### Autobusos

Pel barri passen els següents autobusos urbans:
| línia | destí(ns) |
| 23 | Plaza Mayor - El Espinillo |
| 55 | Estació d'Atocha - Batán |
| 60 | Plaça de la Cebada - Orcasitas |
| 116 | Glorieta d'Embajadores - Villaverde Cruce |

## Referències

* ↑ Ayuntamiento de Madrid. «Padrón Municipal - Carabanchel (Página 119)» (en (castellà)).
* ↑ Ayuntamiento de Madrid. «Padrón Municipal - Carabanchel (página 119)» (en (castellà)).
* ↑ Ayuntamiento de Madrid. «Padrón Municipal - Carabanchel (página 120)» (en (castellà)).
* ↑ Empresa Municipal de Transportes. «Empresa Municipal de Transportes» (en (castellà)).
# Astil de Crotona

Astil de Crotona (en grec antic Ἄστυλος) va ser un esportista grec nascut a Crotona que va obtenir tres victòries seguides als Jocs Olímpics, al segle v aC.
Va guanyar en la cursa a l'estadi i en la doble cursa. Però les dues últimes victòries les va obtenir després de declarar-se siracusà, cosa que va fer per agradar a Hieró I, fill de Dinòmenes de Gela i tirà de Siracusa. Els habitants de Crotona van decretar que la seva casa fos convertida en presó i van destruir una estàtua seva que hi havia al temple d'Hera a Crotona. Pausànias en va veure una d'estàtua d'ell a Olímpia, obra del famós escultor Pitàgores de Reggio.

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, VI, 13, 1
# Boiuna

La boiuna és un mite d'origen amerindi, de la selva amazònica. Sol ser descrit com una serp fosca gegantina, capaç de fer enfonsar les embarcacions. També pot imitar l'aparença d'aquestes, atraient nàufrags cap al fons del riu. En algunes regions boiuna s'utilitza per a anomenar a un ésser maligne, que va nàixer d'un ou abandonat, ascendí al firmament i va esdevenir un estel de la Constel·lació del Serpent. El nom prové d'una llengua tupí, i està format per les paraules mboîa (cobra) i un (fosc).

## Referències

* ↑ FERREIRA, A. B. H. Novo Dicionário da Língua Portuguesa. Segona edició. Rio de Janeiro: Nova Fronteira, 1986. p. 269 (portuguès)
* ↑ «Vocabulari tupí-portuguès» (en portuguès). Arxivat de l'original el 2012-08-09. [Consulta: 2 març 2012].
# Flors del Calvari. Llibre de consols

Flors del Calvari. Llibre de consols és un poemari de Jacint Verdaguer publicat el 1896. Les tres parts de l'obra porten per títol Crucíferes, Esplais i Flors de Mira-Cruz.
L'escriptor hi reflecteix el dolor que li provocà la privació de les llicències per fer de sacerdot l'estiu del 1895 i la cerca del consol en la identificació mística amb Jesús. En aquest sentit la temàtica és similar a obres del mateix període com són Sant Francesc del 1895 i Jesús Infant, on també es defensa de les difamacions que considera que li han provocat el Marquès de Comillas i el bisbe de Vic, Josep Morgades. Com altres obres de l'escriptor de Folgueroles, el valor de l'obra és literari i autobiogràfic. Cal matissar que al poemari hi trobem des d'expressions de ressentiment fins a cants espirituals dirigits a la divinitat, passant per petites corrandes religioses o oracions adaptades a qualsevol circumstància i persona (Verdaguer 2015: 15).
Verdaguer hi aplega composicions anteriors al 1895, tot i que les més representatives són del mateix any de la publicació, escrites en calent després de rebre la notícia que havia de deixar de fer de sacerdot. Hi ha dos poemes que es consideren els més alts exemples de la lírica mística verdagueriana, que són el cant espiritual Sum vermis i al crucifix.

## Temes

El tema principal de l'obra és el consol. Expressa aquesta idea a través de tres imatges: "vessar una gota de consol en alguna ànima", "fer entrar un raig de llum en un de tants ulls que no hi veuen" o "eixugar una sola llàgrima".
El segon tema són les penúries, la Creu, com a origen dels poemes. Verdaguer presenta al pròleg el que ell anomena la doctrina del dolor o la tribulació. La Creu és el símbol de les penes.
El tercer tema són les flors. En el pròleg apareixen diverses imatges i metàfores relacionades amb les flors. Així, el ram de flors és la imatge usada per al llibre, i el poeta és qui cull les flors i la flor és el poema.(Verdaguer 2015: 69-72)

## Referències

* ↑ Juan Torrent Fábregas. Mossèn Cinto a la Gleva: la gestació del drama verdaguerià. Editorial Barcino, 1965, p. 281.
* 1 2 «Flors del Calvari. Llibre de consols». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. Espasa-Calpe, 1929, p. 1421.
* 1 2 Verdaguer Pajerols, M.Àngels. Jacint Verdaguer. Flors del Calvari. 2015. Folgueroles: Verdaguer Edicions, p. 525. ISBN 978-84-94458613.

## Bibliografia

* Verdaguer Pajerols, M. Àngels. 2015. Jacint Verdaguer. Flors del Calvari. Folgueroles: Verdaguer Edicions.
# Manuela González i Griñán

Manuela González i Griñán (Barcelona, 1 de maig de 1956 és una enginyera tècnica agrícola i política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la VII legislatura.

## Biografia

És enginyera tècnica agrícola per l'Escola Superior d'Agricultura de Barcelona i màster en planificació i gestió del medi ambient i els recursos naturals per la Universitat Politècnica de Madrid. Ha participat en el Primer Congrés Català de Producció Agroalimentària Ecològica. Des de 1988 ha treballat al Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya com a tècnica de laboratori, docent en capacitació agrària i tècnica d'assessorament de l'àrea agrícola a l'Oficina Comarcal de l'Urgell.
Resident a Tàrrega, hi és membre fundadora del Grup d'Ecologia i Medi Ambient, del Fòrum Femení d'Opinió i de l'Associació de Persones Afectades de Dolor Crònic. També és membre de la comissió permanent del Consell Nacional de Dones de Catalunya en representació de l'Assemblea d'Entitats de Dones de les Terres de Lleida.
En maig de 2006 va substituir en el seu escó Joaquim Llena i Cortina, elegit diputat pel PSC-PSOE per Lleida a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2003.

## Obres

* Blayais-Urgell. Terres d'Europe

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VII Legislatura p. 154
# Montgomery City

Montgomery City és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 2.442 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Montgomery City tenia 2.442 habitants, 1.032 habitatges, i 666 famílies. La densitat de població era de 332 habitants per km².
Dels 1.032 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,7% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 35,4% no eren unitats familiars. En el 31,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.446 $ i la renda mediana per família de 38.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.906 $ mentre que les dones 17.857 $. La renda per capita de la població era de 15.735 $. Entorn del 10,9% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Montgomery City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Montgomery City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Homenatge dels Pescadors (Roses)

L'Homenatge dels Pescadors és una obra del municipi de Roses (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ornamentació urbana situada al Passeig Marítim de Roses, a prop de la platja Nova, a l'alçada de l'estació depuradora soterrada i molt a prop de l'Oficina de Turisme.
Escultura en forma d'obelisc de caràcter irregular, situada al centre d'una bassa artificial de base hexagonal. L'escultura fa uns 5 metres d'alçada i està constituïda per una estructura metàl·lica angular, que sosté les plaques de vidre glaçat decorades. Cada cara del prisma representa diferents escenes i motius d'inspiració marinera, amb la tècnica del vitrall. Les imatges són senzilles i esquemàtiques, i els colors utilitzats són els bàsics. De nit s'il·lumina des de l'interior. A la banda nord de la bassa es troba una placa de metall commemorativa amb la data i la dedicatòria de l'escultura: "A Roses, dels seus Pescadors 29-VI-1990".

## Història

El dia 29 de juliol de 1990 es va inaugurar l'escultura urbana "Homenatge als Pescadors". En una placa commemorativa es pot llegir: "a Roses, dels seus pescadors".
L'obra va ser projectada per Domènec Fita i Molat (Girona 1927). Aquest escultor es va formar a Olot i a l'Escola de Belles Arts de Sant Jordi a Barcelona. Passant per diversos estils i tècniques diverses, des del figuratiu de la seva etapa inicial fins a la integració en el concepte i expressió abstracta, la seva obra és essencialment escultòrica, encara que també té en ceràmica i en pintura. El 1991 se li va concedir la Medalla d'Or de la Diputació de Girona i l'any 2006 la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya. La Fundació Fita, creada l'any 2000, atorga anualment un premi internacional d'art digital.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Homenatge dels Pescadors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].