OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marthe Ekemeyong Moumié

Marthe Ekemeyong Moumié (4 de setembre de 1931 - 9 de gener de 2009) va ser una escriptora i activista anticolonialista camerunesa. Va ser membre de la Unió dels Pobles del Camerun, i de l'exdona del líder polític assassinat Félix-Roland Moumié.

## Carrera política

Marte Ekemoyong va néixer el 4 de setembre de 1931 al Camerun. Es va unir a la Unió dels Pobles del Camerun i va ser la líder de la Unió Democràtica de les Dones de Camerun. Va conèixer i es va casar amb el líder de la independència de Camerun, Félix-Roland Moumié, deixant el país amb ell per evitar la persecució de les autoritats colonials. Vivien a diversos països, incloent el Sudan, i van ser rebuts per Gamal Abdel Nasser, president d'Egipte, quan van arribar allà. Van enviar a la seva filla Hélène a l'escola a la Xina. Moumié va ser assassinat el 1960 a Ginebra, Suïssa. Va ser enverinat per tal·li.
Posteriorment va entrar en relació amb Atanasio Ndongo Miyone, un nacionalista de Guinea Equatorial. Va ser executat el 1969 després d'un cop d'Estat fallit contra el govern equatoguineà. Ekemeyong més tard va escriure de les seves experiències en la seva autobiografia Dans Victime du Colonialisme Français (Com a víctima del colonialisme francès), quan va ser empresonada i torturada durant cinc anys pels governs de Guinea Equatorial i del Camerun.

## Mort

Va ser trobada morta a la seva casa el 9 de gener de 2009, als 78 anys. Els informes dels mitjans inicials van suggerir que va ser assassinada per estrangulació i que havia estat violada abans de la seva mort. Els informes també van ressaltar que una de les dents es va trencar en una lluita aparent. El seu cos va ser trobat per un familiar que no havia sentit cap resposta quan trucava a la porta principal. Es va pensar que l'assassinat va tenir lloc en la nit del 7/8 de gener. El funeral va tenir lloc més tard aquell mes, el 31 de gener.

## Referències

* 1 2 3 4 «Marthe Moumié, la veuve de Félix, retrouvée violée et étranglée au Cameroun» (en francès). Bonaberi.com, 09-01-2009. [Consulta: 8 novembre 2017].
* 1 2 «Cameroun- Belgique : Hommage du Cercle Falix Moumia a Marthe Ekemeyong Moumia» (en francès). AfricaPresse, 13-02-2009. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2017. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ ; Houmfa, Mohamadou; Njayou, Bibiane«Nécrologie: Marthe Moumié, la femme du leader indépendantiste camerounais retrouvée morte ce vendredi» (en francès). Journal du Cameroun, 09-01-2009. [Consulta: 8 novembre 2017].

## Enllaços externs

* «Marthe Moumié, lluitadora independentista i víctima del colonialisme». VilaWeb, 17-03-2019. [Consulta: 18 març 2019].
# Marcel Planellas i Aran

Marcel Planellas Arán (Mollet del Vallès, 19 de març de 1955) és un economista i professor universitari català, diputat al Parlament de Catalunya entre 1980 i 1984
Doctor en ciències econòmiques i empresarials per la Universitat Autònoma de Barcelona i llicenciat en història moderna per la Universitat de Barcelona, així com diplomat en administració i direcció d'empreses per ESADE, fou fundador del Centre d'Estudis i Documentació Joventut i Societat, membre del consell de redacció de Papers de Joventut, així com coautor del llibre La joventut a la Catalunya dels 80. També és membre de l'Strategic Management Society, de l'Academy of Management i de la Iberoamerican Academy of Management.
Militant de Bandera Roja, passà posteriorment al PSUC i es presentà a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 per la circumscripció de Barcelona, on sortí elegit diputat. En la sessió de constitució del Parlament de Catalunya de la primera legislatura formà part de la Mesa d'Edat, ja que circumstancialment era uns dels diputats més joves. Entre d'altres. fou Secretari Quart del Parlament de Catalunya (1983-84), membre de la Comissió de Reglament, de Política Cultural i de Justícia, Dret i Seguretat Ciutadana. No es presentà a la reelecció i treballà com assessor tècnic a la Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona entre 1985 i 1986. En aquest any s'incorporà a ESADE, on ha estat president del claustre de professors i secretari general.
Actualment és professor del Departament de Direcció General i Estratègia d'ESADE i professor titular de la Universitat Ramon Llull, i ha publicat diversos articles en revistes nacionals i internacionals sobre gestió i política empresarial.

## Obres més destacades

* Evolució de la recerca sobre la creació d'empreses i estat actual del debat sobre els resultats de les noves empreses (1996)
* De la idea a la empresa (2000)
* Creación de empresa: los mejores textos (2003)
* Acción social estratégica (2009)
* Emprender es posible (2012).
* Las decisiones estratégicas (2015)
* "Strategic Decisions" (2019)
* El Libro Rojo de la Innovación (2020)

## Referències

* 1 2 3 Solé Tura, 1986, p. 182-183.
* 1 2 «I legislatura (10/04/1980- 20/03/1984). Càrrecs parlamentaris i biografies dels diputats i diputades Composició dels grups parlamentaris» ( PDF) p. 88. Parlament de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
* 1 2 «Marcel Planellas Arán». ESADE. [Consulta: 18 maig 2018].
* ↑ «Marcel Planellas». Centre Jordi Solé Tura per a la Democràcia. Arxivat de l'original el 2018-05-19. [Consulta: 18 maig 2018].

## Bibliografia

* Solé Tura, Joan. Mollet, cent vides, cent històries. Argentona: L'Aixernador, 1986. ISBN 8486332117.
# Joan Deixeble d'Epifani

Joan Deixeble d'Epifani és un suposat escriptor grec al que s'atribueix haver escrit una biografia d'Epifani I de Constància (Salamina (Xipre)). Aquesta obra publicada en llatí sota el nom de De Vitis Sanctorum o De Probatis Sanctorum Vitis, hauria estat escrita per un deixeble del sant xipriota de nom Joan. En realitat l'autor verdader no es coneix, i la mateixa biografia no correspon a fets reals.

## Referències

* Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867, p. 595 (Vol. II).
# Joan Despuig i Safortesa

Joan Despuig i Safortesa (Palma, 1776 - 1853) fou un escriptor i prevere mallorquí nebot d'Antoni Despuig Dameto.

## Biografia

Estudià a Roma entre els anys 1786 i 1791 amb el jesuïta Bartomeu Pou Puigserver, on s'especialitzà en història, llatí i grec. Quan s'ordenà prevere el 1791, renuncià als títols de comte de Montenegro i de Montoro, al de vescomte de Montetrillo i al de Gran d'Espanya. Aquell mateix any fou nomenat xantre de la Seu de Mallorca, fet pel que tornà a l'illa. Tornà a Roma per ampliar els seus estudis i per promoure la canonització de la beata Catalina Tomàs. Després de viatjar uns anys per Europa, s'instal·là definitivament a Mallorca on va tornar a ocupar la xantria fins al 1809. Fou membre de la Societat Econòmica d'Amics del País i primer president de la seva entitat continuadora, l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Sebastià. També fou membre de la Junta Suprema de Balears (1808) i diputat provincial (1820).
Tot i tenir una extensa producció literària, gairebé la seva totalitat ha desaparegut.
Patrocinà i tengué cura de la publicació de la traducció al castellà dels nou llibres de la Història d'Herodot de Bartomeu Pou. S'edità a Madrid l'any 1846 amb un preàmbul de de l'editor Josep Maria Quadrado i un pròleg del traductor. Joan Despuig hagué de véncer moltes dificultats i n'assumí totes les despeses d'impressió.

## Referències

* ↑ «Joan Despuig Safortesa». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 292. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Joan Despuig i Safortesa | enciclopedia.cat». [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ Font Jaume, Alexandre «La publicació de "l'Heròdot" del P. Bartomeu Pou, una llarga odissea�». Butlletí de la Societat Arqueològica Lul·liana, 66 (2010), pàg. 171-182.
# Margall bord

El margall, margall bord o cua de rata (Hordeum murinum) és una espècie de planta herbàcia. És una herba de la família gramínies, molt comuna a les vores de camins, parenta de l'ordi. Té molts noms populars: espigadella, espigatrencat, pèl de ca, pèl de rata, blat de formiga, blat de sant joan, civadeta borda, cua d'euga, ordi bord, ordi salvatge, rompsac, trauca-sacs.

## Descripció

Damunt una tija de fins a 60 centímetres d'alçària, té una sola espiga cilíndrica buida i trencadissa d'uns deu a dotze centímetres de longitud, constituïda d'espícules arestades. Les arestes es fixen fàcilment a la pell d'animals o a la roba i faciliten així la dispersió de les granes a llargues distàncies. Floreix a la primavera. Les fulles del margall bord són llargues i planes, de 2 a 8 mm d'amplada, toves i pubescents.

## Hàbitat

En llocs secs i vores de camins prop d'assentaments humans en murs i prop de les cases.

## Distribució

Pluriregional

## Subespècies

* H.murinum var. glaucum
* H.murinum var. leporinum
* H.murinum var. montanum
* H.murinum var. murinum
* H.murinum var. stariurum

## Sinònims

* Triticum murale Salisb., Prodr. Stirp. Chap. Allerton 27 (1796)
* Hordeum murinum var. genuinum Gilib., Fl. Fr. 3: (1856)
* Critesion murinum (L.) Á.Löve var. murinum, Taxon 29: 350 (1980)
* Critesion murinum var. leporinum (Link) Á.Löve
* Zeocriton murinum (L.) P.Beauv., Ess. Agrostogr. 115, 182 (1812)
* Hordeum vaginatum K.Koch, Linnaea 21: 433 (1848)
* Hordeum ciliatum Gilib., Excerc. Phyt. 2: 520 (1792) fide Covas, Madroño 10: 20 (1949)

## Referències

* ↑ «Margall bord». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* 1 2 «Margall bord (Hordeum murinum)». Institució Catalana d'Història Natural. Arxivat de l'original el 2017-10-19. [Consulta: 5 juliol 2017].
* ↑ «Hordeum murinum L.». Flora Catalana. Arxivat de l'original el 2017-06-17. [Consulta: 5 juliol 2017].
* ↑ «Margall bord». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Marc Pletori Cestià

Marc Pletori Cestià (en llatí Marcus M. F. Plaetorius) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Pletòria, una família romana d'origen plebeu.
L'any 69 aC va ser l'acusador de Marc Fonteu, defensat per Ciceró. Aproximadament a la mateixa època va exercir la magistratura d'edil curul juntament amb Gai Flamini. L'any 67 aC va ser pretor també amb el mateix col·lega, Gai Flamini. Va ser condemnat l'any 51 aC, però no se sap per quina causa ni amb quina pena. L'última menció que es coneix d'ell és que l'any 41 aC era veí de Tit Pomponi Àtic.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/389?rgn=pages;view=image;q1=PlaetoriusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+L'ttle,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 381. ]
# Marc Pomponi Marcel

Marc Pomponi Marcel (en llatí Marcus Pomponius Marcellus) va ser un gramàtic romà que va viure en el regat de Tiberi. Formava part de la gens Pompònia, una gens romana d'origen plebeu.
Va defensar algunes causes judicials i era cèlebre per la rigidesa i puresa en el llenguatge. El mencionen Dió Cassi i Suetoni.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 938.
# Joseph Whittaker

Joseph Whittaker (Breadsall, 1813 – ?, 2 de març de 1894) va ser un botànic britànic que va visitar Austràlia del Sud el 1839. Es conserven 300 plantes d'aquell viatge a Kew Gardens i 2.200 plantes premsades britàniques al Derby Museum and Art Gallery. Una espècie, Drosera whittakeri, s'anomena en honor seu.

## Biografia

La data exacta del naixement de Whittaker es desconeix. Va ser batejat a Quarndon, prop de Derby, el 8 de febrer de 1813. El seu pare, també anomenat Joseph, era bracer, casat amb Sarah (de naixement Clarke). De vegades es diu que Whittaker va néixer a Breadsall el 1815.

### Austràlia

Whittaker va treballar com a jardiner a Adelaida per a George Gawler. Durant aquella època va viatjar per molts llocs d'Austràlia del sud, on recollia i conservava una gran varietat de plantes. Whittaker es va quedar a Austràlia del Sud durant 19 mesos, abans de tornar cap a casa, sortint de Port Adelaide l'11 d'abril de 1840. De camí cap a casa va parar quatre cops a diverses illes, on va recollir encara més plantes.

### Derbyshire

Whittaker va arribar a Anglaterra el 23 de setembre de 1840 i el 1844 va tornar a recollir plantes de nou. Els seus pics d'activitat van ser entre el 1851 i el 52, cessant després del 1867. Les activitats botàniques de Whittaker havien començat a disminuir al voltant del 1863, més o menys quan el seu company botànic, Henry Harpur Crewe es va traslladar.
El 1846, vivia a Breadsall on era professor de la Breadsall Boys School. Les col·leccions de Whittaker de fora del Regne Unit es troben als Kew gardens. Whittaker va morir el 2 de març de 1894.

## Llegat

La col·lecció de Whittaker a Kew Gardens prové del viatge a Austràlia. També va deixar una col·lecció de 2.200 plantes premsades, en 79 volums (principalmeny de Derbyshire), que actualment es troben a l'herbari del Derby Museum and Art Gallery. També es poden trobar espècimens de Whittaker en moltes col·leccions del Regne Unit, incloent les de Bolton, Birmingham, Gloucester i Manchester. El Wisbech & Fenland Museum també en té una petita col·lecció.

## Referències

* 1 2 A.E.Orchard. A History of Systematic Botany in Australia. 2nd ed. ABRS, 1999 (Flora of Australia Vol.1) [Consulta: 16 juny 2011].
* 1 2 Kraehenbuehl, DN; Moyes, N «Joseph Whittaker: early English botanical visitor to South Australia». S. Austral. Nat. 73. (3-4): 44-60 (1999) - illus., col. illus. En Icones. Geog=1 Personalia (WHITTAKER_Joseph_(1813-1894)) (KR, 200003613)., 73, 3-4, 1999, pàg. 44–60. Arxivat de l'original el 2011-08-07 [Consulta: 20 agost 2011].
* ↑ Quarndon Baptism Register 1813-80 D4038/1/2 in Kraehenbuehl and Moyes
* ↑ Hawker, J C. Early Experiences in South Australia, Adelaide,, 1899.
* ↑ Derby Mercury 11/6/1856 va informar de 10 anys en servei.
* ↑ Nelson «Wisbech and Fenland Museum herbarium (WBCH): a history with a list of collectors». Watsonia, 24, 2003, pàg. 489–494. Arxivat de l'original el 2011-07-26 [Consulta: 20 agost 2011].

## Enllaços externs

* Museu de Derby Arxivat 2011-09-26 at the UK Government Web Archive
# Joan Maria Tintoré i Turull

Joan Maria Tintoré i Turull (Barcelona, 9 de març de 1927 - Barcelona, 5 de febrer de 2020) fou un dirigent esportiu català, campió de Catalunya de tennis de tercera categoria el 1950 i universitari el 1951. El 1949 va entrar a la directiva del Reial Club de Tennis Barcelona-1899, que va presidir desde 1993 fins al 2008. El 2009 en fou nomenat president honorari. Fou directiu de la Reial Federació Espanyola de Tennis en dues etapes (1974-85, 1994-2005) i formà part del comitè executiu (1981-90) de la Federació Internacional de Tennis abans d'entrar en el comitè mundial el 1990. Des del 1985 va presidir l'Internacional Tennis Club d'Espanya i, des del 1996, l'Associació de Clubs de Tennis Centenaris (ACTC), amb seu a Lausana. Fou delegat per Espanya (1977-84) a l'Assemblea General de la ITF i representant de l'ACTC des del 2001. Des del 1996 fou membre del senat del tennis català de la Federació Catalana de Tennis. Creà un torneig per a joves a Sarajevo en acabar la guerra de l'antiga Iugoslàvia, que, des del 2001, figura en el calendari internacional. El 2008, va rebre la medalla d'or de Barcelona al mèrit esportiu i el 2009 el premi al millor dirigent esportiu de l'Associació Catalana de Dirigents de l'Esport. El 2010 va rebre el premi de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya al Seny Esport i el 2011 el Tennis Europe Award. Va morir la matinada del 5 de febrer de 2020 a Barcelona als 92 anys.

## Referències

* ↑ «Joan Maria Tintoré i Turull». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sport. «Fallece Joan Maria Tintoré» (en castellà), 05-02-2020. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ «Mor Juan María Tintoré, referent del tennis català». El Món, 05-02-2020. Arxivat de l'original el 2020-02-06. [Consulta: 6 febrer 2020].
# Maria Dorotea de Bragança

Maria Francesca Dorotea de Bragança (Lisboa, 21 de setembre de 1739-14 de gener de 1771) va ser una infanta de Portugal.

## Orígens

Nascuda a Lisboa el 1739, va ser la tercera filla del rei Josep I de Portugal i de la seva muller, Maria Anna Victòria de Borbó. Va ser batejada el 14 de desembre de 1739 pel patriarca de Lisboa Tomás de Almeida a la catedral de la ciutat. En van ser padrins l'emperador Carles VI i Dorotea Sofia del Palatinat-Neuburg, duquessa vídua de Parma, representats per l'infant Pere.

## Propostes de matrimoni

Al llarg de la seva vida va ser proposada per casar-se amb diferents nobles i monarques europeus. Primer es va proposar el seu matrimoni amb Lluís Felip II, duc d'Orleans, però la infanta va refusar casar-s'hi. Més tard hi hagué la idea de casar-la amb l'emperador Josep II, i després amb els reis Ferran VI i Carles III d'Espanya, però la infanta va romandre sempre soltera.

## Mort

Va morir encara molt jove, als 31 anys, el 24 de gener de 1771. Per la seva mort, a Portugal es van declarar 8 dies de dol. Les seves restes van ser enterrades al Panteó dels Bragança del monestir de Sant Vicenç de Fora.

## Referències

* ↑ «D. Maria Francisca Doroteia» (en portuguès). Diccionario histórico, corográfico, heráldico, biográfico, bibliográfico, numismático y artístico. João Romano Torres - Manuel Amaral, 1904-1915/2000-2015. [Consulta: 16 juny 2021].
* ↑ Drummond Braga, Paulo. A Rainha Discreta: Mariana Vitória de Bourbon (en portuguès). Lisboa: Círculo de Leitores, 2014, p. 184-185, 189.
* 1 2 Conceição, Claudio de. Gabinte historico que a sua magestade fidelissima o senhor rei D. Miguel I em o dia dos seus felicissimos annos 26 de outubro de 1831 (en portuguès). vol. 17. Lisboa: Impressão Regia, 1831, p. 1.
* ↑ Newitt, Malyn. The Braganzas. The Rise and Fall of the Ruling Dynasties of Portugal and Brazil, 1640-1910 (en anglès). Londres: Reaktion Books, 2019, p. 57. ISBN 978-1-78914-005-7.
# Maria Domènech i Escoté

Maria Domènech i Escoté (Alcover, Alt Camp, 21 d'abril de 1874 — Barcelona, 27 de gener de 1952) fou una escriptora catalana que signà com a Maria Domènech de Cañellas.
Als vuit mesos va quedar òrfena de pare i als tres anys va anar a viure a Tarragona. Allà col·laborà en nombroses publicacions periòdiques com La Pàtria o Camp de Tarragona, sota el pseudònim de Josep Miralles.
El 1910 s'establí a Barcelona juntament amb el seu marit, el metge tarragoní Francesc Cañellas, i els seus dos fills. Llavors començà la seva carrera literària i l'activitat social.
Col·laborà a revistes com Or y Grana, La Tralla, Feminal, El Poble Català, Renaixement o La Veu de Catalunya.
Participà en el moviment de promoció de la dona, de caràcter filantròpic i educatiu, portat a terme per Francesca Bonnemaison, Dolors Monserdà i Carme Karr.
Feu múltiples conferències en favor de la dona i la seva condició de treballadora arreu de Catalunya i a Madrid. L'any 1912 fundà i presidí la Federació Sindical d'Obreres (de l’Agulla), amb l'objectiu de facilitar a les dones l'accés a la cultura i a l'educació, a més de defensar-ne els drets com a treballadores.

## Obra literària
### Novel·la

* Neus (1914)
* Contrallum (1917)
* Els gripaus d'or (1919)
* Herències (1925)
* Él... (1925)

### Poesia

* Vers i Prosa (1915)
* Al rodar del temps (1946)
Obres presentades als Jocs Florals de Barcelona
* Mireia (1915), 1r accèssit a la Flor Natural
* La Santa mà (1916)
* Varena (1917)
* Alda i Roland (1920)
* Lliberació (1934)
* Pels voltants de la Seu (1934)

### Narracions

* Confidencias (1946, en castellà)

### Teatre

* El sant de la senyora Mercè (1918)
* A Tientas (1922)

## Referències

* 1 2 Macias i Roqueta, Aida. Maria Domènech de Cañellas (1874-1952). Biografia intel·lectual d’una escriptora i activista social (tesi). Vic: Universitat de Vic-Universitat Central de Catalunya. Facultat d’Educació, Traducció i Ciències Humanes. Departament de Filologia i Didàctica de la Llengua i la Literatura, octubre 2014.
* 1 2 3 «Maria Domènech Escoté al Diccionari Biogràfic de Dones». Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 3 maig 2011].
* ↑ «Maria Domènech i Escoté». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques
* ↑ "La Vanguardia". Edició del dilluns, 3 maig 1915, pàgina 4 PDF

## Enllaços externs

* "Maria Domènech Escoté" al Diccionari Biogràfic de Dones. Biografia, obres i bibliografia Arxivat 2011-09-04 a Wayback Machine.
* CAVALLÉ I BUSQUETS, Joan. "Maria Domènech, feminista?". Butlletí del Centre d'Estudis Alcoverencs. Any 1982 Núm. 17 PDF
# Mark Charles

Mark R. Charles és un activista, conferenciant, assessor en afers amerindis, periodista, blogger, pastor i programador amerindi. És un candidat independent a la presidència dels Estats Units de 2020.

## Biografia

Charles, fill de pare navaho i mare estatunidenc d'origen holandès, va criar-se a Gallup (Nou Mèxic). És graduat de la UCLA.
Charles és conegut pel seu activisme denunciant la doctrina del descobriment i la seva oposició a l'oleoducte Dakota. Va ser pastor al Centre Cristià Indi a Denver (Colorado).
És assessora del Calvin Institute of Christian Worship, així com el corresponsal a Washington DC del Native News Online. Des del 2008, ha escrit el blog Wirelesshogan: Reflections from the Hogan.
El maig de 2019, Charles va anunciar en un vídeo al YouTube que es presentava a president dels Estats Units com a independents a les eleccions de 2020.

## Referències

* 1 2 3 «10:25am -- Navajo Speaker Calls for '51st Virtual State'» (en anglès). Albuquerque Journal.
* 1 2 3 «'Yá’át’tééh ... I am running for president'» (en anglès). IndianCountryToday.com, 30-05-2019. Arxivat de l'original el 2019-07-25. [Consulta: 21 març 2021].
* 1 2 3 Heinsius, Ryan. «Member of Navajo Nation Announces U.S. Presidential Campaign» (en anglès). KNAU, 01-05-2019. [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ «Navajo man calls attention to U.S. apology» (en anglès), 19-12-2012.
* ↑ «Doctrine of Discovery» (en anglès). The Christian Century, 20-04-2015.
* ↑ Nuckols, Ben. «Opponents of Dakota Pipeline Bring Their Message to Trump» (en anglès). NBC4, 10-03-2017.
* ↑ «Denominations repent for Native American land grabs» (en anglès). Religion News Service, 22-08-2018.
* 1 2 Horlyk, Earl. «Navajo Christian leader to speak at Northwestern College» (en anglès). Sioux City Journal, 11-11-2018.
# Juan Galán Bayarri

Juan Galán Bayarri (Almàssera, 16 de juliol de 1941 - Alaquàs, 3 de desembre de 2016) fou un futbolista valencià de les dècades de 1960 i 1970.
La major part de la seva carrera la passa a clubs dels Països Catalans. La seva carrera professional comença al CD Mestalla a segona divisió la temporada 1962-63, passant a continuació al RCD Mallorca, club amb el qual assolí l'ascens a primera divisió. L'any 1966 torna a jugar a segona al CE Constància, el Racing Club de Ferrol, i dues temporades a l'Ontinyent CF. Les seves bones actuacions a l'Ontinyent el portaren a fitxar pel RCD Espanyol l'any 1970, club que el cedí un any a la UE Sant Andreu, i amb el qual l'any posterior tornà a primera divisió. El 1972 deixa l'Espanyol i fitxa pel Llevant UE, on assolí un ascens a segona. Acabà la seva carrera professional al Xerez CD el 1976. El seu germà Enrique Galán Bayarri també fou futbolista.

## Referències

* 1 2 3 4 «Dol a l'Espanyol». RCD Espanyol, 04-12-2016. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Galán, guardameta del Onteniente». Mundo Deportivo, 20-06-1970. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «El Levante fichó al ex españolista Galán». Mundo Deportivo, 07-07-1972. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Luto por el fallecimiento de Juan Galán». Xerez CD, 06-12-2016. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Juan Galán Bayarri a BDFutbol