OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Font del Lleó

* Per a altres significats, vegeu «Font del Lleó (desambiguació)».
La Font del Lleó era un restaurant situat en una part de la finca de Santa Caterina, al barri de Pedralbes de Barcelona, inaugurat el 1927. L'any 1936 va rebre 2 estrelles Michelin. Va estar en funcionament 60 anys. Era una obra noucentista que està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Tenia el caràcter d'una masia, a l'estil de moltes cases del barri. De planta quadrada amb cos de diferent alçada a cada lateral, amb terrassa i balustrada. Al costat del terrat hi corria una terrassa.
S'accedia a la casa per una esglaonada existent al mig de la façana central, encara que també hi havia un portal per la part posterior de l'edifici. A l'entrada principal, dues pilastres sostenien uns lleons de pedra.

## Història

El 1922 Jaume Balet i Viñas va comprar un terreny de 6.000 m², al número 8-10 de l'avinguda Pearson, a Joan Antoni Güell López, president de la societat anónima que havia convertit la Torre Santa Catalina en Torre Güell. El 1927 va construir-hi el restaurant, amb el jardí dissenyat per Rubió i Turdurí.
Se li volgué donar el nom de la Font del Lleó, que es trobava a pocs passos de l'establiment que ens ocupa. Aquesta font era molt concorreguda pels barcelonins, especialment els diumenges.

## Referències

* ↑ «Pedralbes. Font del Lleó». Arxiu Municipal de Barcelona.
* ↑ «Les primeres estrelles Michelin de Barcelona». Va de Gust, 21-08-2021.
* ↑ «La Font del Lleó» (en castellà). Ministerio de Cultura y Deporte.
* 1 2 3 4 «La Font del Lleó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ «La Masía: la urbanización de la avenida Pearson» (en castellà). Barraquer, 20-07-2018.
* ↑ «Ruta pel barri de Pedralbes». Ajuntament de Barcelona.
# La luz prodigiosa

La luz prodigiosa és una pel·lícula espanyola de 2003 dirigida per Miguel Hermoso. Basada en la novel·la 'La luz prodigiosa' (Ediciones Libertarias/Huerga y Fierro Editores, 1992) guanyadora en 1991 del Premi Novel·la Curta "Ciutat de Barbastre" de l'escriptor i guionista Fernando Marías.
Miguel Hermoso obre la polèmica de què va passar amb el poeta granadí després de la seva execució el 1936. No se sap amb certesa on van quedar les seves restes, encara que els indicis apunten al fet que està enterrat en una fossa comuna de la localitat de Víznar, província de Granada.

## Argument

A principis de la guerra civil espanyola, un pastor anomenat Joaquín (Alfredo Landa), socorre un home (Nino Manfredi) a qui els seus botxins han donat per mort després d'afusellar-lo. Joaquín el recull a la seva casa i a poc a poc comença a interessar-se pel seu passat. Després, el deixa en un convent a cura d'una monja (Kiti Mánver). Passats 40 anys, al 1980, es retroba amb ell a Granada. Un fet fortuït ajuda al captaire a recuperar la seva memòria perduda, arribant a pensar que és el mateix Federico García Lorca.

## Repartiment

* Alfredo Landa - Joaquin Panjero
* Nino Manfredi - Galapago
* Kiti Mánver - Adela
* José Luis Gómez - Silvio
* Iván Corbacho - Joaquin jove
* Sergio Villanueva - Galapago jove
* Mariano Peña
* Fanny de Castro - Monja
* Fernando Picón - Advocat
* Miguel Alcíbar - Falangista

## Premis i nominacions
### 25è Festival Internacional de Cinema de Moscou

* Sant Jordi d'Or

### XVIII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor guió adaptat | Fernando Marías | Nominat |
| Millor actor protagonista | Alfredo Landa | Nominat |
| Millor actor secundari | José Luis Gómez | Nominat |
| Millor direcció artística | Félix Murcia | Nominat |

## Referències

* ↑ «La luz prodigiosa», de Miguel Hermoso, triunfa en Moscú, ABC, 30 de juny de 2003
* ↑ La luz prodigiosa a Fotogramas
* ↑ 'La luz prodigiosa', de Miguel Hermoso, gana el Festival de Moscú, El País, 30 de juny de 2003
* ↑ La luz prodigiosa al web dels Goya
# Escalar (Alts Pirineus)

Escalar (en francès Escala) és un municipi francès del department dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 203 | 264 | 285 | 388 | 388 | 328 | 390 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Catherine Corrège | AC |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
Viccionari
# Lacroix

«Lacroix» té aquests significats:
* Toponímia:
** Lacroix-Barrez, municipi francès al departament de l'Avairon (regió de Migdia-Pirineus)
** Lacroix-Falgarde, municipi francès del departament de l'Alta Garona (regió de Migdia-Pirineus)
** Lacroix-Saint-Ouen, municipi francès al departament de l'Oise
** Lacroix-sur-Meuse, municipi francès al departament del Mosa
** Saint-François-Lacroix, municipi francès al departament de Mosel·la
* Biografies:
** Antoine Lacroix (Remberville, 1756 - Lübeck, 1812), violinista i compositor francès del Classicisme
** Christian Lacroix (Arles, 1951), dissenyador de moda francès
** Léo Lacroix (Bois-d'Amont, 1937), esquiador alpí francès que va destacar a la dècada del 1960
** Sylvestre François Lacroix (1765-1843), matemàtic francès
** Thierry Lacroix (Nogaro, Gers, 1967), antic jugador de rugbi a XV francès
# La Falconera

«La Falconera» té aquests significats:

## Vegeu també

* Punta de la Falconera
# Epinephelus radiatus

Epinephelus radiatus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 70 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins al Japó i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Epinephelus sexfasciatus

Epinephelus sexfasciatus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Tailàndia i les Filipines fins al nord d'Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ladinha d'Amont

Ladinha d'Amont (en francès La Digne-d'Amont) és un municipi del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània.
# Ladinha d'Aval

Ladinha d'Aval (en francès La Digne-d'Aval) és un municipi del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània.
# Ladik Gölü

El llac Ladik (en turc: Ladik Gölü; en grec: Στιφάνη Λίμνη, romanització del grec: Stifáni Limni) és un llac a la província de Samsun, situat a la Turquia asiàtica. La ciutat de Ladik és a 6 km a l'oest del llac Ladik.
Antigament se l'anomenava Stifane, i es trobava a la part nord-occidental de l'Antic Pont, al districte anomenat Fazemonitis. Segons Estrabó, el llac era abundant en peixos, i en les seves ribes hi havia excel·lents pastures.
La riba sud del llac Ladik va ser l'epicentre de l'Terratrèmol d'Anatòlia del Nord de 1668, que va tenir una magnitud de 8,0 en l'escala de magnitud de moment i que és el terratrèmol més gran registrat a Turquia.
El seu nom modern és Boğazköy Gölü.

## Referències

* 1 2 Estrabó, Geografia, xii.
* ↑ «Historic Worldwide Earthquakes» (en anglès). Servei Geològic dels Estats Units. Arxivat de l'original el 2009-08-25.
# Estació de trens de Dudelange-Burange

L'Estació de trens de Dudelange-Burange (en luxemburguès: Gare Diddeleng-Biereng; en francès: Gare de Dudelange-Burange, en alemany: Bahnhof Dudelingen-Buringen) és una estació de trens que es troba al barri de Burange al nord de Dudelange i al sud de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 60 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb les Terres Roges al sud del país. És la primera estació de la branca a la ciutat francesa de Volmerange-les Mines. Dudelange-Burange és una de les quatre estacions ferroviaries que té la ciutat.

## Servei

Dudelange-Burange rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) i Regional Express (RE) amb relació a la línia 60 CFL entre Ciutat de Luxemburg - Bettembourg -Volmerange-les-Mines.

## Referències

* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 18 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Dudelange-Burange Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* Gare Dudelange-Burange
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Bettembourg | | RE Chemins de Fer Luxembourgeois línia 60a | | Dudelange-Ville | Volmerange-les-Mines |
| Bettembourg | Bettembourg | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60a | | Dudelange-Ville | Volmerange-les-Mines |
# Laura García Hoppe

Laura García Hoppe (Màlaga, 21 d'agost de 1853 – Nova York, 1946) va ser una pintora espanyola vinculada a la Institución Libre de Enseñanza. Alumna del paisatgista Cristóbal Férriz i de Joaquín Sorolla, va ser esposa de Hermenegildo Giner de los Ríos i mare de Gloria Giner de los Ríos García i de Bernardo Giner de los Ríos García.
Era filla de Laureano García Fiel i de Josefa Hoppe Rute, emparentada amb la família Giner de los Ríos, i es va iniciar en la pintura a la seva ciutat natal, amb Férriz i el pintor alcoià Lorenzo Casanova. A les exposicions nacionals de Màlaga va obtenir dues segones medalles, una de les quals per "La niña de las cerezas" (1894) que també va rebre esment d'honor a l'Exposició de Belles Arts i Indústries Artístiques de Barcelona, de 1895. Posteriorment concorreria a l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1901. Sembla que també participà en les dues exposicions femeninas que es van celebrar a la Sala Parés de Barcelona els anys 1898 i 1899, en les quals presenta Paisaje i El Timbaler, en la primera, i Gladiador Mort el 1899.
Com a escriptora, va publicar la novel·la La samaritana (en la popular colección Diamante, que més tard apareixeria com a fulletó per lliuraments en el diari portuguès Correio da Noite) i El hogar del tracto social (Barcelona, 1907), obra pedagògica de tendència feminista. Va repartir la seva vida, a més de Màlaga, a Barcelona, Madrid, Granada (ciutats on va tenir destinació professional el seu marit, professor en diversos Instituts de Batxillerat), i va morir en l'exili, a Nova York, a casa de la seva filla Gloria, esposa del ministre republicà Fernando de los Ríos Urruti.

## Referències

* ↑ Antonio., Jiménez-Landi,. La Institución Libre de Enseñanza y su ambiente (en castellà). II. Madrid: Ministerio de Educación y Cultura, 1996, pàg. 623. ISBN 8489365571.
* 1 2 3 Antonio., Jiménez-Landi,. La Institución Libre de Enseñanza y su ambiente (en castellà). II. Madrid: Ministerio de Educación y Cultura, 1996, pàg. 747. ISBN 8489365571.
* ↑ «Árbol Genealógico» (en castellà). Fundación Giner. [Consulta: 14 octubre 2017].
* ↑ Antonio., Jiménez-Landi,. La Institución Libre de Enseñanza y su ambiente (en castellà). Madrid: Ministerio de Educación y Cultura, 1996, pàg. 80. ISBN 8489365571.
* ↑ «Laura García de Giner, "Academias", 1895 (dibujo a lápiz, carboncillo y gouache)» (en anglès). Flickr.
* ↑ «Laura García de Giner (Malaga 1853-1946 Nueva York)» (en castellà). Diccionario de Pintores Alicantinos, 2018. [Consulta: 12 juny 2023].

## Bibliografia

* Jiménez-Landi, Antonio (1996). Universidad Complutense, ed. La Institución Libre de Enseñanza y su ambiente (4 tomos). Madrid. ISBN 84-89365-57-1.
# Laura Fàbregas

Laura Fàbregas (Argentona, 1987) és una periodista catalana. Va estudiar a l'escola pública, i posteriorment es va llicenciar en ciències polítiques per la Universitat Autònoma de Barcelona.
Va començar la seva carrera professional a Catalunya Ràdio. Posteriorment va treballar a la Ser com a corresponsal a Roma i més endavant va treballar durant cinc anys a la Delegació catalana de El Español. També ha col·laborat amb mitjans com el Periódico de Catalunya, i en programes com El Món a RAC1 o Preguntes Freqüents. Actualment (2020) treballa a VozPópuli com a responsable de temes de Catalunya. Viu a cavall entre Madrid i Barcelona i és amant del cinema.

## Referències

* 1 2 Fàbregas, Laura. «Entre la veritat i la responsabilitat», 09-08-2013. [Consulta: 7 desembre 2020].
* 1 2 «Laura Fàbregas, periodista y licenciada en Ciencias Políticas» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-06-20. [Consulta: 7 desembre 2020].
* 1 2 Vozpópuli. «Alberto Pérez Giménez, nuevo subdirector de Vozpópuli» (en castellà), 06-10-2020. [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ Fàbregas, Laura. «Laura Fàbregas» (en castellà), 21-11-2020. [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ «¡¡La presión indepe obliga a una periodista a borrar su opinión de Twitter!! - donDiario» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 7 desembre 2020].
# Estació de trens de Rumelange

L'Estació de trens de Rumelange (en luxemburguès: Gare Rëmeleng); en francès: Gare de Rumelange, en alemany: Bahnhof Rümelingen) és l'estació de trens de la ciutat de Rumelange al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 60 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb les Terres Roges al sud del país. Rumelange és l'estació terminal del ramal que se separa de la línia principal a Noertzange.

## Servei

Rumelange rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) i Regional Express (RE) amb relació entre la Ciutat de Luxemburg - Noertzange - Rumelange (línea 60b).

## Referències

* ↑ «Horaris L60b» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 24 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Gare de Rumelange Arxivat 2017-07-30 a Wayback Machine.
* Rumelange
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Noertzange | Tétange | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60b | | Fi de recorregut | Fi de recorregut |
| Luxemburg | Tétange | | RE Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60b | | Fi de recorregut | Fi de recorregut |
# Carlos Pizarro Leongómez

Carlos Pizarro Leongómez (Cartagena de Indias, 6 de juny de 1951 - Bogotà, 26 d'abril de 1990) va ser un advocat, polític i guerriller colombià. Màxim comandant del grup guerriller Movimento 19 de Abril (M-19) entre 1986 i 1990. Després de deixar les armes, signar la pau amb el govern i reintegrar-se a la vida civil, mor assassinat el 26 d'abril de 1990 sent candidat presidencial per l'Alianza Democrática M-19, moviment polític que va sorgir del grup guerriller M-19 després de la seva desmobilització.

## Referències

* ↑ «YA vuelvo. Casa Amèrica de Catalunya». [Consulta: 3 juny 2016].
* ↑ «Asesinato de Carlos Pizarro es declarado delito de la humanidad». Semana, 21-04-2010 [Consulta: 3 juny 2016].

## Enllaços externs

* Fundación Carlos Pizarro Leongómez
* Colòmbia Quinze anys d'un sacrifici per la pau.
* Elpais.com (notícia de la mort de Pizarro).
# Hartmann (cràter)

Hartmann és un cràter d'impacte lunar situat a la cara oculta de la Lluna. Es troba a cavall sobre la vora oest sud-oest de la gran plana emmurallada de Mendeléiev, i es fica part del camí a l'àmplia paret interior d'aquesta característica lunar. Gairebé lliga a la vora nord-occidental de Hartmann, que és el cràter Green.
La col·locació inusual d'aquest cràter i la proximitat de Green han conferit a Hartmann una vora exterior de forma una mica estranya. La vora és lleugerament de forma oblonga i té una protuberància cap a fora cap a l'est. La paret interior és més ampla en la part oriental, compensant el pis interior en el costat occidental. Aquesta planta també és de forma ovalada i és una mica irregular.

## Cràters satèl·lit

Per convenció, aquestes característiques són identificades en mapes lunars posant la lletra al costat del punt mitjà del cràter que està més a prop de Hartmann.
| Hartmann | Latitud | Longitud | Diàmetre |
| K | 1.8° N | 136.0° E | 13 km |

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Bibliografia

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# Sakae Takahashi

Sakae Takahashi, és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Sakae Takahashi va disputar 1 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Beariz

Beariz és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca do Carballiño.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 2.226 | 2.744 | 2.653 | 1.460 | 1.404 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Beariz (Santa María)
* Lebozán (Santa Cruz)
* Xirazga (San Salvador)
# Estació de Nuevos Ministerios

Mapa Metro Línia 6 :
Mapa Metro Línia 8 :
Mapa Metro Línia 10 :
Nuevos Ministerios és una estació del Metro de Madrid i ferrocarril situat a sota dels Nuevos Ministerios, complex governamental, i a prop del complex financer AZCA, al límit dels districtes madrilenys de Chamberí, Chamartín i Tetuán. La seva tarifa correspon a la zona A segons el Consorci Regional de Transports de Madrid, si bé pertany a la zona 0 segons la zonificació de Cercanías Madrid.

## Història

L'estació de ferrocarril, pertanyent actualment a la xarxa de Rodalia de Madrid de Renfe Operadora, va ser inaugurada el 1967 com a part de l'anomenat Túnel de la risa. Caldria que passessin 12 anys fins que arribés fins aquí el Metro de Madrid, en construir-se l'estació de la línia 6 amb el mateix nom. Posteriorment es van afegir noves estacions de metro de les línies 8 i 10.
Per tant, avui dia l'estació de Nuevos Ministerios proveeix transbord entre 3 línies de Metro i altres 8 de Rodalia de Madrid, a les quals cal afegir algunes línies de Mitjana Distància de Renfe Operadora. A través de la línia 8 de Metre, es dona accés directe a l'aeroport de Madrid-Barajas i compte a més amb terminal de facturació, que va funcionar fins a l'obertura de la nova Terminal 4 (T4), moment en què aquest servei ha deixat de prestar-se malgrat que els trens arriben fins a la nova terminal des del 3 de maig de 2007. Des de 2011 el servei prestat per la línia 8 es complementa amb la línia de Rodalies C-1 entre Príncipe Pío i la T4.

## Línies i connexions

Metro de Madrid :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| circular | Cuatro Caminos | | República Argentina | circular |
| terminal | terminal | | Colombia | Aeropuerto T4 |
| Tres Olivos Hospital Infanta Sofía | Santiago Bernabeu | | Gregorio Marañón | Puerta del Sur |
| Rodalies Madrid |||||
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Chamartín | Chamartín | | Recoletos | Alcalá de Henares Guadalajara |
| Chamartín | Chamartín | | Atocha | Aranjuez |
| Alcobendas-S. Sebastián de los R. Colmenar Viejo | Chamartín | | Atocha | Parla |
| Chamartín | Chamartín | | Recoletos | Alcalá de Henares |
| El Escorial Cercedilla | Chamartín | | Recoletos | |
| Pitis | Chamartín | | Recoletos | Villalba |

## Referències

* ↑ «Página oficial del Consorcio Regional de Transportes de Madrid» (en castellà). Arxivat de l'original el 2015-02-15. [Consulta: 26 maig 2014].
* ↑ Renfe Operadora. «Página oficial de Cercanías Madrid» (en castellano). [Consulta: 26 maig 2014].

## Enllaços externs

* Fotos del vestíbul i andanes de l'estació de Nuevos Ministerios Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Fitxa de l'estació a metromadrid.es
* Pàgina oficial de Renfe Operadora
* Fitxa de l'estació a miestacion.es
# Estació de Nortkerque

L'estació de Nortkerque és una estació ferroviària situada al municipi francès de Nortkerque (al departament del Pas de Calais).
És servida pels trens del TER Nord-Pas-de-Calais (de Boulogne-Ville a Lille-Flandres i de Calais-Ville a Béthune).
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Boulogne-Ville | Pont-d'Ardres | TER Nord-Pas-de-Calais | Audruicq | Lille-Flandres |
| Calais-Ville | Pont-d'Ardres | TER Nord-Pas-de-Calais | Audruicq | Béthune |
# Serra dels Perduts

La Serra dels Perduts és una serra al municipi de la Bisbal d'Empordà (Baix Empordà), amb una elevació màxima de 246,2 metres. La travessa un corriol que condueix fins a Sant Pol, i que antigament era utilitzat pels masovers i bosquetans que vivien a la zona. El nom de la serra prové del nom que rebia la vila de Sant Pol en l'antiguitat, villare Perductus.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Serra dels Perduts». [Consulta: 20 desembre 2014].
# Seixas

* No s'ha de confondre amb Seixa.
«Seixas» té aquests significats:
* António Augusto de Seixas
* Antonio María Seixas Bieyra (Tui, 1767 - ?), hisendat, polític gallec i ministre d'hisenda
* Carlos Seixas