OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estació de trens de Differdange

L'Estació de trens de Differdange (en luxemburguès: Gare Déifferdeng; en francès: Gare de Differdange, en alemany: Bahnhof Differdingen) és una estació de trens que es troba a Differdange al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació és la terminal principal de la línia 60 CFL, que connecta la Ciutat de Luxemburg amb les Terres Roges del sud del país.

## Servei

Differdange rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB), Regional Express (RE) amb relació a les línia 60 CFL de Ciutat de Luxemburg a Rodange i per Transport express régional (TER) entre la línea de Thionville - Lonwy (França)

## Referències

* ↑ «Horaris Línia 50» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 18 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Differdange Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* Gare Differdange
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Belval-Universitat | RE Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60 CFL | Pétange | Rodange |
| Luxemburg | Oberkorn | RB Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60 CFL | Niederkorn | Rodange |
| Thionville | Belval-Universitat | TER Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 80 CFL | Pétange | Longwy |
# Tabuenca

Tabuenca és un municipi espanyol de la província de Saragossa situat a la comarca del Camp de Borja. El 2020 tenia 321 habitants.

## Referències

* ↑ «Provincia de Zaragoza (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22 gener 2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
# Joe Bambrick

Joseph Gardiner Absolom "Joe" Bambrick, (3 de novembre de 1905 - 13 d'octubre de 1983) fou un futbolista nord-irlandès de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Irlanda unificada. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Chelsea, Walsall, Glentoran, i Linfield.

## Referències

* ↑ Ryder, Chris. «Joe Bambrick: Footballer 1905 -1983». Ulster History Circle. Arxivat de l'original el 2011-11-02. [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ «Joe Bambrick». Northern Ireland Football Greats. [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ «World League Topscorers». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 19-02-2006. [Consulta: 23 desembre 2015].
* ↑ «NIFG: Joe Bambrick». Nifootball.blogspot.co.uk, 31-07-2006. [Consulta: 23 desembre 2015].
* ↑ «First XI: Capital punishment ... games between Arsenal and Chelsea | Football First XIs». ESPN, 27-10-2011. [Consulta: 23 desembre 2015].
* ↑ «Players Appearances Ba-Bd». Bounder.friardale.co.uk. [Consulta: 23 desembre 2015].
# Real Republicans FC (Ghana)

* No s'ha de confondre amb Real Republicans FC.
El Real Republicans Football Club fou un club de futbol de la ciutat d'Accra, Ghana.
El club existí entre 1956 i 1966, any en què es dissolgué.

## Palmarès

* Lliga ghanesa de futbol:
** 1963
* Copa ghanesa de futbol:
** 1962, 1963, 1964, 1965

## Referències

* ↑ «Perfil a weltfussballarchiv.com». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 19 juliol 2018].
* ↑ World Football Archive - Dawu Youngstars Arxivat 2013-12-24 a Wayback Machine. Retrieved 26 July 2011
* ↑ GhanaWeb - Edward Jonah Aggrey-Fynn Retrieved 26 July 2011.
* ↑ «Ghana - List of Champions». rsssf.com.
* ↑ «Ghana - List of Cup Winners». rsssf.com.
# Abd-al-Haqq

Abd-al-Haqq o Abd al-Hakk és el nom dels següents personatges:
* Abd al-Hakk ben Sayf al-Din al-Dhilawi al-Bukhari Abu l-Majid, escriptor indi
* Abdülhak Hámit Tarhan, poeta i home d'estat otomà
* Abdülhak Şinasi Hisar, escriptor turc
* Abu-Yússuf Yaqub ibn Abd-al-Haqq, sultà marínida del Marroc (1258-1286)

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom «Abd-al-Haqq», tot i que no en fos el nom principal.
# Estació de trens de Schieren

L'Estació de trens de Schieren (en luxemburguès: Gare Schiren; en francès: Gare de Schieren, en alemany: Bahnhof Schieren) és una estació de tren que es troba a Schieren, al centre de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 10 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb el centre i nord del país.

## Servei

Schieren rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 10 CFL entre Luxemburg i Diekirch.

## Referències

* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2014-12-20. [Consulta: 14 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Schieren Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* Gare Schieren
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Colmar-Berg | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 10 CFL | | Ettelbruck | Diekirch |
# Edwin Sánchez Anzola

Edwin Albeiro Sánchez Anzola (Caparrapí, Cundinamarca, 20 de juliol de 1983) és un ciclista colombià. Professional des del 2016 actualment a l'equip Movistar Team América.

## Palmarès

* 2007
** Vencedor d'una etapa al Tour de Guadalupe
* 2010
** Vencedor d'una etapa al Tour de Guadalupe
* 2013
** 1r a la Volta a la Independència Nacional
* 2014
** 1r a la Volta a la Independència Nacional
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Tour de Guadalupe

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Josep Sanus Tormo

Josep Sanus Tormo (Alcoi, 1945) és un polític valencià, nebot de Rafael Sanus Abad, exbisbe auxiliar de València. Ha estat alcalde d'Alcoi i diputat al Congrés dels Diputats en la VI Legislatura.

## Biografia

Treballà com a perit industrial i milità en el PSPV-PSOE, partit amb el qual fou escollit alcalde d'Alcoi el 1979, mercè a un pacte amb el Partit Comunista del País Valencià, i va mantenir el càrrec fins al 2000, amb majoria absoluta de 1983 a 1995. Durant aquest període també fou executiu de la Federació Valenciana de Municipis i de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, i fou elegit diputat per la província d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1996. Després fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999.
El 25 de juliol de 2000 deixà l'Alcaldia d'Alcoi després de privatitzar el servei de l'aigua amb els vots del PP en contra dels seus socis polítics. L'executiva del PSPV li va obrir expedient i li va demanar la dimissió com a president del grup Socialista en les Corts Valencianes per considerar que va entregar l'ajuntament al PP. Després de dedicar-se a la docència un parell d'anys, el 2002 treballà a l'empresa constructora Urbanismo y Construcciones SA. Amb suport de la seva neboda Julia Company Sanus, va impulsar el 2002 una escissió del PSPV, el Partit Socialista d'Alcoi, després Partit d'Alcoi, que no va assolir representació a les eleccions municipals de 2003. El 2005 va treballar a l'empresa Diseño y Estrategia Empresarial Mariola SL, establida a Rocafort.

## Referències

* ↑ La saga de los Sanus, Las Provincias, 12-8-2007
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-07-21. [Consulta: 17 juliol 2015].
* ↑ MORENO SAÉZ, Francisco (2006). "Tres polítics alcoians" en Història d'Alcoi. Alcoi: Ajuntament d'Alcoi, Editorial Marfil, S.A., Centre Alcoià d'estudis Històrics i Arqueològics (pp. 528-529). ISBN 84-89136-50-5
* ↑ «El ex alcalde socialista se pasó a la construcción al poco de facilitar el gobierno de Alcoi al PP, La comunitat d'El País, 16-11-2007». Arxivat de l'original el 2007-12-02. [Consulta: 6 agost 2008].
# Real Santuario del Santísimo Cristo de La Laguna

El Real Santuario del Santísimo Cristo de La Laguna és una església que es troba a la ciutat de San Cristóbal de La Laguna a l'illa de Tenerife (Illes Canàries, Espanya). És un dels temples espirituals més importants de l'arxipèlag canari, això és perquè en el seu interior es venera la imatge del Santíssim Cristo de La Laguna que és una de les imatges més venerades de Canàries.

## Història

El santuari és el convent de San Miguel de las Victorias pertanyent a l'orde franciscà, va començar a construir per ordre de l'Avançat Alonso Fernández de Lugo, al febrer o març de 1506, sent acabat en 1580. La nit del 28 de juliol de 1810, l'immoble va patir un greu incendi pel que va haver de ser reconstruït en gran part.
El 19 de desembre de 1906, el rei Alfons XIII, va realitzar una visita al santuari acompanyat dels Infants; Doña Maria Teresa de Borbó i Don Ferran de Baviera. En aquesta visita li va atorgar al santuari el títol de «Reial Santuari», sent per tant un dels primers santuaris de Canàries a tenir aquest títol. El dia 22 de novembre de 2006 va ser visitat pels actuals reis d'Espanya, Don Joan Carles I de Borbó i la seva muller Sofia de Grècia.
El Reial Santuari al llarg de la seva història va ser enriquit pels papes amb les indulgències que li estan concedides a la basílica de Sant Joan del Laterà a Roma. La imatge del Crist de La Laguna es troba en l'altar major en un retaule recobert en or i plata, en els retaules laterals també es troben imatges d'altres sants.

## Referències

* ↑ «Programa de actos 2007 Cristo de La Laguna». Arxivat de l'original el 2011-07-08. [Consulta: 22 setembre 2012].
* ↑ «Cristo de La Laguna. Página Web de su Hermandad». Arxivat de l'original el 2007-08-23. [Consulta: 22 setembre 2012].
* ↑ «Estatutos Oficiales de la Esclavitud del Santísimo Cristo de La Laguna». Arxivat de l'original el 2011-07-08. [Consulta: 22 setembre 2012].

## Vegeu també

* Cristo de La Laguna
* San Cristóbal de La Laguna

## Enllaços externs

* Entorno del Santuario, página oficial de la Real, Pontificia y Venerable Esclavitud del Santísimo Cristo de La Laguna. Arxivat 2009-01-05 a Wayback Machine.
* Real Santuario del Cristo de La Laguna, Página de Turismo de Tenerife Arxivat 2010-01-16 a Wayback Machine.
# Achiroides leucorhynchos

Achiroides leucorhynchos és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de Tailàndia fins a les d'Indonèsia.

## Ús gastronòmic

Es comercialitza exclusivament fresc.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ FishBase
# Lluís Maria Milà i Sagnier

Lluís M. Mila Sagnier (Esplugues de Llobregat, 1928) és un dissenyador català.
Encara que no té una formació específica com a dissenyador, inicia el seu contacte amb aquesta disciplina als anys seixanta del segle passat col·laborant amb l'empresa Gres. Per aquesta editora i botiga va realitzar la taula Guils o un pom (1975). El 1984 funda, amb el seu germà Leopoldo Milà i Sagnier, l'empresa DAE dedicada, principalment, a la producció de mobiliari urbà. Des d'aleshores ha posat en marxa diverses instal·lacions d'energia solar per a aigua sanitària i ha dissenyat, en col·laboració amb Leopoldo Milà, com el fanal Solar.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Estació de trens de Troisvierges

L'Estació de trens de Troisvierges (en luxemburguès: Gare Ëlwen; en francès: Gare de Troisvierges, en alemany: Bahnhof Ulflingen) és una estació de tren que es troba a Troisvierges, al nord de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 10 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb el centre i nord del país. És l'última estació de la línia a Luxemburg, abans de passar a Bèlgica en el seu camí a Gouvy.
L'estació de Troisvierges va ser el punt de desembarcament de soldats alemanys l'1 d'agost de 1914, al començament de la Primera Guerra Mundial. Aquesta acció va ser la primera invasió amb relació a la sobirania de Luxemburg durant el conflicte, en el qual Alemanya va ocupar Luxemburg durant més de quatre anys.

## Servei

Troisvierges rep els serveis ferroviaris pels trens de Intercity (IC) i Regional Express (RE) amb relació a la línia 10 CFL entre Luxemburg i Troisvierges, o Gouvy i Liers (Bèlgica)

## Referències

* ↑ «Ligne Luxembourg - Ettelbruck - Troisvierges - Frontière belge». [Consulta: 16 novembre 2011].
* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2014-12-20. [Consulta: 14 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Troisvierges Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.
* Gare Troisvierges
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Clervaux | | IC Chemins de Fer Luxembourgeois línia 10 CFL | | Gouvy | Liers |
| Luxemburg | Clervaux | | RE Chemins de Fer Luxembourgeois línia 10 CFL | | Fi de recorregut o Gouvy | Fi de recorregut o Gouvy |
# Poua de Cal Revetllat

La Poua de Cal Revetllat és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció semisubterrània d'estructura cilíndrica coberta amb una cúpula semiesfèrica. La part subterrània de la construcció consta d'una paret circular feta de maçoneria de 8,40 metres de diàmetre amb una filera horitzontal de forats destinats a recolzar-hi les bastides que permetien accedir a l'interior del pou. La part aèria de la construcció consta de 2 metres de paret circular fins a l'entrega de la cúpula i on hi ha dues obertures situades nord-sud de 1 x 1 metres cadascuna. L'altura total de la poua des del terra fins a la clau de la cúpula és de 9,20 metres.

## Història

Els pous de gel es construïren i obtingueren la seva major rendibilitat en el decurs dels segles XVII, XVIII i part del XIX quan la fabricació i comercialització del gel representava una bona font d'ingressos. No obstant, durant la primera meitat del segle XX alguns pous continuaren funcionant, malgrat que l'aparició del gel artificial amb l'arribada de l'electricitat i els transports moderns fessin desaparèixer aquest tipus d'indústria. Els últims pous en funcionament ja no comercialitzaven amb els hospitals, mercats,... de Barcelona, sinó que eren d'ús propi.
Les condicions necessàries per a la construcció d'un pou de glaç, són la proximitat a les vies de comunicació, amb llocs de consum no gaire allunyats i la seva instal·lació en llocs de fortes glaçades i bones aigües. El gel es recollia a l'hivern a les basses o rieres properes al pou. Es tallava en blocs i s'emmagatzemava per capes recobertes de palla, vegetació i gel trossejat dins les poues fins que a l'estiu, segons la demanda, s'anava extraient i transportant dins de sàrries també cobertes de palla i boll.

## Referències

* 1 2 3 «Poua de Cal Revetllat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Edwin ap Hywel

Edwin ap Hywel va ser un rei de Deheubarth que visqué al segle x.
En morir el seu pare Hywel Dda el 950, Deheubarth va ser dividit entre Edwin i els seus dos germans, Rhodri i Owain. Els fills de Hywel no pogueren retenir el regne de Gwynedd, que passà a la dinastia tradicional d'Aberffraw en les persones de Iago ap Idwal i Ieuaf ap Idwal, els fills d'Idwal Foel.
En l'any 952 Iago i Ieuaf envaïren el sud, arribant fins a Dyfed. Els fills de Hywel els correspongueren envaint el nord dos anys més tard, i assolint un punt tan llunyà com la vall del Conwy abans que no fossin derrotats en una batalla a Llanrwst i hagueren de retirar-se a Ceredigion.

## Bibliografia

* John Davies A History of Wales London: Penguin, 2007 ISBN 0-140-28476-1
* John Edward Lloyd A history of Wales from the earliest times to the Edwardian conquest London: Longmans, Green & Co., 1911
# Musaranya grossa de Sulawesi

La musaranya grossa de Sulawesi (Crocidura elongata) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae) que viu a Indonèsia. Els seus principals problemes són la tala dels boscos, les pedreres i l'expansió agrícola.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Cassola, F. (2016). "Crocidura elongata." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Âmes de fous

Âmes de fous és una pel·lícula francesa dirigida per Germaine Dulac i estrenada el 1918. Va ser durant el rodatge d'aquesta pel·lícula episòdica que la directora va conèixer el director i crític Louis Delluc.
Es tracta d'una pel·lícula episòdica de sis parts.

## Llista d'episodis

* Episodi 1 : La seconde marquise de Sombreuse 763 m)
* Episodi 2 : Le château maudit (575 m)
* Episodi 3 : Folle (618 m)
* Episodi 4 : L'exilée (560 m)
* Episodi 5 : La danseuse inconnue (913 m)
* Episodi 6 : Hallucination et réalité (445 m)

## Repartiment

* Sylvio de Pedrelli : Gérard Dacier
* Ève Francis : Lola de Sombreuse
* Suzanne Parisys : Irène de Sombreuse
* Jacques Volnys : le comte de Sombreuse
* Gastao Roxo : Juan Filipini

## Notes i referències

* ↑ Âmes de fous a silentera.com
* ↑ A Short History of Film, Third Edition, Wheeler Winston Dixon, Gwendolyn Audrey
* ↑ «Light Cone». lightcone.org..
* ↑ Women Film Directors: An International Bio-critical Dictionary, Gwendolyn Audrey Foster, 1995

## Enllaços externs

* Âmes de fous a Ciné-Ressources
# Portal del carrer d'Amunt

El Portal del carrer d'Amunt és una obra de Boadella i les Escaules (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat al bell mig del nucli urbà de la població de les Escaules, la qual forma part de Boadella. Està situat al tram inicial del carrer d'Amunt en direcció a la plaça Major.

## Descripció

Es tracta de les restes conservades d'un portal que probablement donava accés a l'interior de la població en època baixmedieval. Està format per un arc de mig punt bastit amb petites dovelles, les quals es troben mig cobertes pels arrebossats posteriors que ha anat patint l'estructura. Per la banda de llevant, és a dir, a l'interior del recinte medieval, es conserva una de les pollegueres de la porta i l'encaix per on es desplaçava la barra-lleva utilitzada per travar-la. El portal es recolza als murs dels edificis laterals, destacant la casa situada a llevant donat que els seus murs presenten trams bastits amb la tècnica de l'opus spicatum.

## Història

De les antigues muralles de les Escaules no s'han conservat vestigis, únicament queden les restes dels portals. En el carrer d'Amunt es conserva un portal que devia ser una de les entrades al poble. Amb la mateixa cronologia trobem, al carrer de l'Oli, un passadís cobert amb volta rebaixada que, amb tota seguretat podria constituir l'entrada principal al poble. Podrien datar-se als segles XIV o XV, tot i que el de l'Oli fou reformat en època moderna.

## Referències

* 1 2 3 «Portal del carrer d'Amunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Nakhtpaaten

Nakhtpaaten (Aton és fort) o Nakht va ser un djati de l'antic Egipte durant el regnat d'Akhenaton, de la Dinastia XVIII.
Sembla que Nakhtpaaten va ser el successor del djati Ramose en el càrrec. Els seus títols tal com figura a la seva casa i a la seva tomba van ser: «Príncep Hereu», «Contable», «Portador del Segell», «Djati», «Supervisor de la ciutat» i «Encarregat dels projectes de treball a Akhetaton».
És probable que Nakhtpaaten fos representat en la tomba de Mahu (que va ser cap de la policia) en una escena relacionada amb la vigilància de la ciutat, on Mahu es mostra reunit amb un djati i amb un oficial menor anomenat Heqanefer.
Vivia al sud de la ciutat d'Akhetaton, on la seva casa va ser excavada el 1922. La casa de Nakhtpaaten era una gran mansió que incloïa salons de recepció, dormitoris, un bany, un lavabo i oficines.
Tenia una tomba (Tomba d'Amarna 12) construïda al cementiri d'Amarna

## Referències

* ↑ Ranke, p.210.
* ↑ Murnane.
* ↑ Davies.
* ↑ Reeves, p.126.
* ↑ Aldred.
* ↑ Reeves, p.136.

## Bibliografia

* Aldred, Cyril. King of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 1991, p. 320. ISBN 0-500-27621-8.
* Davies, Norman de Garis. The rock tombs of El-Amarna, Parts III i IV (en anglès). The Egypt Exploration Society, 1905 (reed. 2004), p. 96. ISBN 0-85698-160-5.
* Murnane, William J. Texts from the Amarna Period in Egypt (en anglès). Society of Biblical Literature, 1995, p. 312. ISBN 1-55540-966-0.
* Ranke, Hermann. Die ägyptische Persönennamen (en alemany). Glückstadt: Verlag von J. J. Augustin, 1935.
* Reeves, Nicholas. Akhenaten. Egypt’s False Prophet (en anglès). Londres: Thames & Hudson, 2005, p. 208. ISBN 0-500-28552-7.
* Russell, Jesse; Cohn, Ronald. Nakhtpaaten (en anglès). Book on Demand, 2013, p. 100. ISBN 9785512363287.

## Enllaços externs

* El Amarna North Tombs
# Laca (substància animal)

La laca animal és la secreció resinosa de color escarlata que produeixen un gran nombres d'espècies d'insectes, coneguts col·lectivament com a cucs de la laca, com són els dels gèneres Metatachardia, Laccifer, Tachordiella, Austrotacharidia, Afrotachardina, i Tachardina o dins la superfamília Coccoidea, de la qual l'espècie més cultivada és Kerria lacca.
Milers d'aquestes espècies d'insectes colonitzen les branques dels vegetals adequats i secreten aquest pigment resinós, es poden recollir aquestes branques (en anglès:sticklac o pal de laca) cobertes de laca animal.
Aquestes branques recollides es trituren i es tamisen per treure'n les impureses. Aquest material tamisat es renta per purificar-lo i el producte obtingut s'anomena en anglès seedlac o llavor de laca per la seva forma de grànul. Es fa servir en el violí i en vernís i és soluble en alcohol. Al final del segle xvii es feia servir la laca animal per les armes. El seedlac si es purifica encara més, amb extracció per solvents, s'anomena goma laca (shellac en anglès).
La laca animal es produeix principalment a Índia, Bangladesh, Myanmar, Tailàndia, Laos, Vietnam i parts de la Xina. També es troba a Mèxic.

## Arbres hoste

Kerria lacca es pot cultivar en arbres silvestres i cultivats.
* A l'ïndia els arbres hoste més comuns són
** Dhak (Butea monosperma)
** Ber (Ziziphus mauritiana)
** Kusum (Schleichera oleosa), (Es considera que dona la major qualitat i rendiment).
* A Tailàndia
** Samanea saman
** Pigeon pea (Cajanus cajan)
* A la Xina
** Pigeon pea (Cajanus cajan)
** Espècies del gènere Hibiscus
* A Mèxic
** Jatropha curcas

## Usos

A l'Índia des de l'antiguitat com a tint per la llana i la seda i com a cosmètic per la pell. A la Xina tradicionalment com a tint per cuir. Actualment com a tint ha estat substituït per altres productes sintètics. En medicina es fa servir com protector del fetge i antiobesitat.

## Espècies

* Kerria lacca - considerat l'autèntic.
* Paratachardina decorella - cotxinilla en roseta.
* Paratachardina pseudolobata -Cotxinilla lobada.

## Vegeu també

* Laca pels cabells - Producte pel cabell que antigament s'havia fet de la laca animal però que actualment es sintetitza.
* Carmí (E120) - Un altre pigment extret de cotxinilles.

## Referències

* ↑ Iwasa, S, 1997. Schleichera oleosa (Lour.) Oken. In Faridah Hanum, I. & van der Maesen, L.J.G. (Eds.): Plant Resources of South-East Asia No. 11. Auxiliary Plants. Prosea Foundation, Bogor, Indonesia. pp. 227-229.