OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# SqueezeNet

SqueezeNet és el nom d'una xarxa neuronal profunda per a la visió per ordinador que es va llançar el 2016. SqueezeNet va ser desenvolupada per investigadors de DeepScale, la Universitat de Califòrnia, Berkeley i la Universitat Stanford. En dissenyar SqueezeNet, l'objectiu dels autors era crear una xarxa neuronal més petita amb menys paràmetres que encaixin més fàcilment a la memòria de l'ordinador i es puguin transmetre més fàcilment a través d'una xarxa informàtica.
SqueezeNet es va publicar originalment el 22 de febrer de 2016. Aquesta versió original de SqueezeNet es va implementar a la part superior del marc de programari d'aprenentatge profund Caffe. Poc després, la comunitat de recerca de codi obert va portar SqueezeNet a una sèrie d'altres marcs d'aprenentatge profund. El 26 de febrer de 2016, Eddie Bell va llançar un port de SqueezeNet per al marc d'aprenentatge profund de Chainer. El 2 de març de 2016, Guo Haria va llançar un port de SqueezeNet per al framework Apache MXNet. El 3 de juny de 2016, Tammy Yang va llançar un port de SqueezeNet per al marc Keras. El 2017, empreses com Baidu, Xilinx, Imagination Technologies i Synopsys van demostrar que SqueezeNet funcionava en plataformes de processament de baix consum com ara telèfons intel·ligents, FPGA i processadors personalitzats.
A partir del 2018, SqueezeNet s'envia "de manera nativa" com a part del codi font d'una sèrie de marcs d'aprenentatge profund com PyTorch, Apache MXNet i Apple CoreML. A més, els desenvolupadors de tercers han creat implementacions de SqueezeNet compatibles amb marcs com TensorFlow.

## Referències

* ↑ Ganesh, Abhinav «Deep Learning Reading Group: SqueezeNet». KDnuggets.
* ↑ «SqueezeNet» (en anglès). GitHub, 22-02-2016. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ Bell, Eddie. «An implementation of SqueezeNet in Chainer» (en anglès). GitHub, 26-02-2016. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ Haria, Guo. «SqueezeNet for MXNet» (en anglès). GitHub, 02-03-2016. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ Yang, Tammy. «SqueezeNet Keras Implemenation» (en anglès). GitHub, 03-06-2016. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ Chirgwin, Richard. «Baidu puts open source deep learning into smartphones» (en anglès). https://www.theregister.com.+[Consulta: 13 març 2023].
* ↑ «squeezenet.py» (en anglès). GitHub: PyTorch. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ «squeezenet.py» (en anglès). GitHub: Apache MXNet. [Consulta: 7 abril 2018].
* ↑ «CoreML» (en anglès). Apple. [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ Poster, Domenick. «Tensorflow implementation of SqueezeNet» (en anglès). GitHub. [Consulta: 12 maig 2018].
# Partida de Porpres

Porpres és una partida del terme municipal de Reus a la comarca catalana del Baix Camp.
És un territori gran, al sud de la Capella, des del tram del Camí dels Morts comprès entre el Mas de Barrera i el Barri Montserrat fins al Mas Vermell i el Mas de Maleres. D'allí en avall s'entra en territori de Mascalbó, cosa que fa que hi hagi gent que digui que Porpres i Mascalbó són la mateixa cosa. Pel cantó de l'est té el terme de Vila-seca, i pel ponent, Aigüesverds. Hi ha alguns masos importants, com el Mas de Valls. Limita també amb Rubió.
Als segles xii i xiii havia constituït un terme a banda, amb població pròpia. A final del segle xv no hi havia cap resident fix. Havia format part del Territori de Tarragona, unes possessions de l'arquebisbe de Tarragona que comprenien diverses terres de Reus, Vila-seca, La Canonja, Masricard, La Boella i Mascalbó. Encara molt tardanament ("Actes municipals" 16-I-1837) figura entre els pobles que formen el partit de Reus i aporta una quantitat de diners per a la compra d'armament.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 452. ISBN 8486387655.
# Celler de la Cooperativa Agrícola de Santes Creus

El Celler de la Cooperativa Agrícola de Santes Creus és un celler cooperatiu del municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp). L'edifici és una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Està situat a l'entrada del nucli de Santes Creus.

## Descripció

Es tracta d'una nau d'estructura basilical, de tres cossos, el central més elevat que els laterals. Aquest últim és cobert amb encavallades i bigues de fusta que suporten una teulada a dues vessants; els laterals es cobreixen amb bigues, també de fusta, i teulada a una vessant. Els diferents cossos se separen per arcs cruciformes de maó. El moll de descàrrega es va situar al fons del pas lateral adossat a la nau.
La façana principal, de paraments arrebossats, es divideix en tres nivells: l'inferior, centrat per la porta, d'arc rebaixat fet per tres filades de maó col·locat a sardinell i una imposta esglaonada, i amb pilastres també de maó que reflecteixen la divisió interior en tres cossos; el central, amb tres finestrals d'arc de mig punt, el central de dimensions molt més grans, subdividits verticalment per pilarets. La façana posterior té una finestra central i dos òculs. Les naus laterals tenien també òculs ara tapiats. El tercer nivell correspon a la potent cornisa de la teulada.

## Història

Aquest celler, projectat també per Cèsar Martinell, va ser construït entre el 1919 i el 1921. Va funcionar fins al 1987. Pel setembre de 2005, es van esfondrar les teulades laterals; el 2007 se n'ha refer la coberta (s'ha reforçat amb perfils de ferro, com també els pilars de sustentació), se n'han restaurat les façanes i se n'ha adequat l'espai posterior com a agrobotiga, la qual ocupa el pas lateral que hi havia en un costat de l'edifici. Per l'altre costat l'edifici té una casa mitgera.

## Referències

* 1 2 3 4 «Celler de la Cooperativa Agrícola de Santes Creus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Celler de la Cooperativa Agrícola de Santes Creus». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Jean Makoun

Jean II Makoun (Yaoundé, 29 de maig de 1983) és un futbolista professional camerunès. Juga de volant i el seu equip actual és l'Aston Villa. Durant la seva etapa a l'Olympique de Lió, va emprar el dorsal 17, que estava en desús des de 2003 com a homenatge cap al mort i també camerunès Marc-Vivien Foé.

## Selecció

Ha estat internacional amb la selecció camerunesa, ha jugat 30 partits internacionals.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Lilla Osc | França | 2001-2008 |
| Olympique de Lió | França | 2008-2010 |
| Aston Villa | Anglaterra | 2011- |

## Referències

* ↑ FrenchLeague.com - Jeam Makoun

## Enllaços externs

* «Estadístiques del jugador» (en alemany). transfermarkt.de.
# On ets, mama?

On ets, mama? o Momo és una pel·lícula francobelga de 2017 dirigida per Sébastien Thiéry i Vincent Lobelle. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Christian Clavier: André Prioux
* Catherine Frot: Laurence Prioux
* Sébastien Thiéry: Patrick
* Pascale Arbillot: Sarah, dona d'en Patrick
* Hervé Pierre: Jean-François, el metge
* Bruno Georis: el veterinari
* Jeanne Rosa: la policière
* Claudine Vincent: Jacqueline Paparopoulos
* Albert Jeunehomme: el veí
* Marie Colapietro: la cambrera
* Benoît Tachoires: el responsable de seguretat del supermercat
* Eric Larcin: el client del supermercat
* Charles Campignion

## Referències

* ↑ «On ets, mama?». FilminCAT.
* ↑ «Momo». CCMA. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ Villeneuve, Stéphane «Catherine Frot et Christian Clavier réunis dans Momo». Premiere, 04-11-2016 [Consulta: 29 desembre 2017].
* ↑ «On ets, mama?». Goita què fan ara. [Consulta: 18 desembre 2022].
# Grete Stückgold

Grete Stückgold (Londres, 6 de juliol de 1895 - 13 de setembre de 1977) va ser una cantant d'òpera alemanya-anglesa-americana (soprano).
Grete Schneidt va néixer filla de Ludwig Schneidt, directora del "Norddeutsche Seekabelwerke", una anglesa de Londres i va créixer entre Nordenham i Londres. Als setze anys va debutar al concert a Bremerhaven. Va anar a Múnic el 1913 per estudiar cant amb Jacques Stückgold (1877-1953). Els dos es van casar i van tenir la filla Eva, nascuda el 1919, el matrimoni es va divorciar el 1929, després que Grete encara es casés amb el baríton Gustav Schützendorf (1883-1937).
Schneidt va debutar a Nuremberg el 1915 i va començar una carrera com a cantant de concert i oratori com Grete Stückgold. Ella va ser la primera que va gravar dues cançons de Gustav Mahler per a disc. Qui va pensar aquesta petita cançó? i El noi amb molt de gust vaig marxar de Wunderhorn.
El 1922 va rebre el seu primer paper a la "Städtische Oper" Berlin, del 1926 al 1929 on hi va participar, i va fer la seva primera aparició convidada a Dresden el 1926, el 1927 al Royal Opera House de Covent Garden i al Gran Teatre del Liceu de Barcelona. El 8 de juny de 1929, va cantar Laura a l'Opera de Kroll en l'estrena de Neues vom Tage de Paul Hindemith, juntament amb Rose Pauly, Sabine Kalter, Arthur Cavara, Dezsö Ernster, Fritz Krenn i Erik Wirl sota la batuta d'Otto Klemperer.
Va debutar a la Opera Metropolitana ("The Met") el 1927 amb Eva a Els mestres cantaires de Nuremberg, on Gustav Schützendorf era el Beckmesser. Com a resultat, es va dedicar al "Met" durant vuit temporades amb diferents intensitats fins al 1939 i va cantar primer Octavian i després el paper de Marschallin a Der Rosenkavalier, l'Agathe de Der Freischütz de Carl Maria von Weber. Altres actuacions al "MET" van ser Aïda, Elisabeth a Tannhäuser, Sieglinde a Die Walküre i Elsa a Lohengrin.
Als Estats Units també ha participat a convidats a San Francisco, Filadèlfia i Chicago. Després va viure a Nova York - on el seu exmarit va haver de fugir de la persecució nazi. Encara va impartir lliçons de cant al "Bennington College". Després d'haver sobreviscut a la seva audiència coneguda als anys trenta, va ser molt oblidada quan va morir en una casa de jubilats de Connecticut a l'edat de 82 anys.

## Referències

* ↑ Norddeutsche Seekabelwerke GmbH & Co. KG, Unternehmensgeschichte, bei Albert Gieseler
* ↑ Zeitungsnachruf und andere Materialien, abgebildet und kommentiert bei operaonpaper, blogspot, 2014
* ↑ Gustav Schützendorf, in: Großes Sängerlexikon, CD-ROM, Directmedia, Berlin 2000, S. 22096 f.
* ↑ Steiniger Weg zur Popularitaet, bei operalounge
# Joaquín Prat Carreras

Joaquín Prat Carreras (Xàtiva, 27 d'abril de 1927 - Madrid, 3 de juny de 1995) va ser un presentador de la ràdio i la televisió espanyoles. Al llarg dels anys va treballar en més de 20 programes de ràdio a emissores com ara Radio Nacional de España, Cadena SER i la COPE, i va guanyar 2 Premis Ondas i 3 TP d'Or.
Es va morir a 66 anys, després de patir un infart de miocardi i romandre dos mesos en coma. Els seus fills Joaquín, Alejandra i Andrea Prat Sandberg també s'han dedicat al món de la televisió.

## Trajectòria professional
### A la ràdio

De jove, inicià estudis de dret però acabà abandonant la carrera i es va posar a treballar d'administratiu. El 1959 va ingressar a Radio Nacional de España (RNE) i més tard va passar a la Cadena SER, on s'estigué fins al 1987, i a la COPE (1987-1990), fins que va tornar a RNE el 1990. Al llarg dels anys, va conduir-hi espais tan emblemàtics com ara Mañanas de Radio Madrid, Ustedes son formidables, Radio Madrid madrugada i Carrusel Deportivo a la Cadena SER, Apúntate 5 i La peña a RNE o Vivir es formidable i Tiempo de Juego a la COPE.

### A la televisió

El 1968 va debutar a la televisió amb el popular concurs Un millón para el mejor, on s'estigué un any fins a ser substituït per José Luis Pécker. Aquell mateix any compartí protagonisme amb Laura Valenzuela com a presentador de l'espai musical Galas del sábado de Fernando García de la Vega, on treballà fins al 1970 i contribuí al gran èxit del programa. Tornà a coincidir amb l'actriu i presentadora espanyola a Cancion 71, un programa similar.
Entre 1988 i 1993 va presentar El precio justo, concurs en què va popularitzar l'exclamació «¡A jugar!», la qual acompanyava amb un característic moviment de braç.
A banda, va presentar molts altres programes, entre ells:
* A la española (1971), programa musical
* Siempre en domingo (1971), amb Manuel Martín Ferrand
* Cambie su suerte (1974), amb José Luis Pécker
* Destino Argentina (1978), concurs sobre el Mundial de Futbol
* Cosas (1980-1981), amb Mònica Randall i Marisa Abad
* Otras cosas (1981-1982), amb Lola Martínez, Mari Ángeles Morales, Elena Escobar i Isabel Bauzá
* Noches de gala (1993-1994), amb Míriam Díaz-Aroca

## Guardons

* 2 Premis Ondas:
** Nacionals de Televisió (1970), com a millor presentador
** Nacionals de Ràdio (1989), per Vivir es formidable
* 3 TP d'Or:
** Millor presentador (1980), per Cosas
** Millor presentador (1988), per El precio justo
** Honorífic a la seva trajectòria professional (1991)

## Referències

* ↑ López, Víctor; Alvarez, Paz. «Fallece Joaquín Prat, uno de los hombres más brillantes de la radio y la televisión» (en castellà). elpais.com. El País, 04-06-1995. [Consulta: 5 setembre 2017].
* 1 2 3 Bermo, Ruth. «Biografía de Joaquín Prat» (en castellà). vidasfamosas.com, 15-02-2012. Arxivat de l'original el 6 de gener 2017. [Consulta: 5 setembre 2017].
# Oliver Ho

Oliver Ho (Londres, 1974), també conegut com a Raudive, és un discjòquei i productor de música electrònica.
A mitjans de la dècada del 1990, es va fer conegut a l'escena anglesa de schranz per les seves produccions. El 1997 Oliver Ho va signar amb els segells Drumcode i Surface, on va publicar algunes de les seves produccions. La resta de la seva música va ser publicada amb els segells propis Blueprint, Meta i Light and Dark. Óscar Mulero va incloure do temes seus a About discipline and education (1998), i «Raudive - Here» s'inclogué a l'àlbum recopilatori The Sound Of The Seventh Season (2006) de Sven Väth.

## Referències

* ↑ «Oliver Ho» (en castellà). Clubbingspain. [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ «Entrevistamos a Broken English Club con motivo de su actuación en la próxima edición de L.E.V. Festival». Urban Magazine, 16-04-2019. Arxivat de l'original el 2021-11-06. [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ «OLIVER HO» (en castellà). Metro Dance Club, 22-09-2016. [Consulta: 6 novembre 2021].
# Riverbank State Park

El Riverbank State Park és un parc condicionat a les ribes del riu Hudson a l'oest de Manhattan, New York. Comprèn una piscina de mida olímpica, una pista de patinatge, un centre cultural amb 800 places, un complex esportiu per a 2500 persones i un restaurant. Se situa a West Side Highway entre els carrers 137 i 145. Es tracta de l'únic parc estatal (state park) de Manhattan. Atreu cada any 2,5 milions de visitants.
Està construït sobre la fàbrica de recuperació de les aigües usades North River Wastewater Treatment Plant, que renova 500000 m³ d'aigua per dia en temps sec i està previst de poder reciclar fins a 1300000 m³ en temps humit. Va ser construïda en dues etapes, entre 1986 i 1991.
Des del passeig situat a la riba de l'Hudson, el parc ofereix un panorama que s'estén de Lower Manhattan a Nova Jersey. Ofereix igualment als seus joves visitants un carrousel, obra cooperativa de l'artista novaiorquès Milo Mottola i dels nens del barri que van dibuixar-ne els animals.

## Referències

* ↑ «North River Wastewater Treatment Plant». Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 1r juliol 2018].

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial : New York State Parks: Riverbank State Park
# Infoanarquisme

Infoanarquisme és un terme sota el qual s'agrupen diferents col·lectius que s'oposen d'una manera o d'una altra a formes de propietat com ara el copyright o les patents. El terme va ser creat a la revista Time, en un article que portava com a títol The Infoanarchist (l'infoanarquista) i que s'hi va publicar el juliol de l'any 2000. L'article tractava d'Ian Clarke, conegut com a dissenyador i desenvolupador de Freenet, una xarxa de distribució d'informació descentralitzada i resistent a la censura. El moviment anticopyright, a més, inclou un ample ventall de grups i punts de vista. Els infoanarquistes no són sinó una part del debat que gira al voltant del copyright i del conflicte social que aquest genera.
Des del punt de vista de la pràctica, els infoanarquistes fan servir xarxes de P2P anònimes, com Freenet, Entropy, Tor o I2P per a protegir el seu anonimat. Aquestes xarxes anònimes, però, generen entrebancs per als observadors o per als usuaris mitjans per a saber de veritat quin és el tràfic real de la xarxa. La tecnologia d'aquesta mena, a més, pot aprofitar que vol enviar o rebre arxius de manera anònima whistleblowers (alertadors) d'organitzacions, dissidents polítics o grups compromesos en la violació deliberada de les lleis de copyright.

## Referències

* ↑ Arxivat 2009-01-14 a Wayback Machine. Arxivat 2009-01-14 a Wayback Machine. Arxivat 2009-01-14 a Wayback Machine. Arxivat 2009-01-14 a Wayback Machine. (anglès) The Infoanarchist Arxivat 2009-01-14 a Wayback Machine., article en la revista Time de Jennifer J.Schenker.

## Vegeu també

* Anarquisme
* Coneixement lliure
* P2P
* Wikileaks

## Enllaços externs

* (anglès) InfoAnarchy.
# Mark C

El Medium Mark C Hornet va ser un tanc britànic desenvolupat durant la Primera Guerra Mundial, però produït massa tard per a veure'n en combat.

## Desenvolupament

El 1917, el Senyor William Tritton va crear el Medium Mark A Whippet sense el seu cooperant Walter Gordon Wilson de la RNAS. En resposta, el senyor Wilson va començar a dissenyar un nou model millorat, el Medium Mark B, el juliol de 1917. Tan aviat com es van veure les intencions d'en Wilson, en Tritton va ordenar al cap d'enginyers, William Rigby, de dissenyar un model competitiu: el Medium Mark C. Els dibuixos van ser aprovats per l'Exèrcit Britànic el 19 d'abril de 1918. El prototip va estar acabat a l'agost, unes quantes setmanes abans del prototip del Medium B també en construcció en la fàbrica d'en Tritton. En un principi, es van demanar 200 tancs; després es va augmentar a 600, tots per ser produïts per la William Foster & Co Ltd a Lincoln amb Armlet & Wortley com a subcontractista. El nom col·loquial del tanc va ser "Hornet", però se sap que gairebé no s'utilitzava.

## Vegeu també

* Tanc
* Tanc Mark
* Tipus de tancs

## Enllaços externs

* Tancs mitjans de la Gran Bretanya Arxivat 2006-09-07 a Wayback Machine.
# Medalla de l'Índia

La Medalla de l'Índia (anglès: India Medal) va ser una medalla de campanya aprovada el 1896 per a l'emissió a oficials i homes dels exèrcits britànic i indi.
La medalla de l'Índia va ser atorgada per diverses campanyes militars menors a l'Índia, principalment pel servei a la frontera del nord-oest durant 1895 a 1902. Aquesta medalla va substituir la medalla del servei general de l'Índia (1854). Cada campanya estava representada per un fermall a la cinta; set van ser sancionats.

## Descripció

La medalla es va atorgar en plata als soldats dels exèrcits britànic i indi, i en bronze als portadors i criats nadius.
L'anvers mostra el perfil de la reina Victòria o, per als guardonats amb la medalla amb el fermall Waziristan 1901–02, el rei Eduard VII, tots dos amb una inscripció adequada.
El revers, dissenyat per G. W. de Saulles, representa un soldat britànic i un indi que porten junts un estendard amb la inscripció "India 1895", encara que la versió d'Eduard VII omet la data.
La cinta d'1,25 polzades (32 mm) d'ample tenia cinc franges iguals de vermell, verd, vermell, verd i vermell.
El nom i les dades del destinatari estaven gravats a la vora de la medalla, normalment en escriptura corrent.
* Victoria (1895-1901)
* Edward VII, anvers per Waziristan 1901-02

## Fermalls

Amb la medalla es van lliurar els següents fermalls:
* Defensa de Chitral 1895 - 3 de març - 13 d'abril de 1895
* Relleu de Chitral 1895 - 7 de març - 15 d'agost de 1895
* Frontera del Punjab 1897–98 - 10 de juny de 1897 - 6 d'abril de 1898
* Malakand 1897 - 26 de juliol - 2 d'agost de 1897 (atorgat a les tropes implicades en el setge de Malakand).
* Samana 1897 - 2 d'agost - 2 d'octubre de 1897
* Tirah 1897–98 - 2 d'octubre de 1897 - 6 d'abril de 1898
* Waziristan 1901–02 - 23 de novembre de 1901 - 10 de març de 1902

## Referències

* ↑ Army Order dated 1 April 1896 approved the 'India Medal 1895' with two bars: 'Defence of Chitral 1895' and 'Relief of Chitral 1895'. see British Battles and Medals, p. 177
* ↑ Wilkinson-Latham, p. 22
* 1 2 John W. Mussell. Medal Yearbook 2015., p. 158. Published Token Publishing Limited, Honiton, Devon. 2015.
* ↑ Barthorp, p. 178
* 1 2 Joslin, Litherland and Simpkin.. British Battles and Medals., p. 177. Published Spink, London. 1988.

## Bibliografia

* Barthorp, Michael. 2002. Afghan Wars and the North-West Frontier 1839–1947 Cassell. ISBN 0-304-36294-8
* Joslin, Litherland, and Simpkin (eds), British Battles and Medals, (1988), Spink
* Mackay, J. and Mussel, J. (eds) – Medals Yearbook – 2006, (2005), Token Publishing.
* Mussell, John W. (ed) – Medals Yearbook – 2015, Token Publishing.ISBN 978-1-908-828-16-3
* Wilkinson-Latham, Robert. 1977. North-west Frontier 1837–1947 Osprey Publishing. ISBN 0-85045-275-9

## Enllaços externs

* North East Medals, medal guide: India Medal 1895–1902 retrieved 18 November 2018
# Chitonawa

El Chitonawa és una llengua de la família lingüística Pano parlada a sud-amèrica. Alguns lingüistes consideren que és un dialecte del Yaminahua. Aquesta llengua la parlen 150 persones segons l'Ethnologuea l'est de Perú. És una llengua aglutinant d'ordre SOV.

## Referències

* ↑ «Yaminahua». Ethnologue.
# Càndid Bayés i Coch

Càndid Bayés i Coch (Tona, Osona, 3 d'octubre de 1867 – Vic, Osona, 28 de novembre de 1955) fou un metge català.
Fill d'Antoni Bayés i Fuster, estudià el batxillerat al Seminari de Vic i la carrera de Medicina a la Universitat de Barcelona, on es llicencià el 1889. L'any 1891 va ingressar el cos facultatiu de l'Hospital de la Santa Creu de Vic, i l'any 1930 n'esdevingué el director. El 1894 va obtenir per oposició el títol de metge director numerari del cos de banys, fent-se càrrec, successivament, de la direcció dels balnearis de la Vall de Ribes, Tona, Alhama de Aragón i Marmolejo. El 1913 va presentar la comunicació titulada “Tratamiento hidromineral del escrofulismo” al congrés internacional d'hidrologia mèdica celebrat a Madrid. Va ser un dels primers metges a operar les hèrnies estrangulades a Vic. Era soci numerari de la Sociedad Española de Hidrología Médica i acadèmic corresponsal de l'Acadèmia de Medicina i Cirurgia de Barcelona. El 20 de juny de 1948 l'Ajuntament de Vic li va atorgar la medalla de la ciutat.

## Obra

“El Dr. Josep Salarich Giménez”. Annals de l'Hospital Comarcal de Vich (1932), p. 78-79.

## Referències

* ↑ Salarich i Torrents, Miquel dels Sants «El Dr. D. Cándido Bayés y Coch (1867-1955)». Ausa, Vol. 2, Núm. 15, 1956, pàgs. 218-221. ISSN: 2014-1246 [Consulta: 14 desembre 2023].
* ↑ Ylla-Català i Genís, Miquel «Candi Bayés i Coch [Tona, 1867 – Vic, 1955]». Galeria de metges catalans [Consulta: 14 desembre 2023].

## Bibliografia

* SALARICH I TORRENTS, Miquel S., S. YLLA-CATALÀ I GENÍS, Miquel. Vigatans il·lustres. Vic, Patronat d'Estudis Osonencs, 1983, Osona a la Butxaca, 5-6
* BERNAT, Pasqual. Científics d'Osona. Diccionari històric i biobibliogràfic dels científics nascuts o vinculats a Osona. Vic, Patronat d'Estudis Osonencs, 2010, Osona a la Butxaca, 28
* ROVIRÓ I ALEMANY, Ignasi. Diccionari de filòsofs, teòlegs i mestres del seminari de Vic (1749 – 1968). Temple Romà, Vic, Patronat d'Estudis Osonencs, 2000, Osona a la butxaca 22 – 23
# Ronda de Sant Pere

La Ronda de Sant Pere és una via de 30 metres d'amplada que forma part de les antigues Rondes de Barcelona, que separen la Ciutat Vella de la ciutat nova o Eixample. Comença a la plaça de Catalunya com a continuació de la ronda de la Universitat, i acaba davant de l'arc de Triomf, al final del passeig de Lluís Companys i l'inici del passeig de Sant Joan.

## Història

La ronda deu el seu nom al baluard de Sant Pere de la Muralla de Terra, situat prop del convent del mateix nom, i en record dels fets de la defensa de Barcelona els anys 1697, 1713 i 1714.

## Referències

* ↑ Portavella, Jesús. Diccionari nomenclàtor de les vies públiques de Barcelona, 1996, p. 444. ISBN 8476097670.

## Vegeu també

* Hodonímia de Barcelona
* Història de Barcelona
* Urbanisme de Barcelona