OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bucyrus (Ohio)

Bucyrus és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 13.224 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bucyrus tenia 13.224 habitants, 5.559 habitatges, i 3.552 famílies. La densitat de població era de 699,4 habitants/km².
Dels 5.559 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 36,1% no eren unitats familiars. En el 30,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.394 $ i la renda mediana per família de 40.120 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.743 $ mentre que les dones 20.795 $. La renda per capita de la població era de 17.027 $. Aproximadament el 8,9% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bucyrus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bucyrus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Perlialita

La perlialita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el nom per Lily Alekseevna Perekrest (1928-), Instructora de mineralogia a l'Escola Tècnica Minera de Kirov, a Kirovsk, Rússia.

## Característiques

La perlialita és un silicat de fórmula química K$_9$NaCa(Si$_{24}$Al₁₂)O$_{72}$·15H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la perlialita pertany a «09.GC: Tectosilicats amb H₂O zeolítica, cadenes de connexions dobles de 4-enllaços» juntament amb els següents minerals: amicita, garronita-Ca, gismondina-Ca, gobbinsita, harmotoma, phil·lipsita-Ca, phil·lipsita-K, phil·lipsita-Na, flörkeïta, merlinoïta, mazzita-Mg, mazzita-Na, boggsita, paulingita-Ca i paulingita-K.

## Formació i jaciments

Va ser descrita gràcies a exemplars trobats a dosn indrets força propers: la vall del riu Vuonnemiok i la vall de Loparskaya, al mont Iukspor, tots dos indrets al massís de Khibini, a l'óblast de Múrmansk, Rússia. Només ha estat trobada també en un altre indret, també a Rússia: el massís de Murunskii, a la república de Sakhà.

## Referències

* ↑ «Perlialite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 març 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: November 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 2019-08-10. [Consulta: 18 març 2018].
# Cantu Addition

Cantu Addition és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 217 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cantu Addition tenia 217 habitants, 77 habitatges, i 56 famílies. La densitat de població era de 279,3 habitants per km².
Dels 77 habitatges en un 48,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 19,5% dones solteres, i en un 26% no eren unitats familiars. En el 23,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,28.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,3% tenia menys de 18 anys, un 10,6% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 6,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 9.191 $ i la renda mediana per família de 9.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 12.841 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 6.492 $. Aproximadament el 53,3% de les famílies i el 45,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cantu Addition». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cantu Addition». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Berlín Blues

Berlín Blues és una pel·lícula espanyola dirigida el 1988 per Ricardo Franco, que també n'és el guionista. Fou la primera pel·lícula d'un aleshores desconegut José Coronado. La banda sonora fou encarregada al compositor de jazz Lalo Schifrin

## Argument

Lola és una jove i atractiva cantant de cabaret a l'oest de Berlín que actua al club Berlin Blues, freqüentat pel jovent de les tribus urbanes postmodernes. Estima la llibertat i té por de l'amor que la pot lligar. Coneix Reiner Hössler, un director d'orquestra de Berlín i al seu deixeble, el pianista David Zimmerman, enamorat de Mozart i del rock'n'roll, i estableixen un triangle amorós tots tres.

## Repartiment

* Julia Migenes - Lola
* Keith Baxter - Prof. Huessler
* José Coronado - David
* Javier Gurruchaga - Micky
* Gerardo Vera - Bauer
* Jesús López Cobos
* Mireia Ros - Linda
* Josep Maria Pou - Comissari

## Nominacions i premis

III Premis Goya
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor director | Ricardo Franco | Candidat |
| Millor actor de repartiment | Jorge Sanz | Candidat |
| Millor muntatge | Teresa Font Guiteras | Candidats |
| Millor fotografia | Teo Escamilla | Candidats |
| Millor direcció artística | Gerardo Vera | Candidat |
| Millor so | Carlos Faruolo i Enrique Molinero | Guanyadors |
| Millor direcció de producció | Emiliano Otegui | Candidat |
Julia Migenes va rebre la menció especial del jurat al Festival Internacional de Cinema de Mont-real pel seu paper a la pel·lícula.

## Referències

* ↑ Jose Coronado: el hombre que sabe mirar a las mujeres, El Periódico. 23 d'abril de 2017
* ↑ Joaquim Romaguera i Ramió El jazz y sus espejos, Volum 1, p. 106
* ↑ Berlín Blues a fotogramas.es
* ↑ Berlín Blues al web dels Premis Goya
* ↑ Julia Migenes, mención en Montreal por 'Berlin Blues', El País, 5 de setembre de 1988
# Tregnago

Tregnago és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 90 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 15 quilòmetres al nord-est de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 4.909 habitants.
Tregnago limita amb els següents municipis: Badia Calavena, Cazzano di Tramigna, Illasi, Mezzane di Sotto, San Giovanni Ilarione, San Mauro di Saline, Verona i Vestenanova.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Matinera d'Abbott

La matinera d'Abbott (Malacocincla abbotti) és el nom científic d'un moixó de la família dels Pel·lornèids (Pellorneidae). És un petit ocell de 12 – 13 cm de llargària que habita en zones de vegetació baixa, sovint prop de rierols, al nord de l'Índia, Bangladesh, Myanmar i el sud-est asiàtic, arribant a Sumatra i Borneo.

## Referències

* ↑ Lepage, Denis. «Avibase - la base de dades mundial d'ocells». [Consulta: 1r març 2021].
# US des Forces Armées et Sécurité de Bamako

L'USFAS Bamako (o Union Sportive des Forces Armées et Sécurité de Bamako) és un club de futbol malià de la ciutat de Bamako. És l'equip de l'exèrcit de Mali.

## Palmarès

* Copa maliana de futbol:
** 1995

## Referències

* ↑ «Mali - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 agost 2019].
# Cantou

El canton (mot en occità, pronunciat cantú i escrit canton en grafia no normalitzada) és, a les cases tradicionals occitanes, el centre de la vida familiar, la sala que fa les funcions de cuina i de sala d'estar, i més precisament la xemeneia, que és la que dona el nom a la sala. Encara avui dia, se sol dir canton a la cuina, encara que s'estigui parlant en francès, sobretot al nord d'Occitània. El mot canton significa cantó, i més precisament "el cantó, o racó, del foc".
De l'edat mitjana fins al segle xx, el canton ha estat el centre de la vida en una casa, ja que complia les funcions de cuina, donar escalfor, llum, etc. Les cendres es recollien i s'usaven per a fer detergent. Les marmites es penjaven sobre el foc d'una corda o cadena. A la mateixa paret del canton, una mica per sobre, hi havia sempre una lleixa llarga, sovint de paret a paret, i sobresortint, de la qual es menjaven pernils i llonganisses, i damunt la qual es guardaven els llums i alguns altres estris. Els estris per a cuidar el foc, però, es deixaven al costat, ben a mà.

## Tradicions

Les vetllades a la vora de la llar de foc o del canton han estat la distracció principal de les famílies camperoles occitanes fins al segle xix. Cada vespre s'hi reunia la família, disposada en semicercle al voltant del canton, tradicionalment els avis seien de fet al canton mateix, al costat dels nens més petits. L'avi, com a cap de família, seia al lloc d'honor, el banc on es desava la sal, i l'àvia devant seu en una butaca. Hom parlava del que s'havia fet durant el dia, explicava o escoltava històries o tafaneries, menjava una mica de pa amb formatge o algun embotit, o potser une castanyes cuites al foc i bevia vi o algun licor. A les diades s'hi afegien els veïns i els amics, de vegades també es cantava, o fins i tot ballava, i era el lloc on començaven a festejar els joves.
Aquest foc es mantenia encès tot el dia i només es feia mig adormir durant la nit. El matí a primera hora la nena més petita de la casa, com que era la que tenia les mans més petites, era la que havia de fer-lo revifar abans que baixessin els altres. De vegades s'amortava completament, i era habitual haver d'anar a casa del veí per demanar-li una espurna i portar-la fins al seu canton.

## Vegeu també

* Cuina llemosina i cuina alvernesa (cuines tradicionals occitanes)
* Altres tradicions del país: borrèia, vièla, acordió diatònic

## Bibliografia

* La société rurale traditionnelle en Limousin: ethnographie et folklore du Haut-Limousin et de la Basse-Marche, Volum I. Albert Goursaud. 1976. Editorial G.-P. Maisonneuve et Larose. ISBN 2-7068-0611-7 (francès)
* La Maison rurale en Haute-Marche, pàg. 30. Michel Boucher et Joëlle Furic, Éditions Créer, ISBN 978-2-84819-023-5 (francès)

## Referències

* ↑ La société rurale traditionnelle en Limousin: ethnographie et folklore du Haut-Limousin et de la Basse-Marche, Volum II, pàg. 399. Albert Goursaud. 1976. Editorial G.-P. Maisonneuve et Larose. ISBN 2-7068-0611-7 (francès)
# Berlín Express

Berlín Express (títol original: Berlin Express) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jacques Tourneur i estrenada el 1948. És la primera pel·lícula rodada a l'Alemanya de la postguerra. La primera part de la pel·lícula, comentada amb veu en off, té un caràcter quasi documental i va ser filmada a la ciutat de Frankfurt en ruïnes. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Alemanya, 1945. El Dr. Heinrich Bernhardt, expert en relacions internacionals, pacifista reconegut, dirigeix una comissió d'investigació encarregada de la unificació d'Alemanya. Membres de la dita comissió, un americà, un anglès, un francès, una misteriosa dona que parla diferents idiomes, un parell d'alemanys, ... viatgen de París a Berlín, via Frankfurt. Però el Dr. Bernhardt, després d'haver escapat de poc a un atemptat contra la seva persona, és llavors segrestat al mig de la ciutat de Frankfurt per una misteriosa organització nazi. Els membres que l'acompanyen a la seva missió es posen a la seva recerca en una ciutat delmada per la guerra. Al final d'un suspens panteixant, els criminals són detinguts. Un dels membres de la comissió és igualment desemmascarat com a agent doble: intentant fugir, és abatut...

## Repartiment

* Merle Oberon: Lucienne Mirbeau
* Robert Ryan: Robert J. Lindley
* Charles Korvin: Perrot
* Paul Lukas: Dr. Bernhardt
* Robert Coote: Sterling
* roinhold Schünzel: Walther
* Peter Von Zernech: Hans Schmidt
* Otto Waldis: Kessler
* Fritz Kortner: Franzen
* Roman Toporow: Tinent Kirochilov
* Michael Harvey: Sergent Barnes
* Richard Powers: Major

## Al voltant de la pel·lícula

Berlín Express constitueix, a l'obra de Jacques Tourneur, cineasta de l'"informulat" i de la raresa, una pel·lícula atípica. Dirigida a l'Alemanya de postguerra, es "pregunta sobre la capacitat d'Europa per reconstruir-se i a superar les seves divisions internes" (Sergé Bromberg). Típic d'un esperit d'abans la guerra freda, el missatge de la pel·lícula es defineix tenyit d'esperança fins i tot si, entre les parts concernides, la desconfiança persisteix. Berlín Express pot doncs ser vist com un documental molt vívid sobre la Història, amb aquestes ciutats alemanyes fantasmagòriques, aniquilades pels bombardeigs de la guerra i subjectes a dràstiques penúries. Però, també es pot apreciar com una pel·lícula d'espionatge clàssic, amb l'atmosfera sordament opriment i ritme perfectament portat. Aquí Jacques Tourneur no abandona, en res, el fonament de l'especificitat del seu cinema: aquesta fascinació pel vessant crepuscular de l'existència on es mouen personatges de motivacions opaques. Anteriorment realitzador de pel·lícules com La dona pantera (1942), Passejant amb un zombie (1943), L'home lleopard (1943) i Retorn al passat (1947), Jacques Tourneur és, segons Sergé Bromberg, en la "cimera del seu art".

## Referències

* 1 2 «Berlín Express». esadir.cat.
* ↑ «Berlín Express». The New York Times.
# Lugny-Bourbonnais

Lugny-Bourbonnais és un municipi francès, situat al departament de Cher i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 33 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lugny-Bourbonnais era de 33 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 8 eren parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 17 habitatges, 14 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 2 estaven desocupats. Tots els 17 habitatges eren cases. Dels 14 habitatges principals, 9 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 2 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 3 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lugny-Bourbonnais el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 26 persones, 22 eren actives i 4 eren inactives. De les 22 persones actives 21 estaven ocupades (11 homes i 10 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 4 persones inactives 1 estava jubilada i 3 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Lugny-Bourbonnais hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 588 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lugny-Bourbonnais a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lugny-Bourbonnais a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tàngara andina ventre-roja

La tàngara andina ventre-roja (Anisognathus igniventris) és una espècie d'ocell de la família dels tràupids (Thraupidae). Habita matolls, selva humida i boscos dels Andes, a Colòmbia, sud-oest de Veneçuela, l'Equador, el Perú i centre de Bolívia.

## Taxonomia

La població més septentrional és sovint considerada una espècie diferent:
* Anisognathus lunulatus (Du Bus de Gisignies, 1839) - tàngara andina de ventre escarlata

## Referències

* ↑ tàngara andina ventre-roja«Tàngara andina ventre-roja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 25/06/2022(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ tàngara andina de ventre escarlata«Tàngara andina ventre-roja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 25/06/2022(català)
# Matinera de Friedmann

La matinera de Friedmann (Illadopsis distans ) és un ocell de la família dels pel·lorneids (Pellorneidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes del sud-oest de Kenya, nord-est de Tanzània i Zanzibar.

## Referències

* ↑ «Matinera de Friedmann». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# UTC+04:00

UTC+04:00 és una zona horària d'UTC amb 4 hores més tard que l'UTC. El seu codi DTG és D-Delta.

## Zones horàries

* Armenia Standard Time (AMST)
* Azerbaijan Time (AZT)
* Georgia Standard Time (GET)
* Gulf Standard Time (GST)
* Îles Crozet Time (ICT)
* Mauritius Time (MUT)
* Moscow Standard Time (MSK)
* Réunion Time (RET)
* Seychelles Time (SCT)
Horaris d'estiu
* Arabia Daylight Time (ADT)

## Franges
### Temps estàndard (l'any sencer)

* Armènia
* Azerbaidjan
* Emirats Àrabs Units
* França
** Illes Crozet
** Illes Glorioses (deshabitada)
** Illa de la Reunió
** Illa de Tromelin (deshabitada)
* Geòrgia
* Maurici
* Oman
* Seychelles

#### Hora de Moscou

* Rússia (a la part occidental del país)

## Geografia

UTC+04 és la zona horària nàutica que comprèn l'alta mar entre 52,5°E i 67,5°E de longitud. En el temps solar aquest fus horari és el corresponent el meridià 60° est.

## Història

Udmúrtia i l'óblast de Samara també situats a Rússia utilitzaven fins al 28 de març de 2010 l'UTC+4, ara utilitzen l'UTC+3.
Geòrgia va canviar de l'UTC+04 a l'UTC+03 al 27 de juny del 2004, però va tornar a l'UTC+04 al 27 de març de 2005.
Maurici va fer servir l'horari d'estiu l'any 2008, però va decidir no continuar amb ell.
L'Hora de Moscou és l'UTC+04 tot l'any des del 27 de març del 2011.

## Referències

* ↑ www.worldtimezone.com Rússia 2010 Hora d'estiu Notícies (anglès)
* ↑ Canvi d'horari a Georgia BBC (anglès)
* ↑ Maurici no repetirà l'horari d'estiu timeanddate.com (anglès)
* ↑ timeandate.com (anglès)
# Gatxamiga

La gatxamiga és un plat tradicional del País Valencià. Consisteix en unes farinetes fetes amb una massa de farina, aigua, oli d'oliva, sal comuna i, segons la zona, també creïlles laminades. La farina es va desfent a poc a poc en una paella, i s'hi afegeix oli i aigua fins que adopta una textura uniforme. En cas d'afegir-hi les creïlles, convé fer la barreja en un recipient amb tots els ingredients i, a continuació, la massa es fregirà i es voltejarà fins que es consumisca el líquid i quede una pasta uniforme, semblant a la truita de creïlles. Segons el gust, la gatxamiga pot anar acompanyada o amanida de diferents ingredients: alls, cansalada viada de porc, trossos de llonganissa, xoriç, aladrocs, pebreres vermelles o seques, cogombre, etc.
És un plat similar, amb una tècnica de preparació diferent i més lenta, a alguns indrets del sud-est espanyol, com ara a la localitat d'Almansa (província d'Albacete), i molt popular a les comarques interiors de la província d'Alacant, com l'Alt Vinalopó, el Vinalopó Mitjà, les Valls del Vinalopó i la Foia de Castalla. També és típic de la regió de Múrcia, el sud de la província d'Albacete i la comarca històrica de la mancomunitat de la serra del Segura entre les províncies de Jaén i Múrcia.
Una altra gatxamiga, però aquesta vegada dolça, és típica del Racó d'Ademús. La preparació de la massa és similar però se li afegeix sucre o mel segons el gust.

## Referències

* ↑ Joan Mas i Vives; Joan Miralles i Monserrat; Rosselló Bover, Pere Actes de l'onzé Col·loqui Internacional de Llengua i Literatura Catalanes: Palma, Mallorca, 8-12 de setembre de 1997. L'Abadia de Montserrat, 1999, p. 245–. ISBN 978-84-8415-108-1.
* ↑ Video: Gatxamiga.
# Bercari de Der

Bercari de Der (Xampanya?, vers 620 - Montier-en-Der, 28 de març de 696) fou un monjo colombanià francès, abat d'Hautvillers i Montier-en-Der. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Bercharius o Bererus descendia d'una família noble d'Aquitània; fou educat per Nivard de Reims, que en fou bisbe. Va entrar al monestir colombanià de Luxeuil, on era abat Sant Walbert de Luxueil. Aviat va marxar i intentar fundar una abadia ex nihilo, a partir d'una ermita, per viure-hi segons els principis primitius dictats per la Bíblia i la Regla de Sant Colomban. Va intentar sense èxit fundar monestirs a Reims, Luxeuil, un altre cop a Reims, Hautvillers i Puellemontier a la Xampanya. Va fundar un monestir a Hautvillers, on fou abat, i després Montier-en-Der (Alt Marne).
Ràpidament la fama del monestir va atreure els pobladors de la rodalia, que es van posar sota la seva autoritat. Va fundar una altra abadia, femenina, a Puellemontier (Puellarum Monasterium), que era a uns set quilòmetres de Montier-en-Der: van formar una doble abadia, amb monjos al primer i monges al segon.
Bercari va profetitzar la seva pròpia mort: el seu mal caràcter i excés de zel amb els monjos el portà a renyar i colpejar un d'ells, Daguí, que en revenja, el va apunyalar mentre feia la migdiada. Bercari, ferit, va imposar com a penitència que Daguí fes un pelegrinatge a Roma, del qual no va tornar; Bercari va morir dos dies després a conseqüència de la ferida rebuda, el 28 de març de 696.

## Veneració i posteritat

Venerat aviat com a sant i màrtir, la seva festivitat es va fixar el 16 d'octubre. La seva tomba era a l'abadia de Montier-en-Der i es va perdre durant la Revolució francesa. Actualment, al Martirologi romà en figura la festa el 26 de març.
L'abadia de Montier-en-Der va existir fins al 1790. De l'abadia ha subsistit un document important: el Polyptyque de Montier-en-Der, del que l'abat Charles Lalore va fer una retranscripció el 1878 i que inclou una llista de béns (terres) del domini de l'abadia elaborat a partir de vers el 845, i classificant les localitats del territori de l'abadia.

## Bibliografia

* Corbet, Patrick (editor); Jackie, Lusse; Viard, Georges. Les moines du Der 673-1790 (en francès). Langres: Dominique Guéniot, 2003, p. 728.
* Lalore, Charles. Le polyptyque de l'abbaye de Montiérender (Montier-en-der) (en francès). París: H. Menu, 1878, p. 38.