OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teodolfo Mertel

Teodolfo Mertel (Allumiere, Laci, 6 de febrer de 1806 – 11 de juliol de 1899) fou un jurista, polític dels Estats Pontificis i cardenal, el darrer en ostentar aquesta dignitat sense haver estat mai ordenat sacerdot.
Era fill d'un immigrat bavarès que s'havia enriquit amb una indústria panificadora al poble d'Allumiere, prop de Roma.
Després de fer els estudis primaris als caputxins del seu poble i els secundaris a Montefiascone, ingressà a la Universitat La Sapienza de Roma, on el 1828 es doctorà in utroque iure (drets civil i canònic). El 1831 ingressà al Col·legi d'Advocats de la Cúria Romana. Obrí bufet al seu poble natal, i el 1839 fou elegit prefecte de la Congregazione di Sant'Ivo, secció del col·legi romà que tenia cura del torn d'ofici. El 1847 aconseguí per oposició una plaça d'auditor al Tribunal de la Rota Romana per la província de Romandiola i poc després era nomenat secretari de la comissió encarregada de redactar la constitució dels Estats Pontificis.
Quan el papa beat Pius IX tornà de l'exili de Gaeta després de l'efímera Repubblica Romana, nomenà Mertel ministre sense cartera (1850). Tres anys després el nomenà ministre de l'interior i de gràcia i justícia, càrrecs que ocupà fins al 1858. En el consistori del 15 de març d'aquell any el papa l'havia creat cardenal diaca de Sant'Eustachio, per la qual cosa l'endemà mateix l'ordenaren diaca. Fou novament ministre sense cartera entre 1858 i 1863, per bé que el seu càrrec fou només nominal arran de la incorporació dels Estats Pontificis al Regne d'Itàlia (1861). A la Cúria Vaticana, aquests anys darrers anys va ser prefecte d'economia a la Congregació de Propaganda Fide.
Entre 1863 i 1871 fou president del Suprem Consell d'Estat, i li pertocà ser un dels principals organitzadors del Concili Vaticà I. El 1875 fou nomenat visitador i protector de l'Orde Benedictí Camaldulenc i dos anys després president del Tribunal de la Signatura Apostòlica. Participa en el conclave de 1878 que elegí el papa Lleó XIII, el qual el nomenà secretari de memorials i peticions (1878) i secretari de breus (1879). En el consistori de 1871 va canviar la seva diaconia cardenalícia per la de Santa Maria in Via Lata, alhora que esdevenia protodiaca.
El 24 de març de 1884 fou nomenat vicecanceller de la Santa Església Romana, càrrec que ocuparia fins a la seva mort. En virtut d'aquest nomenament, li pertocà assumir el títol de cardenal de San Lorenzo in Damaso, i per això aquest temple romà hagué de ser “rebaixat” de presbiterial a diaconal.

## Notes

* ↑ Des de la publicació del Codi de Dret Canònic de 1917 (canon 232.1), això ja no és possible.
# Teodomiro Leite de Vasconcelos

Teodomiro Alberto Azevedo Leite de Vasconcelos (Arcos de Valdevez, Portugal, 4 d'agost de 1944 - Maputo, Moçambic, 29 de gener de 1997) fou un periodista i escriptor moçambiquès.
El 1945 es va establir a Moçambic d'on va aconseguir la nacionalitat quan esdevingué independent. Va passar la seva infància a Beira i es va llicenciar en ciències socials en Lourenço Marques. Va treballar per Rádio do Aeroclube da Beira i Rádio Clube de Moçambique, i el 1972, es va traslladar a Portugal a causa del seu posicionament contra el règim colonial. A Portugal va treballar para Rádio Renascença.
En acabar la guerra d'independència de Moçambic el 1975 va tornar al país i treballà com a periodista a diverses publicacions i mitjans, arribant a director de Rádio Moçambique de 1981 a 1988. Fou també membre de la direcció de l'Organização Nacional de Jornalistas i de l'Associação dos Escritores Moçambicanos. El 1981 fou guardonat amb la "Medalha de Honra Julius Fucik" de l'Organització Internacional de Periodistes.
A part dels seus articles periodístics i col·laboracions en diaris i revistes, Leite de Vasconcelos només va publicar vida el llibre de poemes Irmão do Universo (1994). La resta de la seva obra ha estat publicada pòstumament.

## Publicacions pòstumes

* 1994 - Irmão do Universo (poesia)
* 1997 - "Resumos, Insumos e Dores Emergentes" (poesia);
* 1999 - "Pela Boca Morre o Peixe" (cròniques);
* 2000 - "As Mortes de Lucas Mateus" (teatre)
* Contraponto (crónicas)
* Dos contes seus han estat publicats a l'antologia "As Mãos dos Pretos" de Nelson Saúte.
La seva història O Gotejar da Luz fou duta al cinema per Fernando Vendrell en 2001.

## Referències

* ↑ Jornalismomocambicano.blogspot.com
* ↑ Biografia a Poets of Moçambique (29 de desembre 2009)

## Enllaços externs

* Ma-Schamba.com Arxivat 2011-12-22 a Wayback Machine.)
# Sílvia Barroso i Pallàs

Sílvia Barroso i Pallàs (Barcelona, 1970) és una periodista catalana, directora del diari digital El Món des de 2021 i responsable del web del diari Ara.
Va estudiar periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona. Durant 11 anys, aproximadament, des de l'any 1996 a l'any 2008 va ser redactora del diari El Punt en l'àmbit de les informacions locals de Girona i, posteriorment va decidir especialitzar-se en el departament de successos i tribunals. L'any 2003 va traslladar-se a Barcelona, lloc en el qual va passar a formar part del mateix diari i a ser sotscap de la secció de successos. Aquest càrrec va perllongar fins a l'any 2008.
L'any 2008 va encaminar-se a l'era digital al capdavant, com a coordinadora, del diari AVUI. Dos anys després, l'any 2010 va seguir la seva carrera periodística amb a coordinadora de l'edició digital de l' ARA. Va participar en diversos processos de disseny, redisseny de la pàgina web, la seva portada i es va encarregar de la gestió de les aplicacions per a dispositius mòbils.
L'any 2014 va esdevenir la subdirectora del diari Ara. Ella juntament amb altres coordinadors i l'equip directiu gestionaven i organitzen la versió en paper i també, edició digital.
El 2018 va passar a dirigir el mitjà local Tot Barcelona, formant part de l'equip fundador del digital.
Des de setembre de 2020 és directora del digital El Món en substitució de Salvador Cot.

## Referències

* 1 2 «Sílvia Barroso, nova directora del diari digital 'El Món'», 02-09-2020. [Consulta: 23 setembre 2020].
* ↑ «Sílvia Barroso Pallàs» (en català). [Consulta: 28 març 2015].
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Arenys de Mar: Creat edicions, 2015, p. 169. ISBN 978-84-942772-0-7.
* ↑ «Bloc sense fulls». Saül Gordillo. [Consulta: 28 març 2015].
* ↑ «Neix 'Tot Barcelona', un diari digital centrat en la capital catalana», 14-11-2018. [Consulta: 23 setembre 2020].
# Sílvia Amblàs Pons

Silvia Amblàs Pons va néixer l'11 de febrer de 1978 a Vic.
És llicenciada en Sociologia per la Universitat Autònoma de Barcelona, graduada en Ciències del Treball, i en Investigació i Tècniques de Mercat per la Universitat Oberta de Catalunya, i PMD (Programa for Management Development) per ESADE.
La seva trajectòria professional ha estat relacionada amb DEP Institut des de l'any 2003 i, des del 2008, n'és la directora.
A més, es coautora del llibre Guía "Práctica para estudiar en el extranjero" i de l'article “L'orientació, un repte de país”, inclòs a Reptes de l'educació a Catalunya.
En l'àmbit de l'orientació, ha participat en l'Estudi sobre l'impacte de l'orientació professional de joves en el desenvolupament de competències per a l'accés i la transformació del mercat laboral; la realització de la diagnosi i la definició de l'estratègia de l'Orientació a Barcelona (Barcelona Orienta) per l'Institut Municipal d'Educació de Barcelona; la definició i desenvolupament del pla d'acció de la Taula per a l'orientació de la Diputació de Barcelona; el full de ruta pel desplegament del model d'orientació del SOC; i la dinamització i proposta de pla de treball en matèria d'orientació professional pel Consell Català de Formació Professional.
També ha contribuït en els projectes europeus GuidingCities, desenvolupant el concepte de ciutats orientadores, Keyway, entorn l'impacte de l'orientació, i Jobland, projecte per promoure l'orientació acadèmica i professional des de l'educació Primària.
Respecte a la seva experiència docent és professora de l'assignatura Consultoria Política al màster d'Anàlisi Política i Assessoria Institucional de la Universitat de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Amblàs, Sílvia» (en català). [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «DEP Institut Quienes somos» (en espanyol europeu). [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Ebook GUÍA PRÁCTICA PARA ESTUDIAR EN EL EXTRANJERO EBOOK de MONTSERRAT OLIVERAS | Casa del Libro» (en espanyol europeu), 08-05-2015. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «L'orientació, un repte de país» (en català). [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Guies d'Activitat L'equip». Arxivat de l'original el 2022-01-22. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Máster de Análisis Político y Asesoría Institucional - Facultad de Derecho - Universidad de Barcelona». [Consulta: 10 març 2022].
# Tauriac

«Tauriac» té aquests significats:
* Tauriac (Gironda), municipi de la regió d'Aquitània.
* Tauriac (Òlt), municipi de la regió de Migdia-Pirineus.
* Tauriac (Tarn), municipi de la regió de Migdia-Pirineus.
# Tahuna Park

El Tahuna Park és un estadi de futbol i rugbi de Dunedin, Nova Zelanda. Durant els mesos d'estiu és usat per esdeveniments futbolístics i durant els mesos d'hivern es fa servir per esdeveniments relacionats amb el rugbi.

## Facilitats

L'estadi Tahuna Park compta amb dos camps esportius. Aquests camps esportius són multiusos, ja que són usats per esdeveniments esportius relacionats amb el rugbi durant els mesos d'hivern i són usats per esdeveniments futbolístics durant els mesos d'estiu.

## Futbol

L'estadi ha estat usat per l'Otago United des dels inicis del Campionat de Futbol de Nova Zelanda.
El seu ús, però, és rar avui en dia perquè juga majoritàriament en altres estadis com ara el Forsyth Barr Stadium o el Caledonian Ground. Tan sols fou utilitzat un cop l'estadi en la temporada 2011-12 del Campionat de Futbol de Nova Zelanda, en un partit en què guanyà l'Otago United per un 2 – 0 contra el Hawke's Bay United.

## Referències

* 1 2 (anglès) «Tahuna Park Arxivat 2016-01-27 a Wayback Machine.». Dunedin City Council. [Consulta: 17/02/2012.]
* ↑ (anglès) Smith, Rab: «Otago close in on pace setters». Campionat de Futbol de Nova Zelanda. [Publicació: 28/11/2011.] [Consulta: 17/02/2012.]

## Vegeu també

* Otago United
* Federació de Futbol de Nova Zelanda
* Campionat de Futbol de Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Informació sobre l'estadi en la pàgina web oficial del consell municipal de Dunedin Arxivat 2016-01-27 a Wayback Machine.
* (anglès) Secció oficial de l'Otago United en la pàgina web de la lliga neozelandesa de futbol
# Tervuren

Tervuren és un municipi de la província belga del Brabant Flamenc on naix el Voer. El nom prové del riu, ja que ‘Ter Vuren' significa al Voer en neerlandès.

## Altres nuclis

A més de Tervuren, el terme municipal també inclou els següents nuclis de població:
* Duisburg
* Vossem

## Galeria de fotos

* Museu Reial de l'Àfrica Central
* El tramvia cap a Brussel·les al terme de Tervuren
* Arborètum de Tervuren
* Font davant l'entrada del Museu Reial de l'Àfrica Central
# Televisions Locals Catalanes de Proximitat

Televisions Locals Catalanes de Proximitat és un grup d'empreses privades de televisió local amb seu a Vic que agrupa els canals EL 9 TV, Lleida TV, Canal Reus, TV Girona i Canal 21. També han format part del grup Olot TV i TV Manresa. L'any 2010 impulsà el projecte Canto dedicat a la promoció de la música en català i occità.

## Referències

* ↑ «L'audiència de TVLOCAL.CAT». el9nou.cat, 2012. [Consulta: 12 març 2015].
* ↑ El plat fort del Canto.cat seran quatre grans concerts simultanis a Girona, Lleida, Reus i Vic Arxivat 2014-05-26 a Wayback Machine., Generalitat de Catalunya.

## Enllaços externs

* Televisions Locals Catalanes de Proximitat
# Taladusis

Els taladusis (llatí: Taladusii, grec antic: Ταλαδούσιοι) foren un poble amazic de la costa de la província de la Mauritània Cesariense esmentats pel geògraf Claudi Ptolemeu. Vivien entre els herpeditans i els sores i no lluny dels massesils.

## Referències

* ↑ «Mauretania» a Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
* ↑ Ptolemeu, Geografia, llibre IV, capítol 2, secció 17.
# Tilloy-Floriville

Tilloy-Floriville és un municipi francès, situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 324 habitants.

## Situació

Tilloy-Floriville es troba a l'oest del Somme, a pocs quilòmetres del Sena Marítim.

## Administració

Tilloy-Floriville forma part del cantó de Gamaches, que al seu torn forma part del districte d'Abbeville. L'alcalde de la ciutat és Pierre Boulnois (2001-2008).

## Vegeu també

* Llista de municipis del Somme

## Enllaços externs

* Poblacions més properes a Tilloy-Floriville Arxivat 2009-01-02 a Wayback Machine.
# Teorema del punt fix de Kakutani

Dins l'entorn de l'anàlisi matemàtica, el teorema del punt fix de Kakutani (anomenat així en honor de Shizuo Kakutani qui el va demostrar el 1941) és una generalització del teorema del punt fix de Brouwer que descriu condicions per les quals una funció multivaluada definida en un subconjunt compacte i convex de l'espai euclidià té un punt fix (és a dir, un punt que és enviat sota la funció a un subconjunt que també el conté).
La seva importància és que ha estat aplicat a diversos problemes de l'economia i teoria de jocs, particularment per demostrar l'existència dels equilibris de Nash en estratègies mixtes.

## Definicions prèvies

Recordem algunes definicions que s'usaran en el teorema.
Una funció multivaluada φ del conjunt X al conjunt I és una regla de correspondència que associa un o més punts de Y amb un punt de X. Formalment, si X i Y són dos conjunts llavors qualsevol funció de la forma $\varphi :X\rightarrow 2^{I}$ s'anomena funció multivaluada.
Es diu que una funció multivaluada $\varphi :X\rightarrow 2^{I}$ té una gràfica tancada si el conjunt $\{x,y|i\in \varphi (x)\}$ és un subconjunt tancat de XXY sota la topologia producte.
Sigui $\varphi :X\rightarrow 2^{i}$ una funció multivaludada. Llavors a ∈ X és un punt fix de φ si a ∈ φ ( a ).

## Enunciat original

* Sigui S un subconjunt no buit, compacte i convex de l'espai euclidià $\textstyle \mathbb {R} ^{n}$ i $\varphi :S\rightarrow 2^{S}$ una funció multivaluada superiorment semicontínua, convexa i tal que φ (x) és no buit per a tot x ∈ S. Aleshores φ té un punt fix.
* SHIZUO Kakutani (1941)

## Enunciat alternatiu

* Sigui S un subconjunt no buit, compacte i convex de l'espai euclidià $\textstyle \mathbb {R} ^{n}$ i $\varphi :S\rightarrow 2^{S}$ una funció multivaluada amb una gràfica tancada i tal que φ (x) és no buit i convex per a tot x ∈ S. Aleshores φ té un punt fix.
* SHIZUO Kakutani (1941)
Kakutani establir el teorema a partir de la definició de funció superiorment semicontínua, però pel teorema de la gràfica tancada és possible demostrar que una funció superiorment semicontínua és al seu torn una funció amb gràfica tancada (i viceversa), de manera que tots dos enunciats són equivalents.

## Temes relacionats

* Teorema del punt fix

## Referències

* Kakutani, SHIZUO (1941). «A generalization of Brouwer's fixed point theorem». Duke Mathematical Journal 8 (3): 457-459.
* Nash, J.F., Jr (1950). «Equilibrium Points in N-Person Games». Proc. Nat Acad. Sci U.S.A. 36: 48-49.
# Tirrena-Adriàtica 1975

La Tirrena-Adriàtica 1975 va ser la 10a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en cinc etapes, la segona dividida en dos sectors i la darrera la tradicional contrarellotge individual pels carrers de San Benedetto del Tronto, entre el 12 i el 16 de març de 1975, amb un recorregut final de 816 km.
El vencedor de la cursa, per quart any consecutiu, fou el belga Roger de Vlaeminck (Brooklyn), que s'imposà en la general al noruec Knut Knudsen (Jolly Ceramica), segon també en l'edició anterior, i l'italià Wladimiro Panizza (Brooklyn).

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a | 12 de març | Santa Marinella - Fiuggi Alta | 195,0 | Walter Planckaert (BEL) | Walter Planckaert (BEL) |
| 2a A | 13 de març | Frosinone - Frascati | 95,0 | Roger de Vlaeminck (BEL) | Walter Planckaert (BEL) |
| 2a B | 13 de març | Frascati - Monte Livata | 84,0 | Italo Zilioli (ITA) | Italo Zilioli (ITA) |
| 3a | 14 de març | Subiaco - Tortoreto | 237,0 | Patrick Sercu (BEL) | Italo Zilioli (ITA) |
| 4a | 15 de març | Tortoreto - Civitanova Marche | 187,0 | Roger de Vlaeminck (BEL) | Wladimiro Panizza (ITA) |
| 5a | 16 de març | S.B del Tronto - S.B del Tronto (CRI) | 18,0 | Roger de Vlaeminck (BEL) Knut Knudsen (NOR) | Roger de Vlaeminck (BEL) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Roger de Vlaeminck (BEL) | Brooklyn | 21h 34' 38" |
| 2 | Knut Knudsen (NOR) | Jolly Ceramica | + 19" |
| 3 | Wladimiro Panizza (ITA) | Brooklyn | + 48" |
| 4 | Francesco Moser (ITA) | Filotex | + 1' 01" |
| 5 | Felice Gimondi (ITA) | Bianchi | + 1' 09" |
| 6 | Frans Verbeeck (BEL) | Maes-Watney | + 1' 15" |
| 7 | Giancarlo Polidori (ITA) | Furzi-F.T. | + 1' 34" |
| 8 | Enrico Paolini (ITA) | Scic | + 2' 08" |
| 9 | Hennie Kuiper (NED) | Frisol | + 2' 11" |
| 10 | Alfredo Chinetti (ITA) | Furzi-F.T. | + 2' 15" |

## Referències

* ↑ «Tirreno - Adriatico». sitiodeciclismo.net/. [Consulta: 13 febrer 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico 1975». cyclingfever.com/. [Consulta: 13 febrer 2014].
* ↑ «TIRRENO - ADRIATICO». cyclebase.nl [Consulta: 10 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# Tirrena-Adriàtica 1968

La Tirrena-Adriàtica 1968 va ser la 3a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en cinc etapes, entre el 12 i el 16 de març de 1968, amb un recorregut total de 1.037,9 km. El vencedor de la cursa fou l'italià Claudio Michelotto (Max Meyer), que s'imposà en la general amb 18" sobre el segon classificat, el també italià Italo Zilioli (Filotex). L'alemany Rudi Altig (Salvarani) acabà en tercera posició.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 12 de març | Santa Marinella - Fiuggi | 206,0 | Vittorio Adorni (ITA) | Vittorio Adorni (ITA) |
| 2a etapa | 13 de març | Fiuggi - Cassino | 188,2 | Rudi Altig (GER) | Rudi Altig (GER) |
| 3a etapa | 14 de març | Frosinone - Pescasseroli | 199,5 | Italo Zilioli (ITA) | Claudio Michelotto (ITA) |
| 4a etapa | 15 de març | Pescasseroli - San Benedetto del Tronto | 226,4 | Franco Bitossi (ITA) | Claudio Michelotto (ITA) |
| 5a etapa | 16 de març | San Benedetto del Tronto - S.B del Tronto | 217,0 | Giorgio Favaro (ITA) | Claudio Michelotto (ITA) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Claudio Michelotto (ITA) | Max Meyer | 27h 17' 32" |
| 2 | Italo Zilioli (ITA) | Filotex | + 18" |
| 3 | Rudi Altig (GER) | Salvarani | + 1' 38" |
| 4 | Franco Bitossi (ITA) | Filotex | + 1' 39" |
| 5 | Vito Taccone (ITA) | Germanvox | + 1' 43" |
| 6 | Roberto Ballini (ITA) | Max Meyer | + 1' 43" |
| 7 | Flavio Vicentini (ITA) | Filotex | + 1' 45" |
| 8 | Gianni Motta (ITA) | Molteni | + 1' 47" |
| 9 | Michele Dancelli (ITA) | Pepsi Cola | + 1' 53" |
| 10 | Felice Gimondi (ITA) | Salvarani | + 2' 17" |

## Referències

* ↑ «Tirreno - Adriatico». sitiodeciclismo.net/. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico 1968». cyclingfever.com/. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ «TIRRENO - ADRIATICO». cyclebase.nl [Consulta: 7 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# Torneig de Bucarest 2014

«Torneig de Bucarest 2014» té aquests significats:
* Torneig de tennis masculí: BRD Năstase Ţiriac Trophy 2014
* Torneig de tennis femení: BRD Bucharest Open 2014
# Torneig de Budapest 2019

«Torneig de Budapest 2019» té aquests significats:
* Torneig de tennis masculí: Hungarian Open 2019
* Torneig de tennis femení: Hungarian Ladies Open 2019
# Tom Meeusen

Tom Meeusen (Brasschaat, 7 de novembre de 1988) fou un ciclista belga, professional des del 2007 fins al 2022. Es va especialitzar en el ciclocròs.

## Palmarès en ciclocròs

* 2005-2006
** 1r al Superprestige júnior
* 2007-2008
** Campió de Bèlgica sub-23 en ciclocròs
** 1r al Trofeu GvA sub-23
* 2009-2010
** 1r a la Copa del món de ciclocròs sub-23
** 1r al Superprestige sub-23
** 1r al Trofeu GvA sub-23

## Palmarès en ruta

* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Sèrbia

## Referències

* ↑ «Tom Meeusen met un terme à sa carrière» (en francès). directvelo.com, 12-12-2022. [Consulta: 14 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Torre de Can Valls

Torre de Can Valls és una torre de defensa de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Torre de defensa de planta circular. Estava adossat a l'edifici del convent. La porta i les finestres que té són petites. Està coronada amb merlets que en general s'han conservat en molt bon estat excepte a la banda enderrocada per Núñez y Navarro. Formalment compleix amb la tipologia habitual de les torres del segle xvi. A partir del segle xvii es va reformar, ja que els matacans voltegen tot el terrat. Les altres característiques d'aspecte més tècnic fan referència, per exemple, a la porta d'entrada, que està situada a una certa alçada, per a una millor defensa o com les torres eren en general amb baixos i de dues plantes comunicades per una escala de cargol, amb graons i volta de pedra -més endavant es farien amb rajoles-. Per a la construcció d'aquestes torres s'empra la pedra i el morter de calç.

## Història

Aquestes torres durant els segles xvi i xvii servien de defensa contra els corsaris del Mediterrani, però després del segle xviii, els monarques les destruïren, perquè no foren utilitzades contra ells.

## Referències

* 1 2 «Torre de Can Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Tomichita

La tomichita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de Stephan A. Tomich (n. 1914), geòleg de Perth, Austràlia, qui va proporcionar el primer exemplar per al seu estudi.

## Característiques

La tomichita és un òxid de fórmula química (V,Fe)₄Ti₃AsO$_{13}$(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1978, sent publicada per primera vegada un any després. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tomichita pertany a «04.JB: Arsenits, antimonits, bismutits; amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: fetiasita, manganarsita, magnussonita, armangita, nanlingita, asbecasita, stenhuggarita, trigonita, finnemanita, gebhardita, derbylita, graeserita, hemloïta, freedita, georgiadesita i ekatita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina d'or Perseverance, una de le mines d'or Kalgoorlie Consolidated, situades al comtat de Kalgoorlie-Boulder (Austràlia Occidental, Austràlia). També ha estat descrita a la mina Lake View Consols, una altra mina d'or propera, així com al dipòsit d'or de Hemlo, a Ontario (Canadà).

## Referències

* ↑ «Tomichite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 febrer 2022].
# Til·lita

La til·lita, en anglès i internacionalment till, indica les roques dipositades per una glacera en un ambient glacial o periglacial o en regions polars. Normalment, en la bibliografia científica s'anomenen til·lites els sediments que constitueixen les morrenes glacials dipositats en èpoques geològiques anteriors a les glaciacions del Quaternari.
Sovint les til·lites són roques sedimentàries endurides, litificades; algunes til·lites daten del precambrià. Al segle xix i fins a principi del segle XX els tills eren anomenats dipòsits morrènics o simplement morrena.
Cartografiant la distribució de les til·lites en funció de la seva edat és possible treure conclusions paleogeogràfiques sobre la posició originària de les masses continentals.
# Toon Hermans

Toon Hermans, pseudònim artístic d'Antoine Gerard Theodore Hermans (Sittard, 17 desembre 1916 — Nieuwegein, 22 abril 2000) va ser un conegut cantant de cabaret neerlandès.
El 1979 va guanyar el Gouden Harp, un premi presistigiós de la cançó lleugera neerlandesesa.

## Discografia

* Herinneringen aan.

## Enllaços externs

* Web oficial de Toon Hermans
* Toon Hermans al Youtube