OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Codi ATC C03

El codi ATC C03, descrit com Diürètics, és una subgrup terapèutic de l'Anatomical, Therapeutic, Chemical Classification System (ATC). La classificació ATC és un sistema de codis alfanumèric desenvolupat per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) per als fàrmacs i altres productes sanitaris. El subgrup C03 és part del grup anatòmic C Sistema cardiovascular.
Els codis per a ús veterinari (codis ATCvet) poden han estat creats afegint la lletra Q davant dels codis ATC humans: QC03...
Les adaptacions estatals de la classificació ATC poden incloure codis addicionals no presents en aquesta llista, que segueix la versió de l'OMS.

## C03A Diürètics de sostre baix: tiazides

    C03A A Tiazides, monodrogues
    C03A B Tiazides i potassi en combinació
    C03A H Tiazides, combinacions amb psicolèptics o analgèsics
    C03A X Tiazides, combinacions amb altres drogues

## C03B Diürètics de sostre baix, excl. tiazides

    C03B A Sulfonamides, monodrogues
    C03B B Sulfonamides i potassi, en combinació
    C03B C Diürètics mercurials
    C03B D Derivats de la xantina
    C03B K Sulfonamides combinades amb altres drogues
    C03B X Altres diürètics de sostre baix

## C03C Diürètics de sostre alt

    C03C A Sulfonamides, monodrogues
    C03C B Sulfonamides i potassi, en combinació
    C03C C Derivats de l'àcid ariloxiacètic
    C03C D Derivats de la pirazolona
    C03C X Altres diürètics de sostre alt

## C03D Agents estalviadors de potassi

    C03D A Antagonistes de l'aldosterona
    C03D B Altres agents estalviadors de potassi

## C03E Diürètics i agents estalviadors de potassi en combinació

    C03E A Diürètics de sostre baix i agents estalviadors de potassi
    C03E B Diürètics de sostre alt i agents estalviadors de potassi

## Referències

* ↑ «ATC/DDD Index 2016: code C03». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
* ↑ «ATCvet Index 2016: code QC03». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
# Clarias nigromarmoratus

Clarias nigromarmoratus és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Congo a Angola.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Codi spaghetti

El codi spaguetti és un terme pejoratiu per als programes de computació que tenen una estructura de control de flux complexa i incomprensible. El seu nom deriva del fet que aquest tipus de codi font sembla assemblar-se a un plat d'espaguetis, és a dir, un munt de fils intricats i nuats. Tradicionalment se sol associar aquest estil de programació amb llenguatges bàsics i antics, on el flux es controlava mitjançant sentències de control primitives com GOTO i utilitzant números de línia. Un exemple de llenguatge que convidava a l'ús de codi spaghetti és el QBasic de Microsoft en les seves primeres versions.

## Referències

* ↑ Schwille, Jürgen (1993). "Use and abuse of exceptions — 12 guidelines for proper exception handling" a Ada – Europe '93 (Proceedings). Lecture Notes in Computer Science 688: 142–152, Springer Berlin Heidelberg. DOI:10.1007/3-540-56802-6_12
* ↑ Conway, Richard. A primer on disciplined programming using PL/I, PL/CS, and PL/CT. Winthrop Publishers, 1978. ISBN 0-87626-712-6.

## Enllaços externs

* IBM Launches Initiative to Help Customers Untangle Decades-Old `Spaghetti Code'
# Chrysichthys okae

Chrysichthys okae és una espècie de peix de la família dels claroteids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L.M. 1986. Bagridae. p. 2-35. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Risch, L.M., 2003. Claroteidae. p. 60-96 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, Vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Risch, L. i E.J. Vreven 2007. Claroteinae. p. 607-629. A M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.) The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Vol. I. Collection Faune et Flore tropicales 42. Institut de Recherche pour le Développement, París, França, Muséum National d'Histoire Naturelle, París, França, i Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 pp.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chrysichthys platycephalus

Chrysichthys platycephalus és una espècie de peix de la família dels claroteids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 22 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Tanganyika.

## Referències

* ↑ «Chrysichthys platycephalus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Mo, T. 1991. Anatomy, relationships and systematics of the Bagridae (Teleostei: Siluroidei) with a hypothesis of siluroid phylogeny. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae 17. 216 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Risch, L.M., 2003. Claroteidae. p. 60-96 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, Vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Risch, L. i E.J. Vreven 2007. Claroteinae. p. 607-629. A M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.) The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Vol. I. Collection Faune et Flore tropicales 42. Institut de Recherche pour le Développement, París, França, Muséum National d'Histoire Naturelle, París, França, i Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 pp.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chrysichthys longipinnis

Chrysichthys longipinnis és una espècie de peix de la família dels claroteids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 70 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja principalment cucs.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Risch, L.M., 2003. Claroteidae. p. 60-96 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, Vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Risch, L. i E.J. Vreven 2007. Claroteinae. p. 607-629. A M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.) The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Vol. I. Collection Faune et Flore tropicales 42. Institut de Recherche pour le Développement, París, França, Muséum National d'Histoire Naturelle, París, França, i Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 pp.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Krasnouralsk

Krasnouralsk - Красноуральск (rus) és una ciutat de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia. Es troba al vessant oriental dels Urals, a 172 km al nord de Iekaterinburg i a 1.382 a l'est de Moscou.

## Història

La primera colonització del territori de la vila actual es remunta al 1832 amb la descoberta de jaciments d'or. Al segle xix també s'hi trobaren jaciments de coure, i l'explotació començà el 1925 per part de la companyia Bogomolstroi.
La vila aconseguí l'estatus de possiólok (poble) el 1931 i el de ciutat el 1932.
# Lluís Riu i Rovira de Villar

Lluís Riu i Rovira de Villar (Sant Esteve de Palautordera, 1932 – 1996) va ser alcalde de Sant Esteve de Palautordera entre 1979 i 1991.

## Biografia

Fill d'una important família de propietaris rurals, va estudiar enginyeria tècnica agrícola i exercí tota la seva vida d'empresari agrícola.
Seguint la tradició familiar, va ser alcalde de Sant Esteve de Palautordera en tres mandats successius. En les primeres eleccions democràtiques després del franquisme encapçalà la candidatura independent Per un Ajuntament obert al Poble, que guanyà les eleccions, i va ser nomenat alcalde al 19 d'abril de 1979. Es presentà dues vegades més, les dues com a independent en la llista de CiU, i portà la vara d'alcalde fins al 15 de juny de 1991. Realitzacions dels seus mandats foren l'aprovació de les normes subsidiàries de planejament, la catalanització del nom del poble i dels seus carrers i la construcció del pavelló poliesportiu.

## Germans

Un seu germà Francesc Riu i Rovira de Villar és religiós salesià, va estar 30 anys al capdavant de l'"Escola Cristiana de Catalunya", i ha publicat diversos llibres de tema pedagògic. Un altre, Antoni Riu i Rovira de Villar, es titulà en enginyeria industrial el 1979, va ser Cap Provincial de Trànsit de la Província de Barcelona (almenys des del 1999 i fins al 2004), per passar a ser subdirector general d'Educació, Divulgació i Formació Viària i, el 2008, subdirector general de Formació per a la Seguretat viària de la Dirección General de Tráfico. Un tercer, Josep Maria Riu i Rovira de Villar, s'ha dedicat a la gestió agrícola, i ha estat en la direcció de la Comunitat de Regants de Sant Esteve de Palautordera. Una germana, Maria Àngels Riu i Rovira de Villar, és doctora i tresorera de la "ONG Pobles Germans" (des de l'any 2002 fins a l'actualitat); una altra, Montserrat Riu i Rovira de Villar és religiosa de l'orde del Sagrat Cor de Jesús i n'havia estat provincial d'Espanya-Nord; i una tercera, Ma. Teresa Riu Rovira de Villar és doctora, religiosa de les Missioneres de Crist Jesús i actual directora de l'Hospital Regional de Kole, a la República Democràtica del Congo.

## Notes

* ↑ Heretà Can Moix, un dels patrimonis forestals importants del Montseny, amb vora de 500 hectàrees de bosc i unes quantes masoveries de muntanya
* ↑ El seu pare, Josep Maria Riu, va ser alcalde de Sant Esteve de Palautordera del 1951 al 1964, i el seu avi Esteve Riu ho fou en diverses ocasions en el primer terç del segle xx

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica
* Presentació d'un treball genealògic sobre -entre altres- els Riu de Sant Esteve de Palautordera i els Rovira de Villar de Llerona
# Càsina

Càsina (en llatí, Casina) és una comèdia escrita pel dramaturg romà Plaute. El tracta d'una fabulla palliata, és a dir, els personatges i l'ambientació són grecs. Trobem en aquesta obra alguns dels personatge arquetípics plautins, com l'esclau nascut lliure, la domina dominadora, el vell lasciu, l'esclau astut, etc.

## Argument

Càsina explica la història d'un pare i el seu fill que s'enfronten per l'amor de la mateixa esclava; el pare desitja que Càsina es casi amb un colon seu per poder gaudir-la els dos, mentre que el fill pretén que Càsina es casi amb el seu esclau amb la mateixa intenció. Per qüestions de negocis, el fill es troba de viatge, per la qual cosa serà la seva mare qui vetlli pels seus interessos. Llavors, ajudada per les altres dones de l'obra, sense comptar amb la mateixa Càsina, la mare disfressa Calino (l'esclau del fill) de núvia perquè, quan l'esclau del pare vagi a jeure amb ell, pensi que es tracta de Càsina i s'endugui una trista sorpresa. La vergonya del pare i del seu esclau és enorme en descobrir que han estat a punt de jeure amb una persona que no era la seva estimada Càsina i que han estat enganyats. A sobre, el pare no pot ocultar el que pretenia fer amb la seva esclava, per la qual cosa la seva esposa s'enfada molt. Finalment, en tornar el fill del seu viatge, es casa amb Càsina, que resulta ser filla d'un home lliure.

## Característiques

Aquesta obra, caracteritzada pels girs del llenguatge, les situacions extravagants i còmiques i la vivacitat amb la qual se succeeixen els fets, guarda en si mateixa unes conclusions importants: la primera n'és la importància del matrimoni i la fidelitat i com els déus castiguen amb la deshonra i la humiliació l'home que intenta ser adúlter; la segona, com les dones romanes, al contrari de les gregues, tenien certa llibertat i el dret d'humiliar els seus marits si veien que aquests anaven a realitzar alguna falta contra elles. Finalment, cal remarcar la poca importància de l'opinió dels esclaus, els quals no podien decidir si volien o no casar-se amb Càsina.
# Castell d'Aristot

El castell d'Aristot és un monument del municipi del Pont de Bar (Alt Urgell) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Les restes del castell d'Aristot es troben al cim d'un petit promontori que domina el poble d'Aristot. Les parts sud i est del recinte han desaparegut però per les restes conservades sembla que devia tenir una forma rectangular d'uns 18 metres de llarg per 50 d'ample. Al vessant oest hi ha un mur d'uns 25 metres de llargada interromput per trossos de roca que fan de muralla natural; aquest mur recolza sobre un sòcol tallat directament a la roca. A l'interior del recinte hi ha fragments de parets que formen habitacles quadrangulars d'uns 5 metres de llarg per 4 metres d'ample.

## Història

El topònim "Arestothe" apareix el 839. Fou propietat dels comtes de Cerdanya, que hi aixecaren la fortalesa. Segons el "dietari de Puigcerdà", el 29 de juny de 1209, el vescomte de Castellbó, Arnau, obté de Bertran de Saga, Bernat d'Aragal, Pere-Ramon i Bernat-Armengou la promesa d'arrasar les muralles d'Aristot, omplir les fosses i destruir les construccions damunt l'església. Guillem d'Urg, amb permís de Bernat II comte de Foix, successos els drets dels vescomtes de Castellbó, feu realçat el castell el 1229. El 1301, els seus descendents vengueren la meitat del castell al rei Jaume de Mallorca. Un quadern del segle xiv manifesta que el castell i lloc d'Aristot "te vuy lo Senyor Rey". El castell fou empenyorat a Hipòlit Garrius i passà, per revenda, al Bord d'Aragall. En foren castlans els Tomic, de Bagà, pel rei, al segle xv. El castell serví encara a la guerra de Successió. El 20 d'octubre del 1708 els paisans van defensar el castell de l'atac que els francesos, amb 400 cavalls i 800 infants, hi dugueren a terme. A la fase final d'aquesta guerra, el castell d'Aristot estigué sota la dependència del general Josep de Moragues, governador de Castellciutat.

## Referència

«Castell d'Aristot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].
# La inestabilitat de l'amor

La inestabilitat de l'amor, JW IV/4 (en txec Nestálost lásky), és un coral per a cor de veus masculines compost per Leoš Janáček i estrenat el 9 de novembre de 1873 per la societat coral Svatopluk de Brno, dirigida pel mateix Leoš Janáček.
La va acabar el 23 d'octubre de 1873 per l'associació coral masculina Svatopluk de Brno, fundada el 1868, que Janáček va dirigir de 1873 a 1876 i per la qual va escriure vuit cors masculins. Hi ha un enregistrament fet el 1973 pel Cor de la Filharmònica de Praga, dirigits per Josef Veselka.
Compost sobre un text popular de Moràvia: la lletra dels compassos 27 al 58 la va tornar a utilitzar dotze anys més tard en el cor masculí Oh, Amor (O, lásko) JW IV/17, però amb música diferent.

## Referències

* 1 2 3 «Dades de l'obra» (en alemany). Leoš Janáček Gesellschaft. [Consulta: 11 febrer 2020].

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Miquela Valls i Robinson

Miquela Valls i Robinson (Perpinyà, 1945) és una professora, escriptora, crítica literària i acadèmica nord-catalana.
Professora de Lletres modernes al Liceu de Rouvroy i després a Portvendres des de 1967 i agregada el 1972, durant la dècada dels setanta fou pionera en l'ensenyament del català a les escoles de la Catalunya Nord. Ha estat professora de llengua i literatura catalanes a la Universitat de Perpinyà fins 2006. Alhora, és presidenta emèrita de l'Associació per a l'ensenyament del català (APLEC), de la que en fou membre fundador en 1983. S'ha especialitzat en l'obra dels escriptors Josep Sebastià Pons, Simona Gay i Pau Berga i ha traduït del francès al català les obres històriques El Rosselló de cara a la Revolució Francesa, de Michel Brunet (1989), Sureda… fa temps, de Geroni i Francesc Margail (1986), i Els meus avantpassats, de Michel Ridray (1977). En 1990 va rebre un dels Premis d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla per la seva militància lingüística a favor del català a la Catalunya del Nord. En 2004 va rebre el Premi Joan Blanca amb Patrick Gifreu per la retolació bilingüe dels carrers de Perpinyà.
Des del 2011 és membre de la secció de filosofia i ciències de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Referències

* 1 2 Camps Casals, Núria «Miquela Valls: dona, docent, traductora de Verdaguer i defensora del català». Quaderns. Revista de Traducció, Núm. 19, 2012, pàgs. 219-235 [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «Miquela Valls-Robinson, una de les primeres professores de català a secundària a Catalunya Nord». Ràdio Arrels, 20-05-2020 [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ Reflexió de Miquela Valls, Presidenta emèrita de l'APLEC, sobre els esdeveniments a Catalunya, 3 d'octubre de 2017
* ↑ Miquela Valls i Robinson a visat.cat
* ↑ Miquela Valls Arxivat 2018-09-30 a Wayback Machine. al web de la Fundació Lluís Carulla
* ↑ Miquela Valls, nova membre nordcatalana de l'IEC, El Punt Avui, 30 d'octubre de 2011

## Enllaços externs

* Miquela Valls: dona, docent, traductora de Verdaguer i defensora del català, Núria Camps Casals, Universitat de Vic
* Miquela Valls al Portal de Publicacions e l'IEC
# Joan Drungari

Joan Drungari o Joan Drungàries o Joan de Drungària (en llatí Joannes Drungarius, Joannes Drungarias, en grec Ἰωάννης Δρουγγαρίος o Ἰωάννης τῆς Δρουγγαρίας) fou un eclesiàstic grec contemporani (i probablement clergue depenent) de Ciril d'Alexandria (segle v).
Ciril li va demanar d'escriure un comentari sobre Isaïes que es conserva sota el nom de Πρόλογος, Praefatio.

## Referències

* ↑ 53.Joannes Drungarius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 594