OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Victoria Baptiste

Victoria Baptiste (estat de Maryland) és una infermera estatunidenca. És coneguda pel seu activisme entre la comunitat afroamericana, fent difusió de campanyes de medicina preventiva, com ara vacunes o revisions mèdiques periòdiques. Durant la pandèmia de Covid-19 va ser infermera a domicili, administrant el vaccí a la població de Baltimore.
Baptiste és besneta d'Henrietta Lacks, una dona que va morir de càncer cervical el 1951. Els doctors van extreure cèl·lules cancerígenes de Lacks —sense informar-ho ni a ella ni a la família— per fer recerca científica. Les Cèl·lules HeLa, cultivades en laboratori, segueixen sent emprades en investigació. En memòria de Lacks, l'Organització Mundial de la Salut va nomenar Victoria Baptiste, i tres familiars més, ambaixadors de bona voluntat per l'eliminació del càncer de coll uterí.
L'any 2022 va ser inclosa en la llista 100 Women de l'emissora britànica BBC, que destaca les cent dones més inspiradores i influents del món en aquell any.

## Referències

* 1 2 3 «Quiénes son las 100 Mujeres influyentes e inspiradoras elegidas por la BBC en 2022 (y cuáles son las 12 de América Latina)». BBC News. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ Schraer, Rachel «Using my family's dark history to teach about vaccines» (en anglès). BBC News, 14-12-2022.
* ↑ Gold, Michael. A conspiracy of cells : one woman's immortal legacy and the medical scandal it caused (en anglès). Albany: State University of New York Press, 1986. ISBN 0-88706-099-4.
* ↑ «Henrietta Lacks’ family appointed World Health Organization Goodwill Ambassadors for Cervical Cancer Elimination» (en anglès). OMS, 16-10-2022. [Consulta: 26 gener 2023].
# Two Can Dream Alone

Two Can Dream Alone és un àlbum recopilatori del duet estatunidenc Simon & Garfunkel. L'àlbum és una col·lecció de cançons d'abans que gravessin el seu àlbum debut, Wednesday Morning, 3 A.M.. També conté gravacions solistes tant de Paul Simon com d'Art Garfunkel. Conté tots els senzills de Simon & Garfunkel d'aquests anys. Sis anys després de la publicació de l'àlbum, se'n publicà un de similar que contenia totes les cançons de Paul Simon excepte «Beat Love» d'Art Garfunkel, que apareix en els dos àlbums.

## Llista de cançons

Totes les cançons gravades per Simon, excepte on es denoti el contrari.
* «Dream Alone» [Art Garfunkel]
* «Beat Love» [Art Garfunkel]
* «Beat Love (With Harmony)» [Art Garfunkel]
* «I Love You (Oh Yes I Do)»
* «Just a Boy»
* «Play Me a Sad Song»
* «It Means a Lot to Them»
* «Flame»
* «Shy»
* «Soldier and a Song (Light Your Way)»
* «The Lone Teen Ranger»
* «Hey Schoolgirl» [Simon & Garfunkel]
* «Our Song» [Simon & Garfunkel]
* «That's My Story» [Simon & Garfunkel]
* «Teenage Fool»
* «Tia-Juana Blues»
* «Dancin' Wild» [Simon & Garfunkel]
* «Don't Say Goodbye» [Simon & Garfunkel]
* «Two Teenagers» [Simon & Garfunkel]
* «True or False»
* «Simon Says»
# José Francisco Sasía

José Francisco Sasía (Treinta y Tres, 27 de desembre de 1933 - Montevideo, 18 de setembre de 1996) fou un futbolista uruguaià dels anys 1960 i 1970 i posteriorment entrenador. Era conegut amb el sobrenom de El Pepe Sasía.

## Trajectòria

Pel que fa a clubs, destacà principalment a Defensor i Peñarol. Amb aquest darrer guanyà tres campionats nacionals, una copa Libertadores i una Intercontinental a principis dels anys 1960. També jugà a altres clubs uruguaians i argentins com Nacional, Boca Juniors, Rosario Central, així com a l'Olimpia paraguaià.
Amb la selecció de l'Uruguai jugà 44 partits i marcà 12 gols. Hi debutà el 24 de juny de 1956 a l'estadi de Maracanã enfront Brasil i el seu darrer partit fou el 19 de juliol de 1966 enfront Mèxic a Wembley. Participà en dos Mundials: 1962 i 1966.
Un cop retirat exercí d'entrenador, principalment a clubs de Sud-amèrica. A Europa fou entrenador de l'Aris Salònica FC.

## Palmarès
### Com a jugador
#### Peñarol

* Campionat uruguaià de futbol:
** 1961, 1962, 1963
* Copa Libertadores de América:
** 1961
* Copa Intercontinental de futbol:
** 1961

#### Olimpia

* Lliga paraguaiana de futbol:
** 1969

#### Uruguai

* Copa Amèrica de futbol:
** 1959

## Referències

* ↑ «Copa Intercontinentale 1961». FIFA. Arxivat de l'original el 2012-12-23. [Consulta: 21 octubre 2011].
* ↑ (anglès) «Uruguay - Record International Players». RSSSF.
* ↑ (castellà) «Sasía». zonacharrua.com.

## Enllaços externs

* Perfil a FIFA.com Arxivat 2010-06-23 a Wayback Machine.
* Perfil a Zonacharrua.com
* Perfil a Worldfootball.net
# Saint-Sernin-du-Bois

Saint-Sernin-du-Bois és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 1.805 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1947-1953 | Ernest Bouyet | |
| 1953-1971 | Pierre Boyer | PCF |
| 1971-2001 | Joseph Simonin | |
| 2001- | Jean-Marc Hippolyte | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 1.005 | 1.114 | 1.232 | 1.646 | 1.855 | 1.720 | 1.805 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Moreno Torricelli

Moreno Torricelli (Erba, Llombardia, 23 de gener de 1970) és un exfutbolista i entrenador italià. Com a jugador ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Inicia la seua carrera en diversos clubs modestos, com la Como Calcio o U.S. Folgore of Verano Brianza. D'ací passa a l'A.S. Oggiono, un equip de les divisions inferiors italianes. El 1990 fitxa per l'U.S. Caratese, un altre conjunt regional.
El juliol de 1992, la Caretese disputa un encontre de pretemporada contra la Juventus FC. L'actuació de Torricelli va impactar l'entrenador torinés, Giovanni Trapattoni, que el va fitxar per 20 milions de lires italianes.
Hi debuta a la Serie A el 13 de setembre de 1992, en una victòria de la Juventus contra l'Atalanta BC (4-1). Prompte es fa un lloc a la defensa bianconera. Hi romandria durant sis anys en aquest equip, tot sumant 152 partits i un gol. En aquest període hi va guanyar nombrosos títols domèstics i continentals, destacant la Copa d'Europa de 1996.
Entre 1998 i 2002 milita a l'ACF Fiorentina, mentre que al gener del 2003 recala al RCD Espanyol, a causa dels problemes financers del club toscà. Es va retirar de la competició professional el 2005 després d'haver militat a l'A.C. Arezzo.

## Selecció

Torricelli va ser internacional amb Itàlia en deu ocasions, participant en l'Eurocopa de 1996 i al Mundial de 1998.

## Entrenador

Al febrer del 2009, l'italià es fa càrrec de l'AC Pistoiese, un conjunt toscà que milita a la Lega Pro Prima Divisione.
Al juny d'eixe mateix any signa amb un altre equip de la mateixa divisió, l'AS Figline.

## Palmarès

* Serie A: 1995, 1997, 1998
* Coppa Italia: 1995
* Supercoppa Italiana: 1995, 1997
* Lliga de Campions de la UEFA: 1996
* UEFA Cup: 1993
* Supercopa Europea: 1996
* Copa Intercontinental: 1996

## Referències

* ↑ «UFFICIALE: Torricelli nuovo allenatore della Pistoiese» (en italian). TuttoMercatoWeb, 17-02-2009 [Consulta: 17 febrer 2009].
* ↑ «UFFICIALE: Figline, il nuovo mister è Torricelli» (en italian). TuttoMercatoWeb, 23-06-2009 [Consulta: 23 juny 2009].
# Violeta de penyal

La violeta de penyal o herba de cabell d'indi (Hippocrepis balearica subsp. balearica) és una planta amb flor de la família de les lleguminoses.

## Característiques

Aquesta planta és un dels endemismes balears més coneguts. L'aroma de les seves flors és molt agradable i, malgrat el seu nom, les flors són de color groc. Viu a les escletxes de les parets rocoses ombrívoles de Mallorca, Menorca i Cabrera, juntament amb els altres nombrosos endemismes que colonitzen aquest hàbitat.
És una mata amb formes arrodonides, que té les fulles compostes amb nombrosos folíols, un d'ells terminal. Els llegums tenen la típica forma del gènere: cada llavor ocupa un estrangulament del fruit. Floreix prest a la primavera (Febrer-Juliol).

## Enllaços externs

* UIB - Herbari virtual
# Le Poizat-Lalleyriat

Le Poizat-Lalleyriat és un municipi nou de França situat al departament de l'Ain i la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Fou creat l'1 de gener del 2016 amb la fusió dels municipis de Lalleyriat i Le Poizat. Yvon Huyvaert, jubilat, en fou elegit el primer alcalde. Com que les properes eleccions municipals franceses estaven previstes per al 2020, el primer consistori de Le Poizat-Lalleyriat s'establí ajuntant tots els regidors dels antics municipis.

## Referències

* ↑ «Le Poizat-Lalleyriat: Yvon Huyvaert maire de la première commune nouvelle du département de l'Ain», La Tribune républicaine, 13 gener 2016.
# Valentin Clastrier

Valentin Clastrier (Niça, 1947) és un dels pocs intèrprets del món especialitzat en música contemporània per a la Viola de roda; abans de Clastrier, l'instrument s'utilitzava principalment en la interpretació de músiques europees medievals i populars.
Va començar la seva carrera com a guitarrista i es va introduir a la Viola de roda el 1970. El seu instrument té 27 cordes en lloc de les sis convencionals. Des del 2006, Clastrier treballa juntament amb Wolfgang Weichselbaumer en un nou prototip.
S'han enregistrat les composicions originalment sorprenents de Clastrier per a l'instrument (tant en versions acústiques com electroacústiques), en col·laboració amb altres músics creatius europeus (inclosos els tubistes i serpistes Michel Godard, l'acordionista Jean-Louis Matinier, el saxofonista / clarinetistes Michaël Riessler i Louis Sclavis, i els percussionistes Gérard Siracusa i Carlo Rizzo).

## Referències

* ↑ https://weichselbaumer.cc

## Enllaços externs

* https://www.valentinclastrier.com
# Uthman

Uthman és el nom dels següents personatges:
* Uthman ben Umara ben Khozaima, ostikan d'Armènia (778 - 785)
* Uthman ibn Abi-Bakr, rei de València (1085)
* Uthman ibn Abi-Nissa al-Khathamí, valí de l'Àndalus (728 -729)
* Uthman ibn Affan (~579 - 656), tercer califa de l'islam
* Uthman ibn Ali (Tunis, 1763 - 1814), bey de Tunis el 1814
* Uthman ibn Naissa, valí de Narbona
* Aban ibn Uthman ibn Affan (? - Medina, 723 /724), governador de Medina al segle VII
* Abu-Úmar Uthman, emir hàfsida (1435)
* Abu-Uthman Saïd ibn al-Hàkam al-Quraixí (Tavira, Gharb al-Àndalus, 1204 - Madina Manurqa, 1282), rei de Menorca (1234-1282)
* Al-Aziz Uthman ibn Salah-ad-Din, sultà aiúbida d'Egipte
* Al-Mansur Uthman, soldà mameluc del Caire de la dinastia burjita o circassiana (1453)
* Kizil Arslan Uthman, atabeg ildegízida de l'Azerbaidjan (1186-1191)
# Xiroki (Prókhorovka)

* Per a altres significats, vegeu «Xiroki».
Xiroki - Широкий (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 66 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# El cementerio de los pájaros

El cementerio de los pájaros és una obra de teatre de Antonio Gala, estrenada en Bilbao el 8 de setembre de 1982.

## Argument

Amb l'intent de cop d'estat del 23-F com a teló de fons, els germans Deogracias i Nicodemo Aguayo, les seves respectives esposes, Emilia i Martina i la neta Laria ofegats per la pressió que sobre els quatre exerceix Juan Bautista el pare d'ells planegen el seu assassinat i el duen a terme.

## Estrena

* Direcció: Manuel Collado.
* Escenografia: Gerardo Vera.
* Intèrprets: Irene Gutiérrez Caba (Emilia), Encarna Paso, Miguel Ayones, Gabriel Llopart, Manuel de Blas, Emma Suárez.
* Regidor d'Escena: Jesús Morgado

## Referències

* Antonio Gala's "El cementerio de los pájaros" and The Problem of Freedom. Wilma Newberry. State University of New York
* Semiotic theory and practice. Michael Herzfeld,Lucio Melazzo
* Crítica del estreno en el Diario El País de 18 de septiembre de 1982
* Crítica del estreno en el Diario ABC de 20 de septiembre de 1982
* Reseña del estreo en Barcelona en el Diario La Vanguardia, de 28 de octubre de 1983
# Le Ponchel

Le Ponchel és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2018 tenia 211 habitants.
Fins a la fi de l'antic règim era la seu d'una senyoria. El nom provindria d'un petit pont (poncel, ponceau, ponchel) a l'Authie.

## Demografia

El 2007 la població de Le Ponchel era de 224 persones. Hi havia 90 famílies. Hi havia 129 habitatges dels quals 93 eren habitatges principals, 29 segones residències i 7 eren desocupats. Tots els 123 habitatges eren cases.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 148 persones de les quals 104 eren actives. Hi havia una empresa alimentària, una de construcció, dues d'hostatgeria i restauració. L'únic establiment comercial que hi havia el 2009 era una fleca. L'any 2000 hi havia 8 explotacions agrícoles. El 2009 hi havia una escola maternal integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes.

## Referències

* ↑ APictche. «Le Ponchel, Pas-de-Calais, informations» (en francès), 29-10-2015. [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements et de services dans le domaine du commerce en 2009
# Oneseat.eu

Oneseat.eu fou una campanya perquè el Parlament Europeu mantingui la seu de Brussel·les i clausuri la d'Estrasburg. Aquesta campanya va començar per Cecilia Malmström, una eurodiputada sueca del Partit Europeu Liberal Demòcrata Reformista, l'abril del 2006. La petició va ser establerta en resposta a la despesa anual de 200 milions euros provinents dels contribuents de la Unió Europea, a causa del moviment del Parlament de Brussel·les a Estrasburg durant quatre dies cada mes. La campanya va obtenir un milió de signatures i es va tractar en 2008 i apareix regularment, però ha quedat bloquejada perquè aquest canvi requereix la unanimitat, i té el bloqueig de França.

## Referències

* ↑ «One Seat» (en anglès). European Conservatives and Reformists Group. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ Ripoll Servent, Ariadna. The European Parliament (en anglès). Macmillan International Higher Education, 2017, p. 29. ISBN 1137407093.

## Vegeu també

* Institucions de la Unió Europea

## Enllaços externs

* oneseat.eu website (per signar o llegir els arguments en contra que el Parlament Europeu tingui dues seus, disponible en les 20 llengües oficials de la UE)
# Lawrenceburg (Kentucky)

Lawrenceburg és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 9.014 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lawrenceburg tenia 9.014 habitants, 3.545 habitatges, i 2.524 famílies. La densitat de població era de 938,1 habitants/km².
Dels 3.545 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,1% hi vivien parelles casades, en un 12,4% dones solteres, i en un 28,8% no eren unitats familiars. En el 24,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 32,1% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.329$ i la renda mediana per família de 47.455 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.959$ mentre que les dones 24.621$. La renda per capita de la població era de 17.810$. Entorn del 6% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lawrenceburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lawrenceburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Riu Bellós

El riu Bellós és un curs d'aigua de la península ibèrica, afluent del Cinca. Discorre pel nord de la província espanyola d'Osca. El riu neix als Pirineus. El seu curs segueix una direcció sud i, després de deixar a la seva dreta localitats com Vió i Puyarruego i a la seva esquerra Puértolas i Escalona, acaba desembocant al Cinca prop d'aquesta última. Apareix descrit al quart volum del Diccionari geogràfic-estadístic-històric d'Espanya i les seves possessions d'Ultramar de Pascual Madoz. A mitjans del segle XIX, segons Madoz, en el seu curs es pescaven excel·lents truites. Pertany a la conca hidrogràfica de l'Ebre i les seves aigües acaben abocades a la Mediterrània.

## Referències

* ↑ Madoz 1846, p. 154

## Bibliografia

* Madoz, Pascual. «Bellos». A: Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, 1846.
# Mizraïta-(Ce)

La mizraïta-(Ce) és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la magnetoplumbita.

## Característiques

La mizraïta-(Ce) és un òxid de fórmula química Ce(Al$_{11}$Mg)O$_{19}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i publicada en desembre de l'any següent. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques de la Universitat de Milà (Itàlia), amb el número de registre: mcmgpg-h2022-005.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Mizra, a la vall de Yizre’el (Districte del Nord, Israel), on es troba en forma d'inclusions en xenocristalls de corindó.

## Referències

* ↑ «Mizraite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 octubre 2022].
* ↑ Ma, Chi; Cámara, Fernando; Bindi, Luca; Toledo, Vered; Griffin, William L. «New Minerals from Inclusions in Corundum Xenocrysts from Mt. Carmel, Israel: Magnéliite, Ziroite, Sassite, Mizraite-(Ce) and Yeite». Materials, 16, 24, 01-01-2023, pàg. 7578. DOI: https://doi.org/10.3390/ma16247578 [Consulta: 15 març 2024].
# Manuel Marqués i Puig

Manuel Marqués i Puig (Vilanova i la Geltrú, 1860- Sant Sebastià, 7 de novembre de 1937) fou un empresari català, president de Foment del Treball Nacional. Era fill de l'indià vilanoví Isidre Marquès i Riba, creador de la fàbrica Puig, Rafecas, Marqués y Cía. Va heretar la fàbrica el 1881 amb la mort simultània del seu pare i del seu germà gran Isidre Marquès i Puig. Ben assessorat, es casà amb la vídua del seu germà i Francesc Cabana i Vancells el caracteritza com a prototip del paternalisme empresarial. Fins 1897 mantindria la raó social com a Marqués Hermanos, i posteriorment es convertirà en empresa personal fins que el 1918 es convertirà en societat anònima.
Va ser membre del consell d'administració de la Societat Espanyola d'Electricitat. Juntament amb Josep Bertran va prendre la iniciativa de situar la companyia –en aquell moment en una difícil situació econòmica i sense poder accedir a l'enllumenat públic de la ciutat de Barcelona - en condicions d'aprofitar l'oportunitat que suposava la celebració de l'Exposició Universal de Barcelona de 1888. La Societat Espanyola d'Electricitat va ser proveïdora la l'exposició i aquesta li serví com a plataforma comercial.
El 1905 fou nomenat president de Foment del Treball Nacional, càrrec que va ocupar fins 1907. També va formar part de la junta directiva de la Caixa de Pensions, conseller de la Societat Anònima Cros, vicepresident de la Societat Econòmica d'Amics del País i membre de la Junta d'Obres del Port de Barcelona. Entre 1911 i 1920 formà part de la junta d'administració del Banc de Barcelona i el 1912 fou proposat a president de la Cambra de Comerç de Barcelona, però la coincidència amb mort de la seva esposa el va empentar a renunciar al càrrec. El 1911 va comprar cal Xuriguer i va electrificar els establiments. Fins 1932 va mantenir el caràcter familiar de l'empresa, i aleshores esdevingué societat anònima.
Quan esclatà la guerra civil espanyola va fugir de Barcelona i es va establir a Sant Sebastià, on va morir el 7 de novembre de 1937.

## Referències

* ↑ «Manuel Marqués i Puig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Maluquer de Motes, Jordi «Los pioneros de la segunda revolución industrial en España: la Sociedad Española de Electricidad (1881-1894)» (pdf) (en castellà). Revista de Historia Industrial, número 2, 1992, pàgina 136 [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Yolanda Blasco-Martel, Carles Sudrià i Triay. Banc de Barcelona, 1874-1920, El. Decadència i fallida, p. 112-113
* ↑ Josep Ferrer i Vidal. Autoritat moral i prestigi industrial
# Vapors (pel·lícula)

Vapors (títol original: Steaming) és una pel·lícula britànica dirigida per Joseph Losey el 1984 i estrenada l'any 1985. Ha estat doblada al català

## Argument

Les converses intimes i els problemes diaris d'un grup de dones que freqüenten regularment un bany turc en un barri popular de Londres.

## Repartiment

* Vanessa Redgrave : Nancy
* Sarah Miles : Sarah
* Diana Dormo : Violeta
* Brenda Bruce : Mrs. Meadows
* Felicity Dean : Dawn
* Sally Sagoe : Celia

## Comentari

* L'acció de Vapors, última obra de Joseph Losey, té lloc totalment a l'interior de banys turcs.
| « | Aquest univers clos entre dones - en el qual el sexe masculí no té dret a entrar - recorda Set dones), darrer film de John Ford, estrenat el 1966, on un grup de dones es troba en una missió fronterera aïllada del món. | » |
(Penny Starfield, Losey i les dones en "Steaming", a L'univers de Joseph Losey, Corlet-Télérama).
* Tanmateix, si John Ford tracta també de l'univers femení, el drama de la seva pel·lícula se situa en el conflicte entre dones i assaltants indígenes. Steaming més aviat està a prop de Dones (1939) de George Cukor on, en l'ambient d'un institut de bellesa, The Women en tràmits de divorci conversen de la seva vida de parella i sobretot dels seus homes.
| « | Tanmateix, les seves cures només són superficials, per restaurar la bellesa exterior. Al contrari, els banys de vapor penetren fins a l'interior de les dones d' Steaming, permetent una depuració fisica i psicològica. | » |
(Penny Starfield, op.cit)
* El medi tancat dels banys pot, de nou, suscitar la impressió de trobar en Steaming el tancament característic d'una part de l'obra de Joseph Losey. Però la pel·lícula descriu sobretot una sortida positiva d'un context asfixiant, el de la vida diària en una gran ciutat. Els banys són aquí una escapada cap a un refugi de pau i de meditació.
* Steaming és doncs el contrari d'una pel·lícula testamental o d'un cant del cigne.
| « | Se sent una ebullició. (...) L'obra de Losey és sempre "en progrés" (work in progress , segons la fórmula anglesa), reflex d'una lluita continua, insistent, verdadera "revenja de la vida" (...) | » |
(P. Starfield).
| « | Un gran pel·lícula a la vegada sensual i púdica. | » |
(a: Diccionari mundial de les pel·lícules, sota la direcció de Bernard Rapp i Jean-Claude Lamy, Editorial Larousse).

## Referències

* ↑ esadir.cat. . esadir.cat.
* ↑ The New York Times. Steaming (en anglès). The New York Times.
Viccionari