OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deaver

Deaver és una població dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 177 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Deaver tenia 177 habitants, 65 habitatges, i 44 famílies. La densitat de població era de 67 habitants/km².
Dels 65 habitatges en un 46,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 4,6% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 26,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 17,5% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.071 $ i la renda mediana per família de 34.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.563 $ mentre que les dones 15.938 $. La renda per capita de la població era de 14.134 $. Entorn del 14% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Deaver». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Deaver». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Jardí Víctor Català

El Jardí Víctor Català és un jardí històric de Sant Martí d'Empúries, al municipi de l'Escala inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli emmurallat de Sant Martí d'Empúries, al sector nord del veïnat i amb l'accés des del carrer de la Francesa.
Es tracta d'un jardí de planta rectangular, el qual aprofita el tram nord de la muralla medieval de Sant Martí com un dels murs de tanca del recinte. La tanca davantera presenta l'obertura d'accés a l'interior, delimitada per un arc de mig punt doble de ferro. A l'interior, un altre mur de tanca de pedra amb el pas obert al centre, divideix el recinte en dues parts. La part davantera del jardí té un sortidor rectangular al centre en desús, jardineres d'obra als laterals i diversos arbres repartits per l'espai. La part posterior presenta dos bancs de pedra adossats als murs laterals del recinte i, adossat a la muralla, un altre banc de pedra amb el coronament sinuós, de la mateixa manera que els dos murs anteriors. Al seu costat hi ha un fals pou bastit amb carreuons de pedra, amb el basament decorat. A l'extrem nord-est hi ha unes estretes escales de pedra que permeten l'accés a la muralla. Tota la construcció és bastida amb pedra de diverses mides, algunes ben escairades i altres no, disposades formant filades regulars. És força probable que les peces més regulars procedeixin de les ruïnes de la mateixa muralla.

## Història

Jardí construït per ordre de l'escriptora Caterina Albert i Paradís (l'Escala, 1869-1966) coneguda amb el sobrenom de Víctor Català. Fou una escriptora catalana que participà en el moviment del Modernisme i en fou autora d'una de les seves obres literàries cabdals, la novel·la Solitud, el 1905. Encara que roman obert, és de propietat privada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Jardí Víctor Català». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Jardí Paleobotànic de Mata

El Jardí Paleobotànic de Mata està situat al carrer del Sertão, 67, a la ciutat de Mata, a l'estat de Rio Grande do Sul, Brasil.

## Descripció

És una reserva de fòssils naturals i comprén una àrea de 36.000 m². Conté un bosc petrificat conservat al seu lloc d'origen. És en la Formació Caturrita i data del Triàsic superior.

## Referències

* ↑ «Secretária de Turismo do Rio Grande do Sul.» (en portugués). Arxivat de l'original el 7 de febrer de 2012. [Consulta: 29 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Ajuntament Municipal de Mata.
# Javier Olivera

Javier Olivera (Buenos Aires, 1969) és un artista visual, director i guionista de cinema argentí que resideix i treballa en Madrid, Espanya. És fill del reconegut director de cinema Héctor Olivera, fillol de Fernando Ayala, i nét del possible "creador" del subtitulat, Alberto Etchebehere.

## Activitat professional

Va aprendre pintura amb Luis Felipe Noé i amb Eduardo Stupía, després va estudiar cinema als Estats Units en la University of California UCLA i literatura en la Fundació Ortega y Gasset d'Espanya. En cinema va coescriure i va dirigir pel·lícules que van ser exhibides en festivals i mostres internacionals, com ara El visitante (1999), El camino (2000), Floresta (2007), Mika, mi guerra de España (2013) i La sombra (2015). va codirigir amb Héctor Olivera i Alejandro Maci la sèrie unitària Laura y Zoe emesa el 1998 per (Canal 13) protagonitzada per Cecilia Roth i Susú Pecoraro. Va dirigir sèries i vídeos documentals per Bacua, Instituto Nacional de Asuntos Indígenas, Canal Encuentro, Telesur i UNICEF i, en forma paral·lela, des de 1990 va realitzar obres -pintures, fotos, vídeos monocanal i vídeo instal·lacions- que van ser exhibits dins i fora del seu país en centres culturals galeries d'art i museus en mostres individuals i col·lectives, algunes de les quals formen part de col·leccions privades a l'Argentina, Espanya, els Estats Units i França.

## Filmografia
### Direcció

* La extraña. Notas sobre el (auto) exilio (2018)
* La sombra (2015)
* Mika, mi guerra de España (2013)
* Floresta (2007)
* El camino (2000)
* El visitante (1999)

### Intèrpret

* Revolución, el cruce de Los Andes (2010) com Bernardo O' Higgins

### Producció

* La sombra (2015)
* Mika, mi guerra de España (2013)

### Guionista

* La sombra (2015)
* El patrón: radiografía de un crimen (2014)
* Mika, mi guerra de España (2013)
* El camino (2000)
* El visitante (1999)

### Fotografia

* La sombra (2015)

### Muntatge

* La sombra (2015)

### Argument

* El camino (2000)

### Col·laboració en el guió

* El mural (2010)

### Meritori de direcció

* El año del conejo (1987)

### Meritori de producció

* Buenos Aires Rock (1983)

### Director assistent

* El mural (2010)

### Making of

* Una sombra ya pronto serás (1994)

## Premis i candidatures
### Academia de las Artes y Ciencias Cinematográficas de la Argentina, 2015

* Premi al millor guií adoptat per El patrón: radiografía de un crimen compartit amb Sebastián Schindel i Nicolás Batlle.

### Asociación de Cronistas Cinematográficos de la Argentina, Premis Cóndor de Plata 2016

* Candidat al Premi al Millor Documental La sombra
* Candidat al Premi al Millir Guió Adaptat, El patrón: radiografía de un crimen compartit amb Sebastián Schindel i Nicolás Batlle.

### Premis Cóndor de Plata 2010

* Candidat al Premi a la Millor Ópera Prima
* El visitante

## Referències

* ↑ Javier Olivera a Lens Escuela
* ↑ «El film “La sombra” presentado por su director Javier Olivera desde Argentina». Arxivat de l'original el 15 de gener de 2018. [Consulta: 12 gener 2018].

## Enllaços externs

* Informació sobre Javier Olivera a Cine Nacional
# Javier Omar Delgado Papariello

Javier Omar Delgado Papariello (Montevideo, 8 de juliol de 1975) és un futbolista internacional uruguaià que juga actualment en la posició de centrecampista al Rampla Juniors Fútbol Club del seu país.

## Enllaços externs

* Javier Delgado a National-Football-Teams.com (anglès)
* Estadístiques de la Primera Divisió de l'Argentina (castellà)
# John Monroe Van Vleck

John Monroe Van Vleck (Stone Ridge, 4 de març de 1833 - Middletown, 4 de novembre de 1912) va ser un matemàtic i astrònom estatunidenc, professor de la Universitat Wesleyana (Connecticut). L'observatori astronòmic d'aquesta universitat porta el seu nom.

## Vida i Obra

Van Vleck, que havia treballat dos anys al Nautical Almanac Office de Cambridge (Massachusetts), va ser des de 1853 professor de matemàtiques de la Universitat Wesleyana (Connecticut), en la que ell mateix havia estudiat. Ell va ser un dels líders en atribuir un clar sentit de professionalitat i de missió als membres docents de la institució. Va ser rector de la universitat durant dos períodes: 1872-1873 i 1887-1889. Va ser professor en aquesta universitat fins que es va retirar el 1904 (més de 50 anys) i encara va continuar com a professor emèrit fins a l'any de la seva mort el 1912.
Va ser vicepresident de la Societat Americana de Matemàtiques des de 1904 i membre de l'Acadèmia d'Arts i Ciències de Connecticut.
Les seves obres més destacables són taules astronòmiques. Per aquest motiu, l'observatori de la universitat porta el seu nom per honorar-lo. Entre els seus deixebles destaca Henry Seely White.

## Referències

* ↑ Potts, 1992, p. 119.
* ↑ Potts, 1992, p. 138.
* ↑ Murdin, 2000, p. 1.

## Bibliografia

* Murdin, Paul «Van Vleck Observatory» (en anglès). Encyclopedia of Astronomy and Astrophysics, 2000. DOI: 10.1888/0333750888/1791.
* Potts, David Bronson. Wesleyan University, 1831-1910: Collegiate Enterprise in New England (en anglès). Yale University Press, 1992. ISBN 0-300-05160-3.

## Enllaços externs

* «John Monroe van Vleck (1833-1912)». New Netherland Institute. [Consulta: 12 setembre 2018]. (anglès)
# Joan Alzina i Melis

Joan Alzina i Melis (Capdepera, 27 de març de 1883 - Madrid, 21 de gener de 1979) fou un psiquiatre, assagista i pedagog mallorquí.
Al 1899 es traslladà a Barcelona per estudiar medicina. Aquell mateix any, un grup d'estudiants entre els quals es trobaven a més d'Alzina Melis, Joan Baptista d'Aguilar-Amat i Banús, Francesc Badia i Guia, Josep Balcells i Masó, Josep Maluquer i Nicolau, Salvador Maluquer i Nicolau, Josep M. Mas de Xaxars i Antoni Novellas i Roig, van impulsar i fundar la Institució Catalana d'Història Natural. Va tenir coneixença amb Josep Carner, el qual l'animà a col·laborar a la revista literària Catalunya, entre el 1903 i el 1905. Finalitzats els seus estudis en medicina, va obtenir una beca per anar a especialitzar-se en psiquiatria a Bolonya.
Especialitzat en psicopedagogia, al 1917 fou un dels impulsors de l'Institut per a infants deficients creat l'Ajuntament de Barcelona, i que al 1921 s'establí a Vil·la Joana. Aquest centre feia servir els mètodes d'educació especial més avançats de l'època, i del qual, Alzina i Melis fou director des del 1923.
Publicà diferents articles especialitzats, entre els quals destaca La delincuencia y la frenastenia (1930), i El Reflex òculo-cardíac en els nens sans i El Reflex òculo-cardíac en psiquiatria i neuropatologia, publicats entre 1913-34.
El 2017 es va publicar un llibre sobre la seva vida i obra.

## Referències

* ↑ Flaquer, Miquel. Joan Alzina i Melis (1883-1979), psiquiatre i pedagog. Palma: Govern de les Illes Balears, 2017, p. 46 i p. 475.
* ↑ «Joan Alzina i Melis (1883 ·1979)». civtat.cat. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ «Joan Alzina i Melis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Capó, B. «Un libro profundiza en la vida del psiquiatra y pedagogo Joan Alzina». Diario de Mallorca, 14-12-2017 [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ «Presentació de “Joan Alzina i Melis, psiquiatre i pedagog”». capvermell.org. [Consulta: 9 maig 2018].
# Dacriocistitis

La dacriocistitis és una inflamació del sac lacrimal, degut a l'obstrucció o infecció del conducte nasolacrimal. El terme deriva del grec dákryon (llàgrima), cysta (sac), i -itis (inflamació). Causa dolor, enrogiment i inflamació a la part interna de la parpella inferior i epífora. Quan l'obstrucció del conducte nasolacrimal és secundària a una obstrucció congènita es coneix com a dacriocistocele. És més comunament causada per Staphylococcus aureus i Streptococcus pneumoniae. La complicació més freqüent és la ulceració de la còrnia, sovint en associació amb S. pneumoniae. Els pilars del tractament són els antibiòtics orals, compreses calentes, i l'alleujament de l'obstrucció del conducte nasolacrimal per dacriocistorrinostomia.

## Referències

* ↑ «Dacryo- definition». [Consulta: 18 maig 2009].
* 1 2 3 Oill PA, Montgomerie JZ, Cryan WS, Edwards JE «Specialty conference. Infectious disease emergencies. Part V: patients presenting with localized infections». The Western Journal of Medicine, 126, 3, març 1977, pàg. 196–208. PMC: 1237503. PMID: 349885.
# Dieter Quester

Dieter Quester va ser un pilot de curses automobilístiques austríac que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 30 de maig del 1939 a Viena, Àustria. A la Fórmula 1 Dieter Quester va debutar a la setena cursa de la temporada 1969 (la vintena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 3 d'agost del 1969 el GP d'Alemanya al circuit de Nürburgring.
Va participar en un total de dues curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades no consecutives (1969 i 1974) aconseguint una novena posició final com a millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Posició | Punts |
| 1969 | BMW | BMW (F2) | BMW | SUD | ESP | MON | HOL | FRA | GBR | ALE NVS | ITA | CAN | USA | MEX | | | | | - | 0 |
| 1974 | Surtees | Surtees | Cosworth | ARG | BRA | SUD | ESP | MON | BEL | SUE | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT 9 | ITA | CAN | USA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Joan Icart i Aymerich

Joan Icart i Aymerich (Granollers, Vallès Oriental, 31 de desembre de 1871 - Montcada i Reixac, Vallès Occidental, 20 de setembre de 1936), fou un sacerdot català.
Rebé la formació sacerdotal al Seminari Conciliar de Barcelona, i el 1895 celebrà la seva primera missa. Fou coadjutor de la parròquia de Ripollet, del Sant Esperit de Terrassa i de Santa Anna de Barcelona, entre d'altres càrrecs. Exercí també de prevere a la basílica de Sant Josep Oriol de Barcelona, de la qual prengué possessió com a primer rector del 2 de setembre de 1918, fent-ne l'entrada el solemne el 19 de gener de l'any següent, fins a la seva mort.
Durant la visita apostòlica que el cardenal i nunci del Vaticà Federico Tedeschini féu a Catalunya l'any 1928, Icart fou un dels tres rectors amb qui s'entrevistà Tedeschini.
El 1935 és nomenat com a Prelat Domèstic de Sa Santedat. També fou Conseller d'Economia del Seminari Conciliar de Barcelona. Fou detingut el 20 de setembre de 1936 juntament amb el seu vicari Mn. Lluis Rocabert, i assassinat aquell mateix dia.

## Referències

* 1 2 3 4 Un Seminario mártir : notas biográficas e históricas : el Seminario Conciliar de Barcelona durante el período rojo (en castellà). Barcelona: Seminario Conciliar, 1940, p. 24. OCLC 807823122.
* ↑ López Teulón, Jorge «Montcada del Obispo». Religión en Libertad, 16-06-2011.
* ↑ «Síntesi cronològica». Portal de la Parròquia de Sant Josep Oriol. [Consulta: 26 abril 2022].
* ↑ Corts i Blay, Ramon «La visita apostòlica de 1928 del nunci Tedeschini a Barcelona. Un intent de repressió d’una pastoral en català». Analecta Sacra Tarraconensia, 2008, pàg. 61.
* ↑ Félix Ballesta, Maria Ángeles. La "Cuestión catalana" (1922-1932) según el Archivo Secreto Vaticano (en castellà). Barcelona: Universitat Pompeu Fabra, octubre de 2018, p. 304. ISBN 9788488042842. OCLC 1120523892.
* 1 2 Un Seminario mártir : notas biográficas e históricas : el Seminario Conciliar de Barcelona durante el período rojo (1940), p. 25
# Desenvolupador web

Un desenvolupador web és un programador que està especialitzat, o que està involucrat de manera particular, a desenvolupar aplicacions de la World Wide Web o aplicacions distribuïdes en xarxa que s'executen per mitjà d'eines de desenvolupament, en HTTP d'un servidor web a un navegador web.

## Perfil laboral

Els desenvolupadors web poden treballar en qualsevol tipus d'organismes, incloent-hi grans empreses, governs, i petites i mitjanes empreses, o per compte propi com a treballadors autònoms. Alguns desenvolupadors web treballen per a organismes com a treballadors fixos amb jornada completa; mentre que probablement d'altres treballen com a consultors independents o en qualitat de prestadors de serveis a agències de treball.

## Tasques

Les aplicacions web solen tenir tres o més capes i, segons la mida de l'equip en què el desenvolupador treballi, el desenvolupador es pot especialitzar en una o més d'aquestes capes, o pot adoptar un rol més interdisciplinari. Per exemple, en un equip de dues persones, un desenvolupador pot dedicar-se a les tecnologies del costat del client (frontend), com ara HTML, JavaScript, CSS, i a les infraestructures que s'executen al costat del servidor (backend) (com ara, Perl, Python, Node.js, Ruby, PHP, Java, ASP, .NET, .NET MVC) utilitzades per distribuir continguts i scripts al client. Per contra, l'altre desenvolupador pot concentrar-se en la interacció entre les infraestructures que s'executen al costat del servidor, el servidor web i el sistema de la base de dades.
Així mateix, segons la mida de l'organisme, els desenvolupadors esmentats poden treballar braç a braç amb un redactor de continguts, un assessor de màrqueting, un dissenyador de webs, un productor de webs, un gestor de projectes, un arquitecte de programari o un administrador de base de dades, o poden fer-se càrrec ells mateixos de tasques com el disseny web o la gestió de projectes.

## Referències

* ↑ James Avery, Jim Holmes. Windows Developer Power Tools (en anglès). O'Reilly Media, Inc., 2007, p. 1091. ISBN 0596527543.
* ↑ Multiple (wiki). http://docforge.com/wiki/Web_application#Components. Docforge. Consultat el 07/12/2012
* ↑ Multiple (wiki). http://docforge.com/wiki/Web_development Arxivat 2014-02-28 a Wayback Machine. Docforge. Consultat: 07/12/2012
# Desenvolupament cognitiu

El desenvolupament cognitiu és el procés pel qual un nen aprèn a conèixer l'entorn i com això afecta el seu cervell i les connexions neuronals que s'hi estableixen. Aquest desenvolupament permet tractar amb conceptes com el nombre, l'espai, el llenguatge, l'autoconsciència, la relació d'idees i la percepció de l'altre.
El principal teòric és Jean Piaget, que divideix aquest desenvolupament en 4 estadis: l'estadi sensorial, que està dividit en sis subestadis: exercici dels reflexos (0-1 mes), esquemes simples (1-4 mesos), descobriments de procediments (4-8 mesos), conducta intencional (8-12 mesos), descobriment per experimentació (12-18 mesos) i representació mental (18-24 mesos) i en aquest, l'infant aprèn a relacionar-se amb el medi mitjançant els sentits i les habilitats motores; l'estadi preoperacional, que abasta des dels 2 fins als 7 anys i, l'infant utilitza el pensament simbòlic per entendre el món. A més a més, és capaç d'operar amb conceptes i representacions no immediates; l'estadi operacional concreta que es desenvolupa entre els 7 i els 11 anys i, l'infant comença a entendre i aplicar operacions o principis lògics de forma objectiva i racional i; l'estadi operacional formal, que és aproximadament a partir dels 11/12 anys i, els adolescents ja tenen la capacitat de pensar de manera abstracta i raonar de forma analítica. Adquireixen el raonament adult en una progressiva abstracció i pluralitat de punts de vista.
Aquest camp d'estudi relaciona disciplines com l'educació, la psicologia, la neurociència i la biologia. S'ha intentat extrapolar a altres àrees, com l'anàlisi de l'evolució de la fe.
# Josep Manel Casanova i Capdevila

Josep Manel Casanova i Capdevila (Barcelona, 11 de febrer de 1951 - Màlaga, 6 d'agost de 2017) fou un futbolista català de la dècada del 1970, i més tard entrenador i director tècnic. En la seva etapa futbolística fou conegut com a José Manuel.

## Trajectòria

Es formà al CF Damm, on es proclamà subcampió d'Espanya juvenil. El 1969 fitxà pel CE Sabadell però una lesió estroncà la seva primera temporada i la següent jugà a l'equip B. El 1971 fou cedit al Terrassa FC, i el gener de 1973 al CE Júpiter. En acabar aquesta temporada signà per la UE Sant Andreu, on jugà dues temporades a Segona Divisió.
L'any 1975 fou incorporat pel RCD Espanyol, club amb el qual jugà quatre temporades a primera divisió. La temporada 1979-80 retornà al Sant Andreu. Una greu lesió l'obligà a abandonar el futbol encara jove. Fou president durant quatre anys de l'Agrupació de Veterans de l'Espanyol, i la temporada 1984-85 entrà a formar part del futbol base blanc-i-blau, essent entrenador dels equips de formació, segon entrenador del primer equip en diverses ocasions i director tècnic. També fou entrenador del CE Júpiter i director del futbol base del Màlaga CF.

## Referències

* ↑ «Jugadors destacats». CF Damm. Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «JOSE MANUEL CASANOVAS CAPDEVILA». Mundo Deportivo, 02-04-1969. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «CASANOVA CAPDEVILA, José Manuel». Web del CE Sabadell. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «Los cedidos a otros clubs». Mundo Deportivo, 01-09-1971. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «José Manuel, procedente del Sabadell, última adquisición del Júpiter». Mundo Deportivo, 19-01-1973. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «JOSÉ MANUEL CASANOVA CAPDEVILA». fuerzaperica.com. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «José Manuel: Yo cantera». Mundo Deportivo, 09-07-1987. [Consulta: 20 gener 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Josep Manel Edo i Bellido

Josep Manel Edo i Bellido (Vilanova i la Geltrú, 18 de setembre de 1980) és un antic jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1990 i 2000.

## Trajectòria

Es va formar en les categories inferiors del FC Barcelona, i va anar pujant de categoria fins al primer equip. Era un jugador que sempre tenia una solució o un recurs. També va jugar en el Club Patí Vilanova, i en el Tenerife. Problemes cardíacs van provocar la seva retirada prematura de l'hoquei l'any 2006.
Va ser campió de món amb Catalunya al Campionat del Món "B" d'hoquei patins masculí 2004 i va jugar diversos Europeus i Mundials en categories inferiors de la selecció espanyola.
El seu pare és el també ex jugador Manel Edo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sóc viu gràcies a la revisió mèdica que em van fer a Tenerife». eixdiari.cat. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Josep Manel Edo i Bellido». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Perfil a rinkhockey.net». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Juan Pagés García

Juan Pagés García, lutier. Nascut a Écija vers el 1739, treballà a Cadis al carrer de l'Arco de Garaycochea entre els anys 1787 i 1813. Morí a Cadis el 1821.
Els seus fills Juan i Joseph treballaren també a la mateixa ciutat, dedicats amb gran èxit a la construcció de guitarres. Les seves guitarres, de gran qualitat, segueixen les pautes de construcció dels seus contemporanis andalusos. Com molts constructors de l'època, Juan Pagés alternà el seu camp de treball de guitarrer amb el de la luteria.

## Bibliografia

* Els nostres luthiers : escultors del so. Exposició del 8 de maig al 7 de juliol de 1996, Capella de Santa Àgata, Museu de la Música.. Barcelona: Museu de la Música de Barcelona, 1996. ISBN 8476097883 [Consulta: 22 maig 2013].
* Vannes, René. Dictionnaire Universel des luthiers. Bruxelles: Les Amis de la Musique, 1972.

## Enllaços externs

* Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. Guitarra de Juan Pagés al Museu de la Música de Barcelona
# Clot de l'Abeller

El Clot de l'Abeller és un clot -petita vall molt tancada- del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres del poble de Vilamolat de Mur.
Està situat a prop i al costat sud-est del nucli del poble, al sud de lo Tancat Nou i al nord de la Planta de Josep. Les seves aigües van a parar a la llau del Clot del Roure.