OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schumacherita

La schumacherita és un mineral de la classe dels fosfats. Fou anomenada així en honor de Friedrich Schumacher, professor de mineralogia de la Universitat de Freiberg i Bonn (Alemanya). Pertany al grup de la preisingerita i forma part de la sèrie de la petitjanita-schumacherita i la de la preisingerita-schumacherita.

## Característiques

La schumacherita és un vanadat de fórmula química Bi₃(VO₄)₂O(OH). Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schumacherita pertany a «08.BO: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: preisingerita, petitjeanita, nacafita, atelestita, hechtsbergita, smrkovecita, kombatita, sahlinita, heneuïta, nefedovita, kuznetsovita, artsmithita i schlegelita.

## Formació i jaciments

És un mineral molt rar que s'ha trobat en zones oxidades de dipòsits hidrotermals rics en bismut. S'ha descrit associada a pucherita, namibita, quars (Schneeberg, Alemanya); bismutita, bismutoferrita, bismutostibiconita, koechlinita, namibita (Califòrnia, EUA); beyerita, namibita (Colorado, EUA); mrazekita i pucherite (Morass Creek, Austràlia).

## Referències

* ↑ «Schumacherite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Schumacherite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 8 gener 2019].
* 1 2 «Schumacherite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 8 gener 2019].
# Santmiquel (Sant Bartomeu del Grau)

Santmiquel és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres pisos, de planta rectangular i teulada a doble vessant. De construcció unitària, presenta totes les obertures amb llindes de pedra, la de la porta amb la inscripció 1759 JOANES CASAURINA ME FECIT.

## Història

La casa va ser construïda per Joan Casaurina el 1759 segons indica la llinda de la porta principal.
El nom de Santmiquel possiblement és degut a la presència en aquest lloc de l'església de Sant Miquel de l'Erm, actualment desapareguda. La única referència conservada sobre el lloc on s'ubicava aquesta església és el nom d'aquesta masia.

## Referències

* 1 2 3 «Santmiquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Senyoria de Montlhéry

La senyoria de Montlhéry fou una jurisdicció feudal del Regne de França a la regió de París veïna de Montmorency. La senyoria va estar en mans d'una branca júnior de la casa de Montmorency. Bucard I, mort el 958, va tenir dos fills: el gran Bucard II el Barbut va rebre del rei Robert II de França la terra de Montmorency. Tibald anomenat Fila Estopa, i els seus descendents van adquirir Montlhéry i Rochefort; va ser propers dels reis.
Però a causa de desgràcies causades per famílies rivals i perquè els senyors es dedicaven a vegades al bandidatge, foren eliminats per Lluís VI de França. Alguns membres de la família van participar en les Croades i Melisenda de Montlhéry, esposa d'Hug de Rethel, fou la mare de Balduí II de Jerusalem, comte d'Edessa i rei de Jerusalem, mentre la seva germana Elisabet de Montlhéry fou la mare de Joscelí I d'Edessa (Joscelí de Courtenay), comte d'Edessa; una tercera germana, Alix, esposa d'Hug de Puiset, fou la mare de Galerà de Puiset governador del comtat d'Edessa, i d'Hug II de Puiset I comte de Jaffa.

## Genealogia

La genealogia presenta alguns punts foscos si bé l'origen comú amb els Montmorency és segur. Segons la Fundació per la Genealogia Medieval després de Tibald vindria un Miló, pare de Guiu I i altres.

## Referències

* Genealogia
# Scarus koputea

Scarus koputea és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes.
Els mascles poden assolir els 31 cm de longitud total.
Es troba a les Illes Marqueses.

## Referències

* ↑ Forsskål, Peter: Descriptiones animalium avium, amphibiorum, piscium, insectorum, vermium; quae in itinere orientali observavit... Post mortem auctoris edidit Carsten Niebuhr. Copenhaguen. Descr. Animalium . 1-20 + i-xxxiv + 1-164. Any 1775.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
# Senjawi

Senjawi o Sindjawi (àrab Sindjabi o Sinjabi, derivat del persa sandjab i kurd sindjaw que vol dir "Esquirol") és una tribu kurda de l'Iran destacada per les seves posicions proiranianes contra els otomans, els anglesos i els russos fins al final de la dinastia qadjar i la seva oposició a la dinastia pahlavi. Els nòmades viuen a la regió entre Kasr-e Shirin i Khanakin; una part de les seves terres va quedar dins a l'Imperi Otomà per l'acord de delimitació fronterera del 1914, i va ser part del vilayat de Mossul i després de l'Iraq, formant part actualment del Kurdistan del Sud. Una part important de la tribu es va sedentaritzar aviat i viu a la província de Kermanshah.
La tribu s'esmenta per primer cop durant el conflicte d'Herat. Sembla que al darrer segle (XVIII) s'havien separat de la tribu Zangena i s'havien unit a la tribu Guran per formar finalment grup separat que va aportar soldats al govern de Pèrsia. La primera guerra per Herat es va desenvolupar el 1833, però es va aturar a la mort del príncep Abbas Mirza, fill del xa Fath Ali Shah i hereu del tron. La segona guerra d'Herat es va lliurar el 1838 sota Muhammad Shah Qadjar i la tercera el 1856 al temps de Nasir al-Din Shah. A la segona guerra s'esmenta un regiment de 200 cavallers senjawis que va participar en el setge de la ciutat i es diu que com que anaven amb capes fetes amb pell d'esquirol, van rebre el nom de senjawis o sinjawis (vestits de forro d'esquirol).
La tribu es va unificar i reforçar sota Gasan Khan del clan Čalawi. El va seguir el seu fill Shir Muhammad Khan que va rebre oficialment el nom de Samsan al-Mamalek (L'espasa aguda dels iranians) que fou governador de Kasr-e Shirin, defensant la zona fronterera dels atacs otomans, així com de les pretensions de russos i anglesos abans i durant la I Guerra Mundial. Els van seguir tres fills: Ali Akbar Khan Sardar Moktader, Kasem Khan Sardar Naser i Hosayn Khan Salar Zafar. Sardar Moktader fou el més famós; fou empresonat diverses vegades i finalment exiliat a Teheran en residència vigilada, morint el 1935. Sardar Naser va estar exiliat a Qazvín va perdre terres i béns i va morir el 1950. I el petit, Salar Zafar, oposat a Rida Shah, es va refugiar a Rússia el 1930 i va morir víctima de les anomenades purgues estalinistes. El fill de Sardar Naser, Karim Bakhtiyar, va ocupar diversos càrrecs en l'ensenyament i fou ministre d'Educació amb el primer ministre Mohammad Mosaddeq; va representar a l'Iran a la Haia en el conflicte per la nacionalització del petroli. Amb la revolució islàmica fou breument ministre d'Afers Exteriors, però desenganyat, es va retirar i va marxar a l'estranger; morí als Estats Units el 4 de juliol de 1995.
La tribu es va sendentaritzar quasi totalment als darrers anys del xa i sobretot (de manera planificada) als primers de la república islàmica; els ramaders i camperols es van empobrir, i els seus ramats es van reduir per una mala planificació de la sendentarització.

## Bibliografia

* Karim Bakhtiyar Senjawi, Hopes and Despairs, The Political Memoirs, Londres, 1989 (persa)
# Sever Retòric

Sever Retòric (en llatí Severus Rhetor) va ser un escriptor grec oriental. Fabricius pensa que és el mateix personatge que un Σεβῆρος σοφιστὴς Ῥωμαῖος (Sever Sofista Romà) mencionat a Suides i per Foci. El Sever de Foci va viure a Alexandria a la darrera part del segle v i era patró dels erudits de la ciutat. Sever era un home de fortuna amb una gran biblioteca. Va visitar Roma en el regnat de Procopi Antemi, on va ser nomenat cònsol l'any 470. Segons Damasci, Sever i Procopi Artemi tenien un acord secret per restaurar el paganisme.

## Obres

* Ἠθοποιἰαι, Ethopoeiae, una col·lecció de discursos ficticis suposadament pronunciats per personatges històrics o poètics. Se'n conserven vuit:
** Herculis Periclymeno in certamine sese commutante.
** Menelai, rapta a Paride Helena
** Hectoris, quum comperisset Priamaum apud inferos cum Achille convivatum
** Fragmentum allerius Ethopoeiae
** Achillis, apud inferos edocti captain a Pyrrho Trojam esse
** Aeschinis, cum deprehenderet Philippi imagine apud Demosthenem
** Ejusdem, in exilium abeuntis, cum ei Demosthenes viaticum daret
** Briseïs, cum Praecones eam abducerent
* II. Διηγήματα, Narrationes, sobre temes de mitologia grega.
** De Viola
** De Hyacintho
** De Narcisso
** De Arione
** De Icaro
** De Oto et Ephialte.

## Referències

* ↑ SeverusSmith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 801-802.
# Sever II de Barcelona

Sever va ser un bisbe de Barcelona del segle vii, el primer bisbe barceloní testimoniat després d'Emila. Serà anomenat Sever II, tot i ser el primer bisbe del seu nom, perquè a partir del segle xiii es creà la llegenda de Sant Sever de Barcelona com a bisbe de la ciutat al segle III-IV.
Hi ha dubtes sobre si va ser imposat com a bisbe de Barcelona pel rei Sisebut per oposar-lo al metropolità Eusebi de Tarragona, o bé fou bisbe contra la voluntat del monarca i assassinat per voluntat reial. Va enviar com a delegat al Concili IV de Toledo un prevere anomenat Joan (633). Va morir entre el 633, quan participa a través d'un enviat al Concili IV de Toledo, i el 636, data del Concili V de Toledo, on hi va un altre bisbe.

## Referències

* 1 2 3 Miquel Coll i Alentorn. Història. L'Abadia de Montserrat, 1992, p. 12–. ISBN 978-84-7826-361-5.
# Sis dies de São Paulo

La Sis dies de Rio de Janeiro fou una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es va disputar a São Paulo (Brasil). Només es disputaren dues edicions.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1957 | Severino Rigoni Bruno Sivilotti | Mario Ghella Giuseppe Sunzeri | Mario García Enio Simoes |
| 1958 | No disputats |
| 1959 | Antonio Alba Claudio Rosa | Antonio Alexandre Ramón Vázquez | Bruno Sivilotti Giuseppe Sunzeri |

## Referències

* ↑ «6 jours de Sao Paulo (Brésil)». [Consulta: 20 desembre 2022].
# Sis dies de Quebec

Els Sis dies de Quebec era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria a Quebec (Canadà). La seva primera edició data del 1964 i es van disputar tres edicions fins al 1966. Emile Severeyns, amb dues victòries, fou el ciclista que més vegades guanyà la cursa.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1964 | Emile Severeyns Lucien Gillen | Mino De Rossi Ferdinando Terruzzi | Roger Gaignard André Retrain |
| 1965 | Emile Severeyns Rik Van Steenbergen | Lucien Gillen Robert Lelangue | Fritz Pfenninger Sigi Renz |
| 1966 | Fritz Pfenninger Sigi Renz | Freddy Eugen Leandro Faggin | Emile Severeyns Robert Lelangue |

## Referències

* 1 2 «6 jours du Québec (Canada)». [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Québec, Six Days» (en anglès). CyclingArchives, 2022.
# Sis dies de San Francisco

Els Sis dies de San Francisco era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria a San Francisco (Estats Units d'Amèrica). La seva primera edició data del 1919 i van durar fins al 1939.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1917 | Jake Magin Willy Spencer | Percy Lawrence Lloyd Thomas | George Cameron Harry Kaiser |
| 1918-33 | No disputats |
| 1934 (1) | Jack McCoy Piet van Kempen | Henry O'Brien Cecil Yates | Franz Duelberg Raoul Larazolla |
| 1934 (2) | Tony Shaller Charles Winter | Franz Duelberg Bobby Echeverria | Fred Spencer Eddy Testa |
| 1935 (1) | James Corcoran Piet van Kempen | Henry O'Brien Bobby Echeverria | Jack McCoy Lew Rush |
| 1935 (2) | Henry O'Brien Jack Sheehan | Mike Rodak Jerry Rodman | Bobby Echeverria Lew Rush |
| 1936 | Henry O'Brien Cecil Yates | Tony Shaller Lew Rush | Fred Wagner Franz Duelberg |
| 1937 (1) | Jerry Rodman Cecil Yates | Eddy Testa Freddy Zäch | George Dempsey Bobby Walthour |
| 1937 (2) | George Bollaert Jack McCoy | Albert Sellinger Oscar Sellinger | Harvey Black Joe Devito |
| 1938 | Douglas Peden William Peden | Jerry Rodman Gerard Debaets | Russell Allen Henry O'Brien |
| 1939 | Gustav Kilian Heinz Vopel | Henry O'Brien Tino Reboli | Fred Ottevaire Jules Audy |

## Referències

* ↑ «6 jours de San Francisco (Etats-Unis)». [Consulta: 20 desembre 2022].
# Shin'yō

Les Shin'yō (震 洋, , en japonès 'sisme submarí') van ser unes llanxes ràpides suïcides desenvolupades pel Japó durant la Segona Guerra Mundial. Eren part de l'ampli programa d'Unitats Especials d'Atac japoneses, forma amb què es designaven les armes dissenyades específicament per ser usades com a kamikaze, és a dir, com a armes suïcides.

## Característiques

Aquestes llanxes ràpides eren manejades per un únic home i aconseguien velocitats de prop de 55 km/h. Usualment anaven equipades amb dues càrregues de profunditat, o una càrrega explosiva al buc. Les equipades amb càrregues de profunditat no eren estrictament llanxes suïcides, ja que la idea era llançar les càrregues de profunditat i virar abans de l'explosió. De tota manera, l'ona de xoc i la posterior columna d'aigua molt possiblement en mataven el tripulant o, si més no, inundaven la llanxa.
Es van crear al voltant de 6.200 Shin'yō per a l'Armada Imperial Japonesa, i unes 3.000 Maru-ni per a l'Exèrcit Imperial Japonès. Unes 400 van ser transportades a l'illa d'Okinawa i a Taiwan, i la resta foren emmagatzemades a les costes japoneses com a última defensa davant la invasió de les illes principals.

## Resultats operatius

* 10 de gener de 1945: enfonsament dels vehicles de desembarcament nord-americans USS LCI (G) -365 i USS LCI (M) -974 al golf de Lingayen, a l'illa de Luzon (Filipines).
* 31 de gener de 1945: enfonsament del caçasubmarins USS PC-1129, davant Nasugbu, illa de Luzon (Filipines).
* 16 de febrer de 1945: enfonsament dels vehicles de desembarcament nord-americans USS LCS (L) -7, USS LCS (L) -26 i USS LCS (L) -49 davant Mariveles, canal de Corregidor, illa de Luzon (Filipines).
* 4 d'abril de 1945: enfonsament dels vehicles de desembarcament nord-americans USS LCI (G) -82 i USS LSM-12, a Okinawa.
* 27 d'abril de 1945: danys al destructor nord-americà classe Fletcher USS Hutchins (DD-476), a Buckner Bay, Okinawa, cosa que el va inhabilitar per a la resta de la guerra.

## Vegeu també

* Yokosuka MXY-7
* Kaiten
* Kamikaze
* Fukuryu

## Referències

* Seifu Nikaido: Umi no bohyou: Suijou tokkou «shinyoutei» no kiroku. Choeisha, 2004.

## Enllaços externs

* Armes suïcides japoneses (anglès)
* Característiques i activitat al llarg de la guerra Arxivat 2011-08-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Serrat dels Corrals

«Serrat dels Corrals» té aquests significats:
* Serrat dels Corrals, serrat del poble d'Aramunt, pertanyent al terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
* Serrat dels Corrals, serrat del poble ribagorçà de Benés, pertanyent al terme municipal de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà
# Shoin Yoshida

Shoin Yoshida (japonès: 吉田松陰) (Hagi, 20 de setembre de 1830 - Tenma-chō Prison, 21 de novembre de 1859) fou un intel·lectual japonés.

## Biografia

Shoin Yoshida neix a Yamaguchi com a fill de Yurinosuke Sugi, un samurai del clan Hagi, però adoptat per la família Yoshida com a mestre de l'art de la guerra de l'estil Yamaga. Va ser un nen brillant que amb només 8 anys anava a la universitat, i només amb 10 anys, va impressionar a la família del dàimio Mori en una conferència sobre estratègies militar.
Després d'estudiar a l'escola Clan Meirinkan, va viatjar per tot el país per estudiar. Després va aprendre artilleria i estudis occidentals a través de la llengua holandesa amb Shozan Sakuma. El 1854 va intentar amagar-se al vaixell de guerra nord-americà Pohatan, del capità Matthew Perry, ancorat al port de Shimoda, per fugir, però va ser atrapat per les tropes lleials al bakufu i tancat a la presó, després va ser traslladat a la presó de Noyamagoku a Hagi.
L'any següent va ser alliberat i tancat a casa dels seus dos pares, la família Sugi i li van ser limitades les accions polítiques. Durant aquest període va començar una escola privada, Shoka Sonjuku, on va ensenyar a uns 80 estudiants, inclosos Shinsaku Takasugi, Genzui Kusaka, Hirobumi Ito i Aritomo Yamagata, a partir dels seus alumnes com que en Shoin no podia sortir de casa es va valdre dels seus alumnes per mantenir-se informat dels problemes de l'exterior. Així, va fomentar recursos humans destacats que van jugar un paper actiu des dels darrers dies del règim de la família Tokugawa fins a principis de l'era Meiji.
El 1858, Naosuke Ii, responsable dels tractats signats amb les potències occidentals com a conseqüència de l'arribada de Perry, va ordenar la detenció i empresonament de molts dels seguidors de Yoshida. Llavors, en Shoin, va decidir encapçalar una revolta. En fracassar la revolta, va ser empresonat de nou a Chōshū. Un any després va ser executat durant la purga d'Ansei, a la presó de Tenma-chō, quan comptava amb 29 anys. Alguns dels seus deixebles, com Takasugi Shinsaku i Itō Hirobumi van ser molt coneguts posteriorment, i gairebé tots els supervivents del grup format per Shōin Yoshida van prendre part activa a la Restauració Meiji.

## Referències

* ↑ «YOSHIDA Shoin | Portraits of Modern Japanese Historical Figures | National Diet Library, Japan» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2023].
# Sigmar Wittig

El Dr. Sigmar Wittig (nascut el 25 de febrer de 1940 a Nimptsch, anterior regió de Silesia a l'Alemanya) ha sigut el President del Consell Executiu de l'Agència Aeroespacial Alemanya (Deutsches Zentrum für Luft- und Raumfahrt) des del març del 2002. Va ser el President del Consell de l'Agència Espacial Europea per a un termini de dos anys entre l'1 de juliol de 2005 i el 30 de juny de 2007.
El Professor Wittig va ser instrumental en l'inici d'un programa d'intercanvi entre la Universitat de Purdue i la Universitat de Karlsruhe anomenat Global Engineering Alliance for Research and Education (GEARE).

## Curriculum vitae

Va estudiar enginyeria mecànica al RWTH Aachen, acabant amb un doctorat en el 1967. Això va ser seguit per una estada de 9 anys com a professor associat a la Universitat de Purdue.
En el 1976, va tornar a Alemanya per a la Universitat de Karlsruhe, per dirigir l'Institut de Turbomàquines Tèrmiques. Del 1994 al 2002 va ser president de la universitat.

## Enllaços externs

* ESA press release on Dr Wittig's appointment
* Biography of Sigmar Wittig at the German Aerospace Center Arxivat 2006-09-04 a Wayback Machine.
Agència Espacial Europea :
# Coll de la Ganga

El Coll de la Ganga és un coll del massís de les Gavarres, entre el puig d’Arques (535 m) i el puig de Ribot (327 m), que comunica la vall de Calonge, al sud, i la del Daró, al nord. A una altitud de 210 metres sobre el nivell del mar, el coll era travessat per una via romana, potser la primera via romana construïda a Hispània, que unia Colonico (Calonge) amb Emporiae (Empúries). El camí va entrar en desús a l'edat mitjana a causa de la perillositat que comportava passar per una zona poc habitada. Actualment és travessat per la carretera GI-660, anomenada popularment camí de la Ganga, o carretera de la Ganga.

## Referències

* ↑ «Coll de la Ganga». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «VISSIR v3.35». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ Botey i Serra, Joan «El camí a Calonge pel coll de la Ganga: primera via romana a Hispània?». Revista de Girona, juliol - agost 2007, pàg. 41-45.
* ↑ «Camí de la Ganga». Natura Local.
* ↑ «la Bisbal d’Empordà». Gran Enciclopèdia de Catalunya.
# Henri Louveau

Henri Louveau va ser un pilot de curses automobilístiques Francès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Va néixer el 25 de gener del 1910 i morir el 7 de gener del 1991.
Va participar en la setena cursa de la història de la Fórmula 1 disputada el 13 de setembre del 1950, el GP d'Itàlia, que formava part del campionat del món de la temporada 1950 de F1, on va participar en aquesta única cursa, en dues curses puntuables pel campionat de la F1, al llarg de dues temporades, 1950 i 1951. Louveau també va disputar nombroses curses no puntuables pel mundial de la F1 (inclòs el Campionat d'Europa). Va fer segon a les 24 hores de Le Mans de l'any 1949.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1950 | Ecurie Rosier | Talbot-Lago | Talbot | GBR | MON | 500 | SUI | FRA | BEL | ITA Ret | | - | 0 |
| 1951 | Ecurie Rosier | Talbot-Lago | Talbot | SUI Ret | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA | ESP | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Anacroneuria cochabamba

Anacroneuria cochabamba és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids. El nom fa honor a la gent de Cochabamba Bolívia.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador. Es troba a Sud-amèrica a Bolívia.

## Referències

* 1 2 Stark, Bill P. «New species and records of Andean Anacroneuria (Insecta, Plecoptera, Perlidae)» (en anglès). Spixiana, 27, 1, 01-03-2004, pàg. 71. ISSN: 0341-8391.
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W. «Plecoptera». A: Parker, S.P.. Synopsis and Classification of Living Organisms (en anglès). vol. 2. Nova York: McGraw-Hill, 1982, p. 389-393.
* Zwick, P. «Insecta: Plecoptera». A: . Phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Berlín: Walter de Gruyter and Co., 1973, p. 465 pp (Das Tierreich 94).
* Zwick, P. «Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera» (en anglès). Annual Review of Entomology, vol. 45, 2000, pàg. 709-746. Arxivat de l'original el 2022-10-17 [Consulta: 18 novembre 2011].