OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bertinoro

Bertinoro és una ciutat d'Itàlia a la regió d'Emília-Romanya, província de Forlì-Cesena, situada entre Cesena i Forlì (a 16 km de Forlì, i entre ambdues ciutats la de Forlimpopoli) amb uns 10.000 habitants. Les seves fraccions són: Polenta, Collinello, Fratta Terme i Santa Maria Nuova.
Sembla que Bertinoro va sorgir de la unió dels habitants de Forum Truentinorum i algun altre lloc que es van refugiar en aquesta posició segura davant les invasions dels bàrbars el segle IV o V. El lloc on es van refugiar era una fortalesa al mont Cesubeus, que es va dir Castrum Cesubeum. El nom de Castrum Brittinori li va donar Otó III que el va erigir en comtat imperial. La llegenda més popular sobre el nom l'atribueix a Gala Placídia, germana de l'emperador Teodosi el gran, que per lloar el vi de la terra va dir que era tant bo que no era digne de veure's en una copa rústica sinó de veure's en or (en italià "berti in oro"). Aldruda Frangipani fou comtessa de Bertinoro, i va enviar ajuda a Ancona, assetjada el 1172 per l'arquebisbe de Magúncia. Frederic I Barba-roja, després de la batalla de Legnano, va demanar de romandre en control de la ciutat per 15 anys per raó de la seva situació estratègica i fortificada, i el Papa li va concedir; a partir del segle xiii fou lloc disputat entre Cesena, Forlì i Rímini, fins que fou annexionat als Estats Pontificis.
El 1360 es va traslladar a la ciutat els bisbat que abans era a Forlimpopoli. El 1377 el bisbe Robert fou succeït per Teobald, al qui el Papa va donar l'autoritat civil sobre la ciutat de Bertinoro i sobre Cesena, i va lluitar contra l'antipapa Climent VII al que va fer presoner. Bertinoro fou arrabassada als Ordelaffi i entregada (1394) a Andreu Malatesta, vicari pontifici de Cesena. El bisbe Ventura degli Abati fou molt apreciat del Papa Martí V pels seus coneixements i la seva pietat. El bisbe Tommaso Caselli, un dominic (1544), fou un reputat teòleg, i el bisbe Gianandrea Caligari (1580), que havia estat nunci a Polònia, fou el restaurador de la Catedral de Santa Caterina (1588). El bisbe Giovanni della Robbia (1624), també dominic, va establir a la veïna Forlimpopoli l'Accademia degli Infiammati.
El 1797 ocupada per França, va passar a la República Cispadana, després als austríacs, va tornar a la Cispadana, a la República Cisalpina, a la República d'Itàlia, al regne napoleònic d'Itàlia i als austríacs altre cop el 1814 (ocupació militar), fins que el Congrés de Viena la va reconèixer com a part dels Estats Pontificis. En aquestos anys de dominació francesa, la diòcesi fou suprimida el 1803 per Pius VII sota pressió de França, però després del retorn a sobirania pontifícia, fou restablerta el 1817. El 1824 la diòcesi fou unida a Sarsina i va romandre unida fins al 1859. El 1860 la ciutat, com les altres del Papa, van passar a Itàlia.
# Biometrics

Biometrics és una revista que publica articles sobre l'aplicació de l'estadística i les matemàtiques a les ciències biològiques. És publicada per l'International Biometrics Society. Amb el nom de Biometrics Bulletin va començar a publicar-se l'any 1945 i l'any 1947 va canviar el seu nom per Biometrics.
Un dels més importants col·laboradors de la revista va ser Ronald Fisher per a qui es va publicar una edició commemorativa l'any 1964. En una recent enquesta de l'opinió dels investigadors en Estadística, Biometrics va ser classificada en cinquè lloc d'un conjunt de quaranta revistes d'Estadística i dins dels especialistes en Biometria només va ser superada pel Journal of the American Statistical Association.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial International Biometrics Society
* Biometry per R.A. Fisher Arxivat 2008-02-21 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Biometrics». JSTORE. [Consulta: 24 gener 2016].
* ↑ «Biometrics». International Biometrics Society. [Consulta: 26 gener 2016].
* ↑ «Biometrics Bulletin». JSTORE. [Consulta: 24 gener 2016].
* ↑ Editorial Committee «A Note of the Editorial Committee». Biometrics, 3, (1), 1947, pàg. 53.
* ↑ The Biometric Society «In Memoriam: Ronald Aylmer Fisher, 1890-1962». Biometrics, 20, (2), 1964, pàg. 403 - 421.
* ↑ Theoharakis, V.; Skordia, M «How do statisticians perceive statistics journals?». The American Statistician, 57, (2), 2003, pàg. 115 - 123. DOI: 10.1198/0003130031414.
# Boxa als Jocs Olímpics d'estiu de 1924 - pes pesant

El pes pesant va ser una de les vuit proves de boxa que es disputaren als Jocs Olímpics de París de 1924. Com en les altres proves de boxa estava reservada a homes. La competició es va disputar entre el 16 i el 20 de juliol de 1924. El pes pesant era la categoria més pesada en aquesta edició dels Jocs i sols hi podien participar boxejadors que pesessin més de 79,4 kg. Hi van prendre part 15 atletes d'11 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Otto von Porat (NOR) | Søren Petersen (DEN) | Alfredo Porzio (ARG) |

## Quadre

| Setzens de final 16 de juliol | Setzens de final 16 de juliol | Setzens de final 16 de juliol | Quarts de finals 18 de juliol | Quarts de finals 18 de juliol | Semifinals 19 de juliol | Semifinals 19 de juliol | Final 20 de juliol | Final 20 de juliol | Final 20 de juliol |
| 1 | Otto von Porat (NOR) | RSC2 |
| 16 | Charles Jardine (AUS) | L |
| 16 | Charles Jardine (AUS) | L | von Porat (NOR) | KO3 |
| | | | Bertazzolo (ITA) | L |
| 8 | Riccardo Bertazzolo (ITA) | PTS | Bertazzolo (ITA) | L |
| 9 | Cornelis O'Kelly (GBR) | L | | |
| 9 | Cornelis O'Kelly (GBR) | L | | | von Porat (NOR) | PTS |
| | | | | | Porzio (ARG) | L |
| 5 | Alfredo Porzio (ARG) | PTS | | | Porzio (ARG) | L |
| 12 | Charles Peguilhan (FRA) | L | | | | |
| 12 | Charles Peguilhan (FRA) | L | Porzio (ARG) | PTS | | |
| | | | Greathouse (USA) | L | | |
| 4 | Ed Greathouse (USA) | PTS | Greathouse (USA) | L | | |
| 13 | Georges Galinat (FRA) | L | | | | |
| 13 | Georges Galinat (FRA) | L | | | | | | von Porat (NOR) | PTS |
| | | | | | | | | Petersen (DEN) | L |
| 6 | Henk de Best (NED) | - | | | | | | Petersen (DEN) | L |
| 11 | Lliura | - | | | | |
| 11 | Lliura | - | de Best (NED) | PTS | | |
| | | | Larsen (DEN) | L | | |
| 3 | Robert Larsen (DEN) | W | Larsen (DEN) | L | | |
| 14 | Tomasz Konarzewski (POL) | DIS2 | | | | |
| 14 | Tomasz Konarzewski (POL) | DIS2 | | | de Best (NED) | L | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc |
| | | | | | Petersen (DEN) | PTS |
| 7 | Søren Petersen (DEN) | PTS | | | | | | Porzio (ARG) | PTS |
| 10 | Carlo Scotti (ITA) | L | | | | | | de Best (NED) | L |
| 10 | Carlo Scotti (ITA) | L | Petersen (DEN) | W | | | | de Best (NED) | L |
| | | | Clifton (GBR) | w/o |
| 2 | Arthur Clifton (GBR) | PTS | Clifton (GBR) | w/o |
| 15 | Eddie Eagan (USA) | L |

## Referències

* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 2009-02-16. [Consulta: 10 març 2008].
# Boxa als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - pes wèlter

El pes wèlter va ser una de les vuit proves de boxa que es disputaren als Jocs Olímpics d'Anvers de 1920. Com en les altres proves de boxa estava reservada a homes. La competició es va disputar entre el 21 i el 24 d'agost de 1920. El pes wèlter era la quarta categoria més pesada en aquesta edició dels Jocs i sols hi podien participar boxejadors que pesessin fins a 66,7 kg. Hi van prendre part 18 atletes de 10 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Bert Schneider (CAN) | Alexander Ireland (GBR) | Frederick Colberg (USA) |

## Quadre

| Primera ronda | Primera ronda | Setzens de final | Setzens de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| | | Trygve Stokstad (NOR) | W |
| | | Roy Ingram (RSA) | L |
| | | | | Stokstad (NOR) | L |
| | | | | Clark (USA) | W |
| | | William Clark (USA) | W | | |
| | | Georges Werll (BEL) | L | | |
| | | | | | | Clark (USA) | L |
| | | | | | | Ireland (GBR) | W |
| | | Alexander Ireland (GBR) | W | | | | |
| | | Willy Reichenbach (SUI) | L | | | | |
| | | | | Ireland (GBR) | W | | |
| | | | | Suhr (DEN) | L | | |
| | | August Suhr (DEN) | W | | | | |
| | | René De Smet (BEL) | L | | | | |
| | | | | | | | | Ireland (GBR) | L |
| | | | | | | | | Bert Schneider (CAN) | W |
| | | Bert Schneider (CAN) | W | | | | |
| | | Joseph Thomas (RSA) | L | | | | |
| | | | | Bert Schneider (CAN) | W | | |
| Aage Steen (NOR) | W | | | Steen (NOR) | L | | |
| Dario Della Valle (ITA) | L | Aage Steen (NOR) | W | | | | |
| | | Henri Richards (FRA) | L | | | | |
| | | | | | | Bert Schneider (CAN) | W |
| | | | | | | Colberg (USA) | L |
| | | Léon Gillet (FRA) | W | | | | |
| | | Frederick Whitbread (GBR) | L | | | | | Combat pel bronze | Combat pel bronze |
| | | | | Gillet (FRA) | L |
| | | | | Colberg (USA) | W | | | | Colberg (USA) | W |
| | | Frederick Colberg (USA) | W | | | | | Clark (USA) | L |
| Ivan Schannong (DEN) | W | Ivan Schannong (DEN) | L | | |
| Johannes Heuckelbach (NED) | L | | | | |

## Referències

* Comitè Olímpic Belga. Olympic Games Antwerp 1920: Official Report (en francès), 1957.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2009. [Consulta: 11 agost 2007].
# Fideus gruixuts

Els fideus gruixuts són un tipus de fideu confeccionat amb aigua, farina de blat i, de vegades, ou, que sol tenir forma tubular no gaire llarga, amb forat longitudinal o no, tall perpendicular i forma una mica còncava.
Als Països Catalans els van introduir els àrabs durant la seva estada i s'utilitzen tant en la cuina tradicional clàssica com en plats més nous. Alguns exemples típics són la fideuada, els fideus a la cassola (amb trossos de costelló amb os), etc.
També es fan servir molt els fideus fins, que són curts i filiformes, de vegades dits "cabell d'àngel", que no s'han de confondre amb els fideus xinesos, una mena d'espaguetis prims.

## Fideus i macarrons

No s'ha de confondre els macarrons (en italià i altres llengües, penne), un cilindre recte tallat al bieix, estriat o no, relativament ample, amb els fideus gruixuts (en italià, maccheroni, i en altres llengües, macaroni), que són més estrets, poden tenir forat o no, i són corbs.
A la cuina tradicional dels Països Catalans, els fideus se solen coure en una cassola de fang, mentre que els macarrons (per exemple, els macarrons amb grevi) es fan al forn. Actualment, però, els macarrons també es couen a la manera italiana, separats de la salsa, que es fa a part, en una paella; i després s'escorren i s'aboquen a aquesta, es barregen bé i es cou tot junt a la paella un moment.

## Fideus gruixuts en altres països
### Itàlia

A Itàlia es diuen maccheroni i van ser típics a la cuina de l'anomenat Mezzogiorno. Des d'aquesta època i a causa de la gran emigració, els macarrons s'han difós a gairebé tot Itàlia i a altres països, com per exemple l'Argentina. El nom en italià prové del grec macario (macarions), que vol dir feliç (equivalent a les paraules llatines felix o beat) i es va aplicar a aquesta pasta perquè era un aliment que tradicionalment els grecs oferien en el menjar dels funerals, en els quals s'homenatja al difunt, que ha passat a millor vida i és feliç, és a dir, macarios.
# Bijuesca

Bijuesca és un municipi de la província de Saragossa situat a la comarca de la Comunitat de Calataiud. El 2023 tenia 95 habitants.

## Referències

* ↑ «Aragón (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 27 gener 2024].
# Blanca d'Aumale

Blanca d'Aumale o dita pels seus títols Blanca de Ponthieu, senyora d'Épernon i Montgommery o Blanca de Ponthieu, comtessa d'Aumale va néixer el 1322 i va morir el 12 de maig de 1387, fou comtessa d'Aumale.
Posseïa els títols de comtessa d'Aumale, baronessa de Montgomery, senyora de Mesles-sur-Sarthe, Gouffer, Vigues-d'Aubigny, Noyelles-sur-Mer, Hiermont, Noyelette i Pontailler. El seu pare, Joan II d'Aumale o Joan II de Castella-Aumale (1295 - 1340) també fou conegut sota el nom de Joan senyor de Montgommery i Épernon i de Joan de Ponthieu, comte d'Aumale i fou comte d'Aumale, baró de Montgomery, senyor d'Épernon, Quittebeuf, Boisnormand, Noyelles-sur-Mer i Fontaine-Guérard. La seva mare, Catherine d'Artois (1292-1368) comtessa de Vandosine (Vendôme) i Castres, era la filla de Felip d'Artois, senyor de Conches, i de Blanca de Bretanya.
Es va casar entre 1330 i 1340 amb Joan V d'Harcourt (1320-1355), comte d'Harcourt i baró d'Elbeuf, vescomte de Châtellerault, senyor de Brionne, Bonnétable, Lillebonne i La Saussaye, i va tenir a:
* Joan VI (1342-1389), comte d'Harcourt, d'Aumale i baró d'Elbeuf
* Lluís († 1388), vescomte de Châtellerault, senyor d'Aerschot
* Guillem († 1400), senyor de La Ferté-Imbault
* Felip d'Harcourt (1345-després de 1414), baró de Bonnétable
* Joana
* Alix, casada amb Aubert d'Hangest, baró d'Hugueville

## Notes i referències

* ↑ Genealogia
* ↑ Genealogia
* ↑ «Història». Arxivat de l'original el 2015-04-14. [Consulta: 5 agost 2012].
# Filippo Boncompagni

Filippo Boncompagni (Bolonya, Emília-Romanya, Itàlia, llavors als Estats Pontificis, 7 de setembre de 1548 - Roma, 9 de juny de 1586) va ser un cardenal italià del segle xvi. Era nebot del papa Gregori XIII (1572-1585), cosí del cardinal Filippo Guastavillani (1574), oncle del cardenal Francesco Boncompagni (1621), el besoncle de Girolamo Boncompagni (1664) i quadrioncle de Giacomo Boncompagni (1695).

## Biografia

Filippo Boncompagni va estudiar a la universitat de Bolonya. Va ser abat comandatari de S. Stefano a Bolonya i de S. Bartolomeo.
El papa Gregori XIII el fa Cardenal en el consistori del 2 de juny de 1572. El cardenal Boncompagni és superintendent general dels negocis de la Santa Seu, legat a latere a Venècia per felicitar el rei Enric III com a rei de França. Boncompagni va ser governador de Civita Castellana, gran penitenciari a partir de 1579 i prefecte de la Congregació del Concili a partir de 1580. L'any 1581 va ser nomenat arxipreste de la basílica Sant Lliberi.
El cardinal Boncompagni va participar al conclave de 1585 (elecció de Sixt V).

## Referències

* 1 2 3 «BONCOMPAGNI, Filippo in "Dizionario Biografico"» (en italià). [Consulta: 8 maig 2020].
* 1 2 «The Cardinals of the Holy Roman Church - Biographical Dictionary - Consistory of June 2, 1572». [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Filippo Cardinal Boncompagni [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 8 maig 2020].
# Filippo Calandrini

Filippo Calandrini (Sarzana, Ligúria, 1403 - Bagnoregio, 18 de juliol de 1476) va ser un bisbe i cardenal italià del segle XV, germà uterí del papa Nicolau V.

## Família

Filippo Calandrini neix a Sarzana, a l'actual Província de La Spezia, a Ligúria, fill de Tommaso Calandrini i de la seva segona dona Andreola Tomeo dei Bosi, vídua de Bartolomeo Parentucelli, pare de Nicolau V.
El 24 d'abril de 1397, la seva cosina Isabella es va casar amb Giovanni Bonaparte, la qual cosa va ser l'origen de la fortuna d'aquesta família.
Una part de la família instal·lada a Lucca va adherir-se al calvinisme i es va refugiar a Ginebra. Eren mercants i burgesos importants, un dels seus membres va ser el matemàtic i botànic Jean Louis Calandrini. Les cartes de Charlotte Aïssé van ser adreçades a Julia Calandrini.

## Carrera

Primer és nomenat protonotari i ardiaca de la catedral de Lucca, a continuació governador del castell de Spoleto a l'agost de 1447.
Va ser un col·laborador entusiasta del seu germanastre Nicolau V. Legat a la Marca d'Ancona, «on va governar amb tanta prudència i moderació (diuen els biògrafs) que els pobles d'aquesta província el van omplir de mil benediccions».
Va ser nomenat bisbe de Bolonya el 18 de desembre de 1447, pel seu germà, elegit papa feia poc.
Cardenal el 20 de desembre de 1448 amb el títol de Santa Susanna, va succeir al seu germanastre, posa fi al gran cisma que partia l'Església comprometent el duc de Savoia Amadeu VIII de Savoia, llavors antipapa amb el nom de Félix V, a abandonar les seves pretensions a la tiara.
L'any 1451, esdevé cardenal-prevere amb el títol de San Lorenzo in Lucina. L'any 1452, amb el cardenal Juan de Carvajal va a buscar a Florència l'emperador Frederic III per acompanyar-lo a Roma on ha de ser coronat pel papa.
És anomenat camarlenc del Sagrat Col·legi l'any 1454.
A la mort de Calixt III, és triat per l'elecció al papat i queda igualat en vots amb Eneas Silvio Piccolomini, que aprofita altres influències per sortir elegit amb el nom de Pius II.
L'any 1459, és penitenciari major i participa al concili de Màntua l'any 1459 que decreta la croada contra els turcs sense èxit.
Va obtenir de Pau II, per la butlla Cui super omnes orbis, el traspàs de l'antiga seu episcopal de Luni a Sarzana el 21 de juliol de 1465.
L'any 1468, esdevé cardinal-bisbe amb el títol d'Albano i l'any 1471, cardenal-bisbe amb el títol de Porto-Santa Rufina.
Mor a Bagnoregio de tornada de Sarzana. El seu nebot li va fer construir un sumptuós mausoleu a San Lorenzo in Lucina.
Va ser benefactor de la seva ciutat natal.

## Referències

* 1 2 3 Salvador Miranda. «The Cardinals of the Holy Roman Church - Biographical Dictionary - Consistory of Consistory of December 20, 1448». [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ Julie de Pellissary, filla de Georges de Pellissary de Chiavennes, senyor de la Bourdaisière, tresorer general de la marina, galeres i fortificacions dels llocs marítims de França. S'havia casat el desembre de 1690 amb Jean-Louis Calandrini resident a Ginebra a París. Als vuit anys va ser celebrada pel poeta Étienne Pavillon
* 1 2 «Filippo Cardinal Calandrini [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 27 juny 2020].
# Filippo Buonarroti

Filippo Buonarroti o Philippe Buonarroti (Pisa, Toscana, 1761 - París, 1837) fou un polític italià, naturalitzat francès, que tingué una participació rellevant en l'etapa posterior a la Revolució Francesa. Va pertànyer al Club dels Jacobins i va ser representant de la Convenció Nacional. Juntament amb Gracchus Babeuf va ser un dels ideòlegs de la Conjura dels Iguals. Sobre aquesta etapa, va escriure Histoire de la Conspiration de l'Égalité (1828).

## Referències

* ↑ François Furet, Mona Ozouf. A Critical Dictionary of the French Revolution (en anglès). Harvard University Press, 1989, p. 179. ISBN 0674177282.
* ↑ «Filippo Buonarroti». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Branded and Exiled

Branded and Exiled és un àlbum del grup alemany Running Wild. Va ser el primer amb el guitarrista Majk Moti.

## Cançons

* "Branded and Exiled" (Rolf Kasparek) – 3:54
* "Gods of Iron" (Rolf Kasparek) – 4:00
* "Realm of Shades" (Rolf Kasparek/Stephan Boriss - Rolf Kasparek) – 4:29
* "Mordor" (Rolf Kasparek) – 4:50
* "Fight the Oppression" (Rolf Kasparek) – 4:46
* "Evil Spirit" (Stephan Boriss) – 3:20
* "Marching to Die" (Rolf Kasparek) – 4:36
* "Chains and Leather" (Rolf Kasparek) – 5:46

## Formació

* Rock'n'Rolf: veu, guitarra
* Majk Moti: guitarra
* Stephan Boriss: baix
* Hasche: bateria
# Bluffton

«Bluffton» té aquests significats:
* Bluffton (Carolina del Sud)
* Bluffton (Geòrgia)
* Bluffton (Indiana)
* Bluffton (Minnesota)
* Bluffton (Ohio)
# Ferran II de Nàpols

Ferran II de Nàpols (1469 - 1496), rei de Nàpols (1495-1496).

## Orígens familiars

Va néixer el 26 d'agost de 1469, sent el fill gran del rei Alfons II de Nàpols i la seva esposa Ippolita Maria Sforza.

## Ascens al tron

Va rebre el tron de mans del seu pare el 1495, quan Alfons II abdicà en favor seu veient l'amenaça d'invasió de les tropes franceses de Carles VIII de França. La ciutat fou assetjada i Ferran II es veié obligat a fugir a Ischia, on organitzà una lliga italiana contra el rei francès.
A la marxa del rei francès de la capital napolitana, vers el 1496, Ferran II el va vèncer amb l'ajuda del general castellà Gonzalo de Còrdova. Ferran II va esdevindre un ídol pels napolitans, sobretot per la terrible conducta dels conqueridors francesos.

## Núpcies i descendents

El 1496 es casà amb la seva jove tia Joana de Nàpols, filla de Ferran I de Nàpols i la seva segona esposa Joana d'Aragó. D'aquesta unió no nasqué cap fill.
Mort el 7 de setembre de 1496 sense fills nomenà hereu el seu oncle Frederic III de Nàpols.
# Florentino Mendes Pereira

Florentino Mendes Pereira (Canchungo, 4 de febrer de 1969) és un polític de Guinea Bissau.
Nascut a Canchugo, al nord del país, va estudiar comptabilitat. És el secretari general del Partit de Renovació Social des del 2012. Va ser Ministre d'Energia i Indústria entre el juliol del 2014 i l'abril del 2018. També va dirigir l'Empresa Pública d'Electricitat i de les Aigües.
Va ser secretari d'Estat en el primer govern del Partit de Renovació Social amb el partit Resistència de Guinea Bissau-Moviment Bafatá. A més, va fer de diputat de la novena legislatura a la circumscripció electoral 20.
El 2022, va ser elegit pel PRS com a primer de la llista electoral després d'haver-hi renunciat Alberto Nambeia. Va rebre 191 vots i va superar amb força avantatge Dionísio Cabi i Faustino Imbali, els dos contrincants que tenia. Per això, encapçala la llista del partit per a les eleccions legislatives de 2023 i, si el partit guanyés, es convertiria en el primer ministre de Guinea Bissau.

## Referències

* 1 2 3 «QUEM SÃO MEMBROS DO EXECUTIVO DE ÚMARO CISSOCO EMBALÓ: percurso académico, profissional e político» (en portuguès). O Democrata GB, 26-12-2016. [Consulta: 7 abril 2023].
* ↑ «Guinée Bissau: António Serifo Embaló remplace Florentino Mendes Pereira au ministère de l’Energie» (en francès). Energies Media, 30-04-2018. [Consulta: 7 abril 2023].
* ↑ Dansó, Iancuba. «Florentino Pereira é o candidato do PRS às legislativas» (en portuguès). Deutsche Welle, 01-09-2022. [Consulta: 7 abril 2023].
# Florentí (escriptor)

Florentí (en llatí: Florentinus) va ser un escriptor llatí que va escriure un panegíric en 39 versos hexàmetres, sobre les glòries del rei vàndal Trasamund i l'esplendor de Cartago sota el seu govern. Va viure a finals del segle v. Aquests versos, escrits amb una fraseologia dura i quasi bàrbara, són un conjunt d'adulacions dirigides a Trasamund. El poema s'inclou a l'Antologia llatina.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Florentinus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 9 novembre 2023].
# Federació de Joves Verds Europeus

La Federació de Joves Verds Europeus, sovint coneguda com FYEG (/ˈfiːɛɡ/ FEE-ou), és una organització paraigua que reuneix moviments i organitzacions verdes joves d'arreu d'Europa amb 40.000 membres. L'objectiu de FYEG és defensar el clima i la justícia social a nivell europeu. Des del 2007, FYEG és l'ala juvenil del Partit Verd Europeu.
La FYEG té 32 organitzacions membres, 2 candidats i 2 membres associats, juntament amb dues organitzacions associades: la Global Young Greens i la Xarxa de Cooperació i Desenvolupament d'Europa de l'Est. És un soci més proper de la Green European Foundation, el Partit Verd Europeu i l'Acadèmia Verda. També és membre de ple dret del Fòrum Europeu de la Joventut (EYF), que opera dins dels marcs de participació juvenil del Consell d'Europa i de la Unió Europea i treballa estretament amb aquests dos organismes.

## Referències

* ↑ «Zoom support meeting 'hacked' with child abuse images» (en anglès). BBC News, 24-04-2020.
* ↑ «Call for Prep Team - Study Session 2021» (en anglès). Federation of Young European Greens, 15-07-2021. Arxivat de l'original el 2022-03-30. [Consulta: 25 juliol 2021].
# Bulb (senador)

Bulb (llatí: Bulbus) va ser un senador romà del segle i aC.
Va ser un dels jutges al judici d'Estaci Albi Opiànic. Un altre jutge, Gai Estaiè, va rebre una gran quantitat de diners per assegurar que Opiànic seria declarat innocent, i Bulb va compatir aquesta quantitat, però després el va condemnar, segons explica Ciceró. Més tard va ser condemnat al seu torn pel càrrec de traïció (majestas) per intentar corrompre una legió a Il·líria.

## Referències

* ↑ Ciceró. Pro Cluentio XXVI, 35
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/532?rgn=full+text;view=image;q1=BulbusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 517. ]
Viccionari