OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cornelia de provinciis ordinandis

Cornelia de provinciis ordinandis va ser una llei romana de Luci Corneli Sul·la establerta potser l'any 81 aC que limitava el mandat d'un governador provincial a un any i donava l'administració de determinades províncies al senat romà.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 43-44 [Consulta: 12 abril 2022].
# Cornelia de patriciis

Cornelia de patriciis va ser una llei romana establerta a proposta de Servi Corneli Maluginense i cinc col·legues més, tots ells tribuns amb potestat consular, l'any 370 de la fundació de Roma (368 aC). Prohibia als patricis viure al Capitoli o en edificis fortificats.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 42 [Consulta: 14 abril 2022].
# Cornelia Fulvia

La lex Cornelia Fulvia va ser una llei romana establerta a proposta dels cònsols Gneu Corneli Dolabel·la i Marc Fulvi Nobílior, que va establir la pena capital pel que comprés amb diners o regals els vots dels poble als comicis.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 38 [Consulta: 1r maig 2022].
# Colletia

Colletia és un gènere de plantes dins la família Rhamnaceae, conté de 15 a 17 espècies d'arbusts amb espines. Totes les seves espècies són plantes natives del sud d'Amèrica del Sud. Són plantes actinorizes, és a dir, que fan la fixació del nitrogen sense ser lleguminoses.

## Algunes espècies

* Colletia armata
* Colletia cruciata
* Colletia ferox
** Colletia ferox var. infausta; sinònim Colletia infausta
* Colletia hystrix - Pink Crucifixion Thorn
* Colletia paradoxa - Crucifixion Thorn, Thorn of the Cross, Anchor Plant
* Colletia spinosa; sinònim Colletia horrida

## Referències

* Pink, A.. Gardening for the Million. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.
# Collet dels Colls (Andorra)

Collet dels Colls és un port de muntanya situat a la Parròquia de La Massana al Principat d'Andorra. Està situat a 1393 metres, a la part central del país, a 5 quilòmetres al nord de la capital, Andorra la Vella.

## Situació

El terreny al voltant de Collet en part és muntanyenc al sud-oest, però al nord-est és accidentat. Collet part Colls s'ha reduït en una vall. El punt més alt en el veïnatge és 1798 metres sobre el nivell del mar, a 1,1 km al nord de Collet part Colls. de la societat més proper de la Massana, de 0,85 quilòmetres al sud-oest de Collet Colls. A la zona de Collet i Colls hi ha moltes formacions de roques, boscos i coves.
A la zona del Collet part Colls creixen principalment boscos de coníferes. El clima interior preval a la zona. La temperatura mitjana anual és de 5 ° C. El mes més càlid és juliol, quan la temperatura mitjana és de 17 ° C i el més fred estem al febrer -5 ° C. La mitjana anual mitjana és de 1 456 mil·límetres. El mes plujós és abril, amb una precipitació mitjana de 233 mm, i el més sec és octubre, amb precipitacions de 67 mm. L'àrea al voltant del poble és bastant densament poblada, amb 83 habitants per quilòmetre quadrat

## Referències

* ↑ «Localització de Collet dels Colls». [Consulta: 6 abril 2018].

## Vegeu també

* CS-430
# Corriol cua-roig

El corriol cua-roig (Charadrius vociferus) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) que habita prats, aiguamolls, llacs i rius des de l'est d'Alaska, centre i sud del Canadà, Estats Units, Antilles, Bahames, nord de Mèxic i costa del Perú i nord-oest de Xile. En hivern les poblacions més septentrionals migren cap al sud, arribant fins a l'Amèrica Central i nord de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Corriol cua-roig a CERCATERM Rev. 19/02/2012
# Corydoras pinheiroi

Corydoras pinheiroi és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes que es troba a Sud-amèrica: conca occidental del riu Amazones a Rondônia (Brasil). Els mascles poden assolir els 5,7 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras pinheiroi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Cristóbal López Romero

Cristóbal López Romero (Vélez-Rubio, Almeria, 19 de maig de 1952) és un sacerdot salesià nomenat arquebisbe de Rabat pel Papa Francesc el desembre del 2017.
Quan era petit la seva família es traslladà a viure a Badalona, on estudià amb els salesians, amb qui va fer la professió perpètua el 2 d'agost de 1974. Es llicencià en periodisme a la UAB i va fer els estudis de teologia al seminari salesià de Barcelona.
Va viure 11 anys a la comunitat de Salesians que la congregació tenia al barri obrer de La Verneda. Allà va treballar amb la comunitat gitana i amb els joves.
El 1984, amb 32 anys, demana anar a missions i de seguida marxa al Paraguai, on passa 18 anys, entre 1994 i el 2000 com a provincial. A Paraguai fou president de la conferència de religiosos, assessor del Ministeri d'Educació, i va fundar l'Associació de Comunicadors Catòlics de Paraguai.
Entre 2003 i 2010 va ser responsable de la comunitat salesiana, l'escola i el centre de formació professional Don Bosco a Kenitra, a 50 km de Rabat. També fou membre del consell presbiterial i del consell diocesà per l'educació catòlica.
Després fou provincial salesià de Bolívia del 2011 al 2014. Des del 2014 va ser provincial de la Inspectoria salesiana Maria Auxiliadora amb seu a Sevilla.
El 2017 fou nomenat arquebisbe de Rabat en substitució de Vincent Landel, que va ser arquebisbe de Rabat des del 2001 i que va presentar la renúncia quan va fer 75 anys. L'any 2019 va ser nomenat cardenal pel Papa Francesc.

## Referències

* 1 2 «Cristóbal López Romero, nuevo arzobispo de Rabat». Religión Digital, 29-12-2017 [Consulta: 28 febrer 2018].
* 1 2 3 EFE «El papa Francisco nombra al español Cristóbal López nuevo arzobispo de Rabat». La Vanguardia, 29-12-2017 [Consulta: 28 febrer 2018].
* 1 2 «El Papa nombra al salesiano español Cristóbal López, nuevo arzobispo de Rabat». Europa Press, 29-12-2017 [Consulta: 28 febrer 2018].
* ↑ «El provincial salesià Cristóbal López, nomenat arquebisbe de Rabat». Catalunya Religió, 29-12-2017 [Consulta: 28 febrer 2018].
# Crónica dos Bons Malandros

Crónica dos Bons Malandros és una pel·lícula portuguesa basada en el llibre de Mário Zambujal amb el mateix nom, és una comèdia dirigida per Fernando Lopes que es va estrenar l'octubre 1984. Fou exhibida a la secció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1984.

## Argument

El guió gira al voltant d'un grup de petits delinqüents, que són "contractats" per un italià que els desafia a robar obres d'art d'un museu Gulbenkian, a Lisboa. La pel·lícula segueix els preparatius del gran cop, a mesura que anem coneixent els membres del grup i els seus recorreguts fins aleshores.
El dia del robatori, les coses no surten com estava previst...

## Repartiment

* Duarte Nuno - Silvino Bitoque
* João Perry - Renato
* Lia Gama - Marlene
* Maria do Céu Guerra - Adelaide Magrinha
* Nicolau Breyner - Pedro Justiceiro
* Zita Duarte - Lina Despachada
* António Assunção - Polícia
* Paulo de Carvalho - Arnaldo Figurante
* Virgílio Castelo - Carlos
* Pedro Bandeira-Freire - Doutor Flávio

## Música

* Paulo de Carvalho, Raul Ferrão, Joni Galvão, Rui Veloso
"O Malandro", tema cantat per Paulo de Carvalho, es va incloure al disc "Cabra Cega" de 1981. Més recentment apareix al disc "O Melhor dos Anos 80: As Músicas dos Filmes" de 2008. Rui Veloso també va participar en la banda sonora, però la cançó mai es va publicar.

## Referències

* ↑ Entrada de Crónica dos Bons Malandros a CinemaPortuguês-Memoriale, 4 de juliol 2022
* ↑ Leonor Areal: Cinema Português. Um País Imaginado, vol. II – Após 1974., 1. Auflage, Edições 70, Lissabon 2011 (ISBN 978-972-44-1672-4), S. 339 f.
* ↑ Jorge Leitão Ramos: Dicionário do Cinema Português. 1962-1988. 1. Auflage, Editorial Caminho, Lissabon 1989 (ISBN 972-21-0446-2), S. 230.
* ↑ Crónica dos Bons Malandros al web del Festival de Sant Sebastià

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Cuaespinós de l'illa d'Alejandro Selkirk

El cuaespinós de l'illa d'Alejandro Selkirk (Aphrastura masafuerae) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

És endèmic dels boscos densos de l'illa Alejandro Selkirk, a l'Arxipèlag Juan Fernández.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós de l'illa d'Alejandro Selkirk». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Cuaespinós de pitet

El cuaespinós de pitet (Synallaxis scutata) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).
Viu entre la malesa del bosc de les terres baixes de l'est del Brasil, est del Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós de pitet». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Cranz (desambiguació)

«Cranz» té aquests significats:

## Geografia

* Cranz: un barri al districte d'Harburg a Hamburg
* Cranz: el nom alemany de Selenogradsk a l'antiga Prússia Oriental

## Persones

* Carl Cranz (1858-1945), un matemàtic, especialitzat en balística
* Christl Cranz (1914–2004), una esquiadora alemanya
# Cubainformación

Cubainformación és un mitjà de comunicació d'amistat i solidaritat amb Cuba amb periodicitat trimestral, en castellà i gratuït, creat el 2007 per l'ONG Euskadi-Cuba per a donar suport a la Revolució Cubana. Entre d'altres, Joseba Macías va ser un dels seus fundadors.
Del 9 a l'11 de juny de 2017 es van organitzar diversos actes al Bilborock per a celebrar el 10è aniversari de la seva creació, amb la participació de l'actor Willy Toledo, Mariela Castro, filla de Fidel Castro, i Aleida Guevara.

## Referències

* ↑ «Cubainformacion: anche i ricchi donano», 17-01-2017. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ «Primero de mayo: Cubainformación cumplió 10 años y celebrará fiesta-concierto» (en castellà). [Consulta: 28 juliol 2021].
# Corba de Keeling

La corba de Keeling és un gràfic de l'acumulació de diòxid de carboni (CO₂) a l'atmosfera terrestre basat en mesures continuades realitzades a l'Observatori Mauna Loa a l'illa de Hawaii des del 1958 fins a l'actualitat. La corba rep el nom del científic Charles David Keeling, que va iniciar el programa de control i la va supervisar fins a la seva mort el 2005.
Segons la doctora Naomi Oreskes, professora d'Història de la Ciència de la Universitat Harvard, la corba de Keeling és una de les obres científiques més importants del segle xx. Molts científics acrediten la corba de Keeling amb la primera atenció del món sobre l'augment actual de CO₂ a l'atmosfera.

## Referències

* ↑ «The Early Keeling Curve | Scripps CO2 Program» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2018].
* ↑ Naomi Oreskes (2017-01-23). Climate Disruption (video) (en anglès). Awesome Documentaries TV. Consulta: 2017-08-27.
* ↑ Nisbet, Euan «Cinderella science». Nature, 450, 7171, 2007, pàg. 789–790. DOI: 10.1038/450789a. PMID: 18063983.
# Corba de Lissajous

En matemàtiques, una corba de Lissajous o corba de Bowditch és la que té per equacions paramètriques
    $x=A\sin(at+\delta ),\quad y=B\sin(bt),$
que descriu un moviment harmònic simple. Aquesta família de corbes va ser investigada per Nathaniel Bowditch el 1815, i més tard i en més detall per Jules Antoine Lissajous en 1857.
L'aspecte de la figura és altament sensible al quocient a/b. Per un quocient d'1, la figura és una el·lipse, amb casos especials que inclouen circumferències (A = B, δ = π/2 radians) i rectes (δ = 0). Una altra corba de Lissajous senzilla és la paràbola (a/b = 2, δ = π/2). Altres quocients donen corbes més complicades, les quals només són tancades si a/b és un nombre racional. L'aspecte visual d'aquestes corbes sovint suggereix un nus tridimensional, a més moltes classes de nusos, incloent-hi el nusos que es coneixen com a nusos de Lissajous, es projecten al pla com a corbes de Lissajous.
Les corbes de Lissajous quan a=1, b=N (nombre natural) i $\delta ={\frac {N-1}{N}}{\frac {\pi }{2}}$ són polinomis de Txebixov de primera classe de grau N.
Quan s'apliquen dues entrades sinusoidals desfasades a un oscil·loscopi en mode X-Y amb la relació de fase adequada, apareix una corba de Lissajous. Les corbes de Lissajous també es poden traçar mecànicament amb un harmonògraf.
Si en un oscil·loscopi x és CH1 i y és CH2, A és l'amplitud de CH1 i B és l'amplitud de CH2, a és la freqüència de CH1 i b és la freqüència de CH2, llavors $a/b$ és el quocient de freqüències entre els dos canals, i finalment, δ és el desfase de CH1.
A continuació hi ha alguns exemples de corbes de Lissajous amb δ = π/2, a senar, b parell, |a − b| = 1.
* a = 1, b = 2 (1:2)
* a = 3, b = 2 (3:2)
* a = 3, b = 4 (3:4)
* a = 5, b = 4 (5:4)
* a = 5, b = 6 (5:6)
* a = 9, b = 8 (9:8)
Tot i que tenen una aparença semblant, les corbes espirogràfiques són diferents, atès que aquestes estan limitades una àrea circular mentre que les corbes de Lissajous estan limitades per un rectangle (±A, ±B).

## Vegeu també

* Rosa (matemàtiques)
* Moviment harmònic simple
* Oscil·lador harmònic
# Terra Sabaea

Terra Sabaea és una vasta regió al planeta Mart que s'estén al llarg de 4.700 km en la seva extensió màxima, trobant-se el seu punt central situat a les coordenades 2° 43′ N, 51° 18′ E﻿ / ﻿2.72°N,51.3°E﻿ / 2.72; 51.3. La regió cobreix els quadrangles d'Arabia, de Syrtis Major, de Sinus Sabaeus i de Iapygia. Aquesta regió va ser anomenada en referència a una formació d'albedo identificada fa molt de temps pels astrònoms, es tracta d'altiplans altament impactats per cràters, sent d'edat geològica antiga datant de l'era Noeica, l'altitud de la qual sobrepassa els 4.000 m. en l'hemisferi sud en les proximitats de Noachis Terra.
Terra Sabaea és coneguda com una regió d'emissions significatives de metà a l'atmosfera de Mart.

## Referències

* ↑ "Terra Sabaea". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ «Strong Release of Methane on Mars in Northern Summer 2003». Science, 323, 5917, pàg. 1041-1045. DOI: 10.1126/science.1165243. ISSN: 0036-8075 [Consulta: 15 abril 2015].
# Kirchheim (Baix Rin)

Kirchheim (en alsacià Kíriche) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 543 habitants.
Forma part del cantó de Molsheim, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Mossig i del Vignoble.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 319 | 321 | 439 | 438 | 499 | 513 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Marie Heitz | |
| 2008- | Patrick Deck | |
# Kleine Nete

El Kleine Nete (= Nete menor) és un dels dos rius font del Nete a Bèlgica. Naix al sud del municipi de Retie de la confluència del Witte Nete amb el Looiendse Nete. A la ciutat de Lier s'uneix amb el Grote Nete (Nete major) per formar el Nete, un afluent del Rupel de la conca de l'Escalda. Té una llargada d'uns 44 quilòmetres. Via l'Escalda, dues vegades per dia el seu curs inferior és encara sotmés als moviments de la marea, però els canvis de cabal hidràulic són sobretot el resultat de les pluges.
Al segle xx es van alçar els dics i rectificar molts meandres. En privar el riu del seu llit d'hivern i les planes d'inundació, en lloc de minvar les aiguades, es van augmentar. Des de l'inici del segle XXI hi ha un projecte de renaturalització. Al lloc dit Abroek es va crear una zona humida d'uns 75 hectàrees. Inicialment s'havia proposat el doble, però va caldre una transacció amb els agricultors riberencs que no volien perdre tantes terres de conreu. La vall del Kleine Nete entre Kessel i Lier va ser llistat com patrimoni paisatgístic el 16 de desembre del 1993.

## Afluents

D'amunt cap avall
* Wamp
** Rode Loop
* Aa
** Grote Kaliebeek
** Laakbeek
* Molenbeek
* Wolfsbeek

## Referències

* 1 2 Welkom bij het Sigmaplan Nete en Kleine Nete (en neerlandès). Antwerpen: Waterwegen en Zeekanaal afdeling Zeeschelde, 2014, p. 11. Arxivat 2016-05-06 a Wayback Machine.
* ↑ AA.VV. «Dal Kleine Nete (la vall del Nete petit)». Inventaris Onroerend Erfgoed. Agentschap Onroerend Erfgoed. [Consulta: 18 febrer 2017].

## Enllaços externs

* «Nete en Kleine Nete». Sigmaplan. Arxivat de l'original el 2017-02-08. [Consulta: 18 febrer 2017].
* «LIFE Kleine Nete». [Consulta: 18 febrer 2017].
# Kleine Gete

El Kleine Gete (neerlandès), Petite Gette (francès) o Djåçlete (való) és un riu de Bèlgica de la conca de l'Escalda. En confluir amb el Grote Gete a Budingen forma el Gete, un afluent del Dèmer.
Neix a Ramillies al Brabant Való. Banya els pobles d'Orp-le-Grand (un nucli d'Orp-Jauche), Pellaines, Opheylissem, Neerheylissem, Ezemaal, Eliksem, Wange, Overhespen, Orsmaal, Helen-Bos i Zoutleeuw. A la vora del riu al poble de Wange s'han trobat tres assentaments de la cultura de la ceràmica de bandes.
La vall del riu es va formar a la fi del terciari quan el mar es va retirar d'aquesta zona que fins aleshores era costenca. Es va formar una plana i un sistema fluvial, sobretot durant les èpoques glacials. De 2011 a 2013 al tram való del riu es van executar obres majors per sanejar les aigües –fins aleshores molt pol·luïdes per residus de plàstica i altres residus flotants així com problemes d'eutrofització.

## Referències

* ↑ United States Board on Geographic Names. Belgium, Official Standard Names Approved by the United States Board on Geographic Names (en anglès). Office of Geography, 1963.
* ↑ Lodewijckx, Marc; Bakels, Corrie. «Frontier settlements of the LBK in central Belgium». A: Creating communities : new advances in Central European neolithic research (en anglès), 2009. ISBN 978-1-78297-328-7.
* ↑ «Valleien van de Grote en Kleine Gete [Les valls del gran i petit Gete]» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 2021. [Consulta: 22 juliol 2021].
* ↑ Natelhoff, Yannick «Assainir la vallée de la Petite Gette» (en francès). La Libre Belgique, 08-08-2011.

## Enllaços externs

* «Contra de rivière Dyle-Gette» (en francès).
# Eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 1980

Les eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 1980 van tenir lloc el 14 de maig de 1980, les segones després el país proclamés la seva independència.
Aleshores el país tenia un sistema unipartidista amb el Moviment per l'Alliberament de São Tomé i Príncipe com a únic partit legal, de manera similar a les altres excolònies portugueses (Angola, Moçambic, Guinea Bissau, Cap Verd). El partit es va atribuir la totalitat dels 40 escons de l'Assemblea Nacional. El seu secretari general Manuel Pinto da Costa fou nomenat president del país. L'any anterior havia estat abolit el càrrec de primer ministre, i el seu titular Miguel Trovoada, que havia disputat el lideratge a da Costa, fou empresonat i exiliat.

## Referències

* ↑ Eleccions a São Tomé i Príncipe African Elections Database
* ↑ Kathleen Becker. São Tomé and Príncipe. Bradt Travel Guide, p.23.
# El Ferrers

El Ferrers és un edifici al terme municipal de les Preses (Garrotxa) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada a l'obaga d'una carena. El material de construcció és molt semblant a la propera masia del Soler. És un edifici allargat amb coberta a dues aigües i orientat a l'est.
A la façana principal hi ha uns contraforts ben dissimulats i al portal hi ha la data de 1868. La porta dona a una escala de pedra que porta a la cuina. A la mateixa façana hi ha un balcó i una finestra de pedra treballada. A la banda dreta de la casa hi ha una cabana i una era en bon estat i, tot i que la façana posterior és molt irregular, no altera l'harmonia de tota la casa.
Durant el segle xiii i gran part del XIV era conegut per "mansus de fabrica", que en català actual equival a ferreria, si bé l'any 1380 ja estava arrelat el nom de mansus de Ferrario o Ferrer, quan el cap de la casa adoptà aquest nom. Primitivament, l'abat de Bages tenia la seva ferreria en aquest mas. Al capbreu de 1318 es pot llegir: "Mansus de Fabrica", al dir les prestacions que ha de fer els monestir i hi ha referències a diferents atuells propis d'una ferreria. El nom dels descendents perdura amb el cognom Ferrer.

## Referències

* 1 2 3 «El Ferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Drogó de Xampanya

Drogó o Drocus. († 708), noms actualment sovint afrancesat com a Drogon o Dreux, duc de Xampanya, fou el fill gran de Pipí d'Héristal (vers 645 † 714), majordom de palau d'Austràsia, de Nèustria i de Borgonya, i de Plectruda.

## Biografia

Fou nomenat duc de Xampanya el 690; després del 697 fou duc dels borgonyons. Va morir a la primavera de l'any 708 i el seu pare el va fer inhumar a l'abadia de Saint-Arnoul de Metz.

## Matrimoni i fills

Amb l'objectiu de conciliar la noblesa de Nèustria, el seu pare el va casar amb Adaltruda, filla de Bercari, antic majordom de palau de Nèustria de 686 a 687, i d'Anstruda, ella mateixa filla de Warattó, igualment alcalde del palau de Nèustria de 680 a 686. la qual estava probablement emparentada amb Ebroí, majordom del palau de Nèustria de 658 a 680.
D'aquest matrimoni van néixer quatre fills:
* Arnulf († 723), citat com a duc el 704 i el 723 quan es va revoltar contra Carles Martell.
* Hug († 730) abat de Saint-Denis, de Fontenelle i de Jumièges, arquebisbe de Rouen el 719, bisbe de París i de Bayeux el 723.
* Pipí († 723), citat amb els seus germans en una carta de 715 i el 723 quan es va revoltar contra Carles Martell.
* Godefreu o Godofreu, citat amb els seus germans en una carta de 715 i el 723 quan es revolta contra Carles Martell.

## Notes i referències

* ↑ Fundació fur Medieval Genealogy: Drogon
* ↑ Riché, 1983, pàgs 38 i 43
* ↑ Settipani, 1993, pàg. 161.
* ↑ Riché, 1983, pàg. 37.
* ↑ . Settipani, 1993, pàgs. 161-162.
* ↑ . Fundació fur Medieval Genealogy: Ebroïn, Waratto i Giselmar.
* ↑ Settipani, 1993, pàg. 162

## Bibliografia

* Pierre Riché, Les Carolingiens, une famille qui fit l'Europe, París, Hachette, col. «Pluriel», 1983 (reimpr. 1997), (ISBN 2-01-278851-3).
* Christian Settipani, La Préhistoire des Capétiens (Nouvelle histoire généalogique de l'auguste maison de France, vol. 1), ed. Patrick van Kerrebrouck, 1993 (ISBN 2-9501509-3-4).