OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa natal d'Antoni Gaudí

La Casa natal d'Antoni Gaudí és un edifici situat al nord del barri antic de Reus.

## Descripció

A la dècada del 2020 la casa només es pot contemplar des de l'exterior, ja que està habitada i és una propietat privada. Solament podem observar una placa, de considerable dimensió, que recorda el punt d'interès i que diu el següent: el 25 de juny de 1852 va néixer en aquesta casa l'arquitecte Antoni Gaudí i Cornet. Que hi va viure d'infant i d'adolescent en una etapa decisiva per a la formació de la seva personalitat artística.
Està molt a prop del Monument de Gaudí Nen o Adolescent, una obra d'Artur Aldomà (2002), que representa l'arquitecte jugant durant la seva infància. L'escultura és de bronze, d'1,1 metre i situa Gaudí en un banc jugant amb unes boles daurades. Antoni Gaudí va viure a la casa del carrer de Sant Vicent durant la seva infància i joventut, cal destacar que, a la planta baixa, hi havia la caldereria del seu avi i es pensa que d'aquí li va venir la inspiració per a començar a treballar amb el ferro.

## Naixement d'Antoni Gaudí

No hi ha unanimitat sobre si Gaudí va néixer a Reus o a Riudoms, una petita població veïna de Reus d'on era originària la seva família de part de pare i on a estiuejaven. Gran part dels biògrafs s'inclinen pel fet que Gaudí va néixer a Reus: «Gaudí va néixer, segons gran part de les versions, al carrer de Sant Joan, al costat de la plaça Prim de Reus (…) Tanmateix, més tard, Gaudí va deixar maliciosament obertes aquelles portes en donar a entendre que, de fet, podia haver nascut al taller del seu pare, situat tot just entrant al límit municipal de Riudoms». Tanmateix, se sap amb certesa que la seva infància la va passar pels voltants del carrer de Sant Vicent de Reus, per a ser més exactes, a la casa número 4, on es considera que va néixer.
Antoni Gaudí va viure amb els seus pares, Francesc Gaudí i Serra, i Antònia Cornet i Bertran. La casa natal era propietat de la família materna i, a la planta baixa, hi havia el taller de caldereria del seu avi matern. Com ell mateix manifestava: "soc fill, net i renet de calderers". Gaudí sempre reivindicà aquest ofici familiar com a origen de la seva personal visió i comprensió de l'espai en tres dimensions. La casa va continuar en mans de la família d'Antoni Gaudí fins a l'any 1878.

## Referències

* 1 2 «Casa natal d'Antoni Gaudí | Ajuntament de Reus». [Consulta: 17 març 2021].
* ↑ «Biografía d'Antoni Gaudí». [Consulta: 17 març 2021].
* ↑ van Hensbergen, Gijs. ANTONI GAUDI (en castellano). Debolsillo, 2002. ISBN 9788484509202.
# Siwanzanna

Siwanzanna ere el nom d'una classe de sacerdotesses a la religió de l'Imperi Hitita, similar a la classe dels sacerdots Gudu i els sacerdots Sanga.

## Referències

* ↑ «Léxico para la Introducción al Estudio de la Lengua Hitita». [Consulta: 30 juny 2018].
# Tutili

Tutili (en llatí Tutilius) va ser un retòric romà que va viure al segle i.
Va tenir una filla que es va casar amb Quintilià (del que per tant en va ser el sogre) segons assenyala Plini el Vell, que li dona el nom erroni de Rutilius en lloc de Tutilius.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1202?rgn=full+text;view=image;q1=TutiliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1194. ]
# Van Cauter-Magniflex

L'equip Van Cauter-Magniflex va ser un equip ciclista belga, de ciclisme en ruta que va competir el 1972. Creat a partir d'una part de l'equip Hertekamp, va durar només una temporada i va ser l'antecedent de l'equip Magniflex

## Principals resultats

* Volta a Portugal: Joaquim Agostinho (1972)
* Gran Premi del cantó d'Argòvia: Georges Pintens (1972)
* Gran Premi del 1r de maig: Raymond Steegmans (1972)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 1 participacions (1972)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1972: Fabrizio Fabbri
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 1 participacions (1972)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1973: Rik Van Linden
** 0 classificacions secundàries:
* Volta a Espanya
** 1 participacions (1972)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1972: Roger Kindt
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:

## Composició de l'equip

Nota: Willy Abbeloos

## Enllaços externs

* Plantilla a firstcycling.com
* Plantilla a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilla a cyclebase.nl
# Belomarinaïta

La belomarinaïta és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor de Marina Guennadievna Beloussova (n. 1960), vulcanòloga russa, per les seves importants contribucions al seguiment de l'erupció de la fissura del Tolbàtxik.

## Característiques

La belomarinaïta és un sulfat de fórmula química KNa(SO₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat Estatal de Sant Petersburg (Rússia), amb el número de catàleg: 1/19678.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al camp de lava de Toludskoe, a la fissura de l'erupció de 2012-2013 del Plosky Tolbàtxik, al volcà Tolbàtxik (Krai de Kamtxatka, Rússia). També ha estat descrita a la fumarola Arsenàtnaia, a la Gran erupció fissural del Tolbàtxik. Aquests dos indrets, tots dos dins el mateix volcà, són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Belomarinaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juliol 2021].
# Belokrinitxni

Belokrinitxni - Белокриничный (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 4 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Erítinos

Erítinos (en grec antic Ἐρυθῖνοι) era una ciutat a la costa de Paflagònia que Homer menciona al "Catàleg dels troians" a la Ilíada, li dona l'epítet d'elevada i diu que era una de les ciutats aliades de Príam a la guerra de Troia.
Estrabó deia que la ciutat estava situada sobre dues grans roques elevades, i que el nom li venia del color vermellós (ἒρυθρῖνοι) que tenien. Indica que la ciutat es trobava a 90 estadis d'Amastris i a 60 de Cromna.

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada, II, 855
* ↑ Estrabó. Geografia, IX, 545
# Berzano di San Pietro

Berzano di San Pietro (Bersan en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Albugnano, Aramengo, Casalborgone, Cinzano i Moncucco Torinese.
Pertanyen al municipi les frazioni de Valle Gervasio i Valle Ochera.

## Galeria fotogràfica

* Panorama
* Ajuntament
# Bolívar Pagán Lucca

Bolívar Pagán Lucca (Guayanilla, 16 de maig de 1897 - San Juan, 9 de febrer de 1961) va ser un advocat, historiador, periodista i polític porto-riqueny, Senador de Puerto Rico i Comissionat Resident en la Cambra de Representants dels Estats Units.

## Biografia

Va néixer a Guayanilla, rebent la seva educació primària a Adjuntes i secundària a Ponce on va col·laborar i va editar en diversos periòdics i revistes. El 1921 es va graduar com a advocat en la Universitat de Puerto Rico a Rio Piedras i va ser admès en el Col·legi d'Advocats, començant a exercir l'advocacia a San Juan. A l'any següent va exercir com a jutge de Fajardo.
El 1924, va ser candidat del Partit Socialista de Puerto Rico per a l'elecció al Senat porto-riqueny. L'any següent, va començar un període de quatre anys com a tresorer de la ciutat de San Juan. El 1928, es va postular novament pel Senat porto-riqueny, però no va ser triat. Va tenir èxit en el seu tercer intent, amb la coalició Unió Republicana Socialista, i va exercir com a senador des del 1933 fins al 1939, ascendint a llocs de lideratge com la vicepresidència de la càmera i líder de la majoria. El 1935 va ser enviat a Washington D.C. en una Comissió Legislativa per sol·licitar la estaditat de Puerto Rico. També va exercir com a alcalde interí de San Juan entre 1936 i 1937.
Fou membre del Grup Americà de la Unió Interparlamentaria i va realitzar activitats com a escriptor i editor. El 1939 va ser nomenat Comissionat Resident en la Cambra de Representants dels Estats Units pel Governador de Puerto Rico, William D. Leahy, per cobrir la vacant causada per la mort del seu sogre, Santiago Iglesias. El 1940, va ser triat Comissionat Resident pel 77è Congrés dels Estats Units sota els auspicis d'una coalició entre el Partit Socialista i la Unió Republicana. En el 78è Congrés, va ser nomenat membre dels comitès d'Agricultura, Treball i Territoris de Puerto Rico.
Va tornar a Puerto Rico, i novament va ser triat pel Senat el 1945, servint durant dos períodes, després de ser reelegit el 1949, fins al 1953. El 1959, va escriure Historia de los Partidos Políticos Puertorriqueños 1898-1956. Va renunciar a la presidència del Partit Socialista, i va retornar a l'advocacia i l'escriptura a San Juan fins a la seva mort el 1961. Va ser enterrat en el Cementiri Memorial de Puerto Rico situat a Carolina.

## Referències

* 1 2 Matthew Andrew Wasniewski; Albin Kowalewski; Laura Turner O'Hara; Terrance Rucker Hispanic Americans in Congress, 1822-2012. Government Printing Office, 2013, p. 308-315. ISBN 978-0-16-092028-8.
* ↑ «Pagán, Bolívar» (en anglès). US House of Representatives: History, Art & Archives. Arxivat de l'original el 2020-08-08. [Consulta: 27 setembre 2019].
* ↑ «Bolívar Pagán» (en castellà). Senat de Puerto Rico. Arxivat de l'original el 2019-09-27. [Consulta: 27 setembre 2019].
* 1 2 «Pagán, Bolívar (1897 - 1961)». Biographical Directory of the United States Congress. [Consulta: 27 setembre 2019].
# Bescuit (pa)

* Per a altres significats, vegeu «Bescuit (desambiguació)».
El bescuit és un pa de motlle cuit dues vegades al forn, la segona tallat a llesques, per tal d'obtenir una millor conservació.

## Etimologia

La paraula bescuit, en francès biscotte i en italià biscotto, deriva del llatí bis coctus (“dues vegades cuit”).

## Elaboració i característiques

S'elabora de manera industrial des de mitjan segle xx, en haver tret ingredients que es feien servir en l'elaboració artesanal, com ara els ous.
Per la seva fabricació es fa una mescla amb una sèrie d'ingredients bàsics, com llet, llevat, aigua, sucre, greixos vegetals, sal i farina refinada, que és el principal ingredient i representa fins a 95% del producte final. La massa que en surt es talla a trossos i es deixa fermentar. Tot seguit, es posen a un motlle que es tapa, i es deixen reposar de nou fins que es produeix una segona fermentació. Es couen al forn una primera vegada, es deixen reposar altre cop per tal d'equilibrar la seva humitat, es tallen en llesques i se'ls fica de nou al forn per torrar-los, procés que fa que s'elimini més la humitat, cosa que els atorga un temps de conservació més llarg en comparació al pa normal.
El bescuit, així elaborat industrialment, té alt contingut en glúcids però també proteïnes vegetals. Quant a calories, el seu número és més elevat que el del pa.

## Vegeu també

* Alimentació en els vaixells
* Bescuit (de mar)

## Referències

* ↑ «bescuit». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 3 4 «bescuit». Gran Diccionari de la llengua catalana. Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 maig 2015].
* 1 2 3 4 5 Baylac, Marie-Hélène. Dictionnaire gourmand. Omnibus, 2014, p. 1474. ISBN 9782258101869.
* ↑ «Biscotte». Centre National de Ressources Textuelles et Lexicales (CNRTL). [Consulta: 26 maig 2015].
* ↑ «biscotto». Dizionari Garzanti Linguistica. De Agostini. [Consulta: 26 maig 2015].
Viccionari
# Beschorneria

Planta originària de Mèxic. D'1 a 2 m d'altura, té fulles lanceolades de fins a 45 a 50 cm de llarg i 5 cm d'ample, amb petites dents al llarg dels costats i de color blau grisenc. Té una inflorescència espectacular de color marró vermellós, amb bràctees membranoses de color vermell. La subespècie B. y. variegata, amb fulles matisades de groc, és usada com a planta ornamental. Requereix aigua abundant, terres sorrencs ben drenats i àmplia exposició solar, encara que és resistent al fred fins als -5 °C.

## Espècies seleccionades

* Beschorneria bracteata, Mèxic.
* Beschorneria dekosteriana
* Beschorneria pubescens
* Beschorneria roseana
* Beschorneria septentrionalis, Mèxic.
* Beschorneria superba
* Beschorneria tubiflora
* Beschorneria yuccoides

## Enllaços externs

* Germplasm Resources Information Network: Beschorneria Arxivat 2009-01-20 a Wayback Machine.
* International Plant Names Index (IPNI)
# Evens

Els evens o eveny (també coneguts com a lamuts que vol dir «poble de l'oceà» en iacut) (Эвены en rus) són un poble de Sibèria i de l'Extrem Orient Rus. Viuen a algunes regions de les províncies de Magadan i Kamtxatka i parts septentrionals de Sakhà a l'est del riu Lena. Segons el cens rus (2002) hi havia 19.071 evens a Rússia. Parlen la seva pròpia llengua, l'even, del grup manxú-tungús. Els evens són propers als evenkis tant per orígens com per cultura. Oficialment, són considerats membres de l'Església Ortodoxa Russa des del segle xix, però conserven moltes creences precristianes, com el xamanisme. Viuen de la ramaderia dels rens, de la cacera, la pesca i el comerç de pells d'animals. També hi ha 104 evens a Ucraïna, 19 dels quals parlen eveni (cens del 2001).
Es creu que els seus avantpassats emigraren des del llac Baikal a les costes orientals de Sibèria, on s'especialitzaren en la cacera i el comerç de pells. Vivien en tendes còniques de pells semblants a les dels evenkis i d'alguns amerindis nord-americans. L'arribada dels russos (després soviètics) va trasbalsar el seu mode de vida, ja que els obligaren a abandonar el seu sistema de vida tradicional i participar en l'economia col·lectivitzada.

## Referències

* ↑ «Эвенки» (en rus). Gran Enciclopèdia Soviètica. [Consulta: 27 agost 2021].

## Enllaços externs

* Llibre Roig dels Pobles de l'Imperi Rus: els Evens
* Pobles Aborígens del Nord rus: Enllaços i recursos Arxivat 2005-10-26 a Wayback Machine.
* Notes sobre Evens i Evenkis Arxivat 2017-09-25 a Wayback Machine.
# Escorxador de Roquetes

L'escorxador de Roquetes és un edifici d'estil noucentista construït el 1922 a Roquetes (Baix Ebre), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Actualment és la Seu i Centre de visitants del Parc Natural dels Ports.

## Descripció

L'edifici de l'antic escorxador és de planta rectangular, format per un cos longitudinal que té a la part mitjana un altre cos que sobresurt emmarcat, a banda i banda, per dos cossos més, també rectangulars, dividint l'espai frontal del recinte en cinc espais, tres patis tancats per un reixat (dos laterals i un central que dona a l'entrada principal) i els dos cossos rectangulars ja esmentats.
Exteriorment, té l'alçada d'una planta amb grans finestrals de sobri emmarcament. Destaquen la façana principal, així com el significatiu ritme establert entre les finestres i les bandes verticals situades entre aquestes i a les cantonades dels diferents cossos (aquestes bandes sobresurten per damunt de la cornisa). Igualment, destaca la franja ornamental (horitzontal) amb motius vegetals que corre entre les finestres i la cornisa.

## Història

Aquest escorxador fou creat per a substituir l'anterior, situat al carrer de Santa Càndida. Sempre va funcionar com a escorxador, fins i tot durant la Guerra Civil, període en el que només va ésser tancat per uns nou mesos per ser a primera línia de foc i funcionar com a intendència militar.
L'únic afegit és un petit cos situat a l'extrem dret (vist des de la façana principal), construït a finals de la dècada dels 40 i principis dels 50 per a la matança del porc.

## Referències

* ↑ «M@RC - Antic Escorxador de Roquetes. Centre d'Informació del Parc Natural dels Ports». [Consulta: 6 abril 2020].
* ↑ «Seu administrativa. Roquetes». Arxivat de l'original el 2020-04-06. [Consulta: 6 abril 2020].
* 1 2 3 4 «Escorxador de Roquetes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Escorxador de Roquetes». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Benquerencia

Benquerencia és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 107 | 118 | 108 | 103 | 101 | 98 |
# Extranjeras

Extranjeras és la segona pel·lícula d'Helena Taberna, un documental dirigit en 2003.

## Argument

Estrangeres mostra la cara desconeguda i quotidiana d'altres cultures a través de l'experiència de diverses dones immigrants que viuen a Madrid.
Veiem el dia a dia d'aquestes dones: el seu entorn familiar, com viuen i en què treballen. Tenim ocasió de conèixer què passa amb els seus somnis, i quin és el seu univers afectiu.
Descobrim també els nous espais d'intercanvi, relació i trobada que han creat, i la manera en què s'adapten al nou entorn per a mantenir vives els costums que han heretat de les seves respectives cultures.

## Palmarès
### Seminci Valladolid

| Any | Categoria | Persona | Resultat |
| 2003 | Premi: Temps d'Història | | Candidata |

### Festibercine Costa Rica

| Any | Categoria | Persona | Resultat |
| 2003 | Esment d'Honor del jurat | | |

### Institut canari de la dona (Gran Canària)

| Any | Categoria | Persona | Resultat |
| 2003 | Millor treball de divulgació | | Guanyadora |

### III Trobada hispanoamericà de documental independent (Mèxic DF)

| Any | Categoria | Persona | Resultat |
| 2004 | Primer Premi | | Guanyadora |
A més, la pel·lícula ha estat projectada en més d'una vintena de festivals, jornades, cicles i esdeveniments.

## Referències

* ↑ PDF Extranjeras, de Helena Taberna: el ojo crítico del documental frente a la inmigración de María Caballero Wangüemert
* ↑ PDF Universos cercanos. Extranjeras, de Helena Taberna Natalia Contreras, Universitat d'Alacant
* ↑ Nuevas realidades, El País, 14 de novembre de 2003
# Femellisme

El terme femellisme és un neologisme que pot tenir diferents accepcions. Es pot utilitzar com a sinònim de misàndria o menyspreu envers els homes, així com per a denominar la discriminació sexual contra els homes.
Les discriminacions per qüestió de sexe han existit al llarg de la història i de manera quasi omnipresent en contra de les dones (masclisme). La paraula és un prové del castellà hembrismo, un terme que es formà fa més d'un segle per analogia a machismo. Tot i que l'expressió catalana es fa servir des de fa vint-i-cinc anys pel cap baix, encara no apareix registrat ni als diccionaris ni a l'Observatori de neologia de l'IEC.
Mentre que alguns autors neguen l'existència d'aquesta discriminació, d'altres l'afirmen en contraposició al feminisme (que defensa la igualtat entre homes i dones), tot indicant que algunes accions o actituds d'aquest moviment deriven en discriminació contra el gènere masculí (vegeu, per exemple, el Manifest SCUM). Segons algunes postures feministes, l'ús del terme hauria aparegut exclusivament per la por de certs homes a perdre els privilegis que obtenen gràcies al sistema patriarcal (plasmada en el concepte de feminazisme) i en cap cas a causa d'una misàndria institucionalitzada.

## Referències

* 1 2 Sust, Imma «Femellisme». elperiodico, 15-10-2016.
* ↑ Bermúdez, María Elvira. La Vida familiar del Mexicano (en castellà). Mèxic: Antigua Librería Robredo, 1955.
* ↑ Falicov, Celia Jaes. Latino families in therapy : a guide to multicultural practice. Nova York: Guilford Press, 1998. ISBN 1-57230-364-6.
* ↑ Mirandé, Alfredo. Hombres y machos : masculinity and Latino culture. Boulder, Colo.: Westview Press, 1997. ISBN 978-1-4294-9332-1.
* ↑ Jensen, Evelyn. The Hispanic perspective of the ideal woman: A correlational study (en anglés). California: Faculty of the School of World Mission And institute of Church Growth, Fuller Theological Seminary, 1987.
* ↑ Ruiz, Juliete. Clarification of the Concepts of Machismo and Hembrismo: Significance for Social Work Practise with Chicanos (en anglés). Denver, Colorado: Faculty of Graduate School of Social Work, University of Colorado, 1975.
* ↑ Bolo, Henry. El feminismo y la Iglesia. Mèxic: Montero Herrero, 1904, p. 49.
* ↑ Gustavo Revilla Olave, Hembrismo, misandria, femicentrismo, feminazismo, masculinismo. Hablemos por la igualdad, editorial El librepensador, 2013 (castellà)
* ↑ Porta, Miguel. Les ideologies polítiques. Barcelona: La Magrana, 1993, p. 145.
* ↑ «Observatori de neologismes». IEC. [Consulta: 17 gener 2019].
* 1 2 «El hembrismo: Un mito producto de los miedos machistas» (en espanyol europeu). [Consulta: 17 març 2018].
* ↑ «¿Por qué el 'hembrismo' y 'feminazismo' son inventos machistas?». aboutespanol.

## Vegeu també

* Masclisme
* Violència domèstica
* Dominació masculina
# Federació Popular d'Estudiants de Jammu i Caixmir

Federació Popular d'Estudiants de Jammu i Caixmir. És una organització d'estudiants de Jammu i Caixmir, de posicions esquerranes. Dona suport al govern de l'estat.
# Església Catòlica Armènia

* No s'ha de confondre amb Església Apostòlica Armènia.
L'Església Catòlica Armènia (en armeni: Հայ Կաթողիկե Եկեղեցի) és una de les esglésies catòliques orientals autònomes sui iuris, en plena comunió amb l'Església Catòlica. Des de 1749, la seva seu es troba a Bzoummar, al Líban.
Després que l'Església Apostòlica Armènia, juntament amb la resta de les esglésies ortodoxes orientals, van trencar la comunió amb la resta del cristianisme després del Concili de Calcedònia, alguns bisbes armenis van intentar restaurar-la. El 1195, durant les Croades, l'església del regne armeni de Cilícia va unir-se amb l'Església catòlica, unió que es va prolongar fins a la conquesta del regne pels mamelucs el 1375. La unió va ser posteriorment restablerta durant el Concili de Florència el 1439, però no va tenir repercussions reals durant segles. El 1740, Abraham-Pierre I Ardzivian, que anteriorment s'havia convertit al catolicisme, va ser elegit com el Patriarca de Sis. Dos anys més tard el Papa Benet XIV va establir formalment l'Església Catòlica Armènia. Més tard la seu del patriarcat més tard va ser traslladada a Antelias, al nord de Beirut. El 1749, l'Església Armènia Catòlica va construir un convent a Bzoummar, on actualment hi ha la seu patriarcal.

## Enllaços externs

* Església Catòlica Armènia - Lloc web oficial