OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'aquelarre (1823)

L'aquelarre, també conegut com El gran cabró, és un mural a l'oli del pintor aragonès Francisco Goya, pintat probablement entre 1821 i 1823. Explora els temes de la violència, la intimidació, el pas del temps i la mort.
És una de les catorze pintures negres que Goya va aplicar en oli a les parets de guix de la seva casa, la Quinta del Sordo. Les pintures es van realitzar en secret: no va titular cap de les obres ni va deixar constància de les seves intencions en crear-les. Tanmateix, en L'aquelarre els historiadors de l'art veuen com una sàtira de la credulitat de l'època, una condemna de la superstició i les caces de bruixes de la Inquisició espanyola. Com amb les altres obres del grup, L'aquelarre reflecteix la desil·lusió que es pot connectar a nivell temàtic amb el seu aiguafort anterior El son de la raó produeix monstres, com també amb la sèrie d'Els desastres de la guerra, una declaració política atrevida publicada només pòstumament.
Cap a l'any 1874, uns cinquanta anys després de la seva mort, els murals sobre guix es van transferir a llenç. L'aquelarre era considerablement més ample abans de ser transferit -era la pintura negra més ampla. Durant la transferència, es van tallar uns 140 cm de la part dreta del mural. En les seves dimensions reduïdes de 141 × 436 cm, el mural està retallat i queda més atapeït, cosa en què alguns crítics hi veuen una addició a l'aura espectral, mentre que d'altres creuen que distorsiona les intencions de Goya movent el centre d'equilibri i reduint l'impacte de la pintura.

## Referències

* ↑ Murray, 446
* ↑ Lima, 180

## Bibliografia

* Lima, Robert. Stages of Evil: Occultism in Western Theater and Drama. Lexington: University Press of Kentucky, 2006. ISBN 978-0-8131-2362-2
* Murray, Christopher John. Encyclopedia of the Romantic Era, 1760–1850, Volume 1. New York: Routledge. ISBN 978-1-57958-423-8
# Resolució 129 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 129 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 7 d'agost de 1958, va cridar a un període de sessions especials d'emergència de l'Assemblea General després de prendre en compte que la falta d'unanimitat dels membres permanents del Consell de Seguretat en les sessions prèvies impedien que el Consell mantingués la pau i la seguretat internacional.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a la 200 (1953 - 1965)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Pasqual Scanu

Pasqual Scanu (l'Alguer 1908 - Sàsser 1978) fou un escriptor i pedagog alguerès. Es llicencià a Roma el 1935 i fou mestre d'escola i posteriorment dirigent de les escoles de la província de Sàsser, del 1937 al 1975. Ha sigut un dels principals animadors de la cultura catalana a l'Alguer i participà en el retrobament entre Catalunya i l'Alguer. Ha participat en gairebé tots els Jocs Florals de la Llengua Catalana des del 1959, però s'especialitzà en estudis de cultura popular, la història de l'Alguer i la poesia. El 1979 edità la Gramàtica algueresa de Joan Pais i Melis.

## Obres

* Alghero e la Catalogna (1962)
* Pervivència de la llengua catalana oficial a l'Alguer (1964)
* Sardegna (1964)
* Sardegna nostra (1970)
* Poesia d'Alguer (1970)
* Guida di Alghero (1971)
* Rondalles alguereses (1985)

## Referències

* ↑ «Pasqual Scanu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Scanu Pasqual». L'Obra Cultural de l'Alguer. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 10 març 2014].
# Maladeta

«Maladeta» té aquests significats:
* Massís de la Maladeta, massís muntanyenc al Pirineu aragonés.
* Pic de la Maladeta, muntanya de 3.308 metres al massís de la Maladeta.
* Primer Pic Occidental de la Maladeta, muntanya de 3.265 m d'altitud al massís de la Maladeta.
* Segon Pic Occidental de la Maladeta, muntanya de 3.220 m d'altitud, al massís de la Maladeta.
* Tercer Pic Occidental de la Maladeta, muntanya de 3.185 m d'altitud, al massís de la Maladeta.
* Parc Natural de Pocets-Maladeta, parc natural al Pirineu aragonés.
# Vilasobroso

San Martiño de Vilasobroso és una parròquia i entitat local menor del municipi gallec de Mondariz, a la província de Pontevedra. Tenia el 2015 una població de 352 habitants agrupats en cinc entitats de població: O Cruceiro, A Pena, Saniñáns, Veigadraga i Vilasobroso.
Vilasobroso va ser l'origen i capital de la jurisdicció de Sobroso, que posteriorment es va integrar en el municipi de Mondariz. És una de les nou entitats locals menors que existeixen a Galícia, constituïda el 13 de setembre de 1924. Conserva els seus històrics símbols identificadors, com el seu escut d'armes i la seva bandera.
Entre els seus llocs d'interès destaquen el castell de Sobroso, del segle xi, i l'església de San Martiño, del segle xviii.

## Referències

* ↑ Instituto Galego de Estatística
# Llista de platges de Catalunya

A Catalunya hi ha més de 350 platges inventariades per l'Agència Catalana de Turisme i més de 220 zones de bany controlades per l'Agència Catalana de l'Aigua del Departament de Territori i Sostenibilitat i per la Direcció General de Protecció Civil del Departament d'Interior. La llista de platges de Catalunya inclou les platges inventariades per aquests organismes. N'hi poden haver d'altres menors no incloses o d'altres considerades com a sectors de conjunts més amplis.
Totes les platges són de domini públic regulades per la llei de costes que determinada l'ús públic i zones de protecció, de servitud de trànsit i d'accés.
La llista es divideix per marques turístiques del litoral: Costa Brava, Costa Barcelona (abans Costa del Maresme i Costa del Garraf), Barcelona (abans Costa de Barcelona), Costa Daurada i Terres de l'Ebre. S'inclouen també les zones de bany controlades de l'interior:
* Llista de platges de la Costa Brava, entre Portbou i Blanes (Alt Empordà, Baix Empordà, Selva)
* Llista de platges de Barcelona i Costa Barcelona, entre Malgrat de Mar i Cubelles (Maresme, Barcelonès, Baix Llobregat, Garraf)
* Llista de platges de la Costa Daurada, entre Cunit i Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Penedès, Tarragonès, Baix Camp)
* Llista de platges de les Terres de l'Ebre, entre l'Ametlla de Mar i Alcanar (Baix Ebre i Montsià)
* Llista de zones de bany interior de Catalunya

## Referències

* ↑ «Catalunya.com: Directori i mapa de platges». Agència Catalana de Turisme. Arxivat de l'original el 13 de febrer 2014. [Consulta: 2 novembre 2013].
* ↑ «Aigua: Nombre i estat de les platges controlades». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 20 de setembre 2015. [Consulta: 2 novembre 2013].
* ↑ «Platges de Catalunya» (JSON). Dades obertes gencat. Generalitat de Catalunya, Departament d'Interior, Direcció General de Protecció Civil. Arxivat de l'original el 11 de juny 2016. [Consulta: 2 novembre 2013].
# Paedophryne

Paedophryne (que deriva del grec paedos "infant" i phryne "gripau, granota") és un gènere de granotes de Papua Nova Guinea. Totes les seves sis espècies es troben entre els vertebrats i granotes de mida més petita.

## Taxonomia

* Paedophryne kathismaphlox Kraus, 2010
* Paedophryne oyatabu Kraus, 2010
* Paedophryne dekot Kraus, 2011
* Paedophryne verrucosa Kraus, 2011
* Paedophryne amauensis Rittmeyer, 2012
* Paedophryne swiftorum Rittmeyer, 2012

## Galeria

* Paedophryne kathismaphlox
* Paedophryne oyatabu
* Paedophryne dekot
* Paedophryne verrucosa
* Paedophryne amauensis comparat amb la moneda dime dels Estats Units
* Paedophryne swiftorum

## Notes

* 1 2 3 «New genus of diminutive microhylid frogs from Papua New Guinea» (en anglès). ZooKeys, 09-06-2010. DOI: 10.3897/zookeys.48.446.
* 1 2 3 «At the lower size limit for tetrapods, two new species of the miniaturized frog genus Paedophryne (Anura, Microhylidae)» (en anglès). ZooKeys, 11-12-2012. DOI: 10.3897/zookeys.154.1963.
* 1 2 3 «Ecological Guild Evolution and the Discovery of the World's Smallest Vertebrate» (en anglès). ZooKeys, 11-01-2012. DOI: 10.1371/journal.pone.0029797.
# L'Umbracle

L'Umbracle és un jardí públic urbà que forma part del conjunt de la Ciutat de les Arts i les Ciències a la ciutat de València. Es destaca per ser una construcció moderna en la qual una sèrie d'arcades paral·leles parabòliques -en forma d'umbracle- cobreixen un jardí allargat i estret de palmeres i altres plantes mediterrànies. L'estructura està feta amb trencadís blanc, un estil típic dels edificis de Santiago Calatrava.
Té un total de 17.500 metres quadrats, 320 metres de llargària i 60 metres d'amplada. Té 55 arcades fixes i 54 flotants que mesuren 18 metres d'alçada. És una actualització de la tipologia noucentista de "winter garden". En contrast amb el formigó, el passeig està cobert amb fusta de teka, un tipus de fusta d'origen tropical que suporta les agressions de l'oratge amb poc desgast.
El parc es troba al sud-est de la ciutat, situat al barri de la Ciutat de les Arts i les Ciències, adossat a l'autovia del Saler que és l'eixida cap a l'Albufera. El parc comunica amb el Museu de les Ciències -que se situa a la llera del riu Túria i per tant, més baix- a través d'unes escales i ascensors, i amb l'avinguda i els propers Centre Comercial del Saler i la Ciutat de la Justícia amb una sèrie d'escales més curtes. En el seu extrem més proper al pont de l'Assut de l'Or es troben les discoteques Mya i l'Umbracle.

## Referències

* ↑ «DK Eyewitness Travel Guide: Spain» (en anglés). DK Publishing, 2014.
* 1 2 «Descobrix l'Umbracle». Ciutat de les Ciències.
* ↑ «L'Umbracle. Un balcón para el futuro» (en castellà i anglés). Via-arquitectura.net.
* ↑ «L'Umbracle - Mya» (en castellà). Trip Advisor.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Ajuntament de València sobre l'umbracle
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Pasquale

«Pasquale» té aquests significats:
* Biografies
** Pasquale Amato, baríton italià.
** Pasquale Anfossi, compositor italià.
** Pasquale Fornara, ciclista italià.
** Pasquale Marchetti, lingüista cors.
** Pasquale Paoli, dirigent polític cors i líder de la nació.
* Música:
** Don Pasquale, opera buffa en tres actes de Gaetano Donizetti.
** Olivo e Pasquale, òpera en dos actes de Gaetano Donizetti.
# Los Puiols (Cellers)

Los Puiols és un indret i partida de camps de conreu de secà del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà, en territori del poble de Cellers.
Està situat un quilòmetre a l'oest-nord-oest del poble de Cellers, a l'esquerra de la llau de la Grallera. És al sud-est de la partida de Grallera, al nord-est de los Pous, a ponent de les Solanes i al nord-oest dels Mallols d'Agustí. És al nord-est de la Font dels Mallols.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Repetundae

Repetundae (restitució, o res repetundae, restitució de la propietat) va ser en sentit estricte una pena imposada als culpables d'extorsió.
Repetundae pecuniae, en el seu sentit més ampli, era el terme utilitzat per designar les sumes de diners que els socii de l'estat romà o els particulars pretenien recuperar dels magistrats, jutges o curatores públics, que havien pres o rebut indegudament a les províncies o a la ciutat de Roma, quan exercien la seva jurisdicció, en la seva qualitat de jutges, o en qualsevol altra funció pública. D'aquí que la paraula repetundae s'utilitzi per expressar l'acte il·legal dels funcionaris d'extorsionar o prendre diners o qualsevol altra cosa que tingués valor, als ciutadans. El crim de repetundarum, doncs, és el delicte de corrupció i opressió exercit per algú que ostenta un càrrec oficial, un delicte que es va anar fent més freqüent a mesura que s'estenia el domini romà i va ser objecte de diverses sancions penals.
La primera lex repetundarum va ser la Calpurnia, que va ser proposada pel tribú de la plebs Luci Calpurni Pisó l'any 149 aC. La Lex Calpurnia va establir per primera vegada un procediment per jutjar les persones acusades d'aquest delicte, i nomenava un pretor especial per dirigir el judici. La llei només s'aplicava als magistrats provincials, perquè l'any 141 aC, segons Ciceró, el delicte que cometia un magistrat urbà tenia uns jutges propis. Sembla que les penes de la Lex Calpurnia eren només pecuniàries, i tendien a recuperar els diners sostrets per l'actio sacramenti, i segurament no castigaven amb l'exili. L'import a restituir es determinava després de la condemna mitjançant el procediment de litis aestimatio, tenint en compte totes les sumes de diners que el condemnat havia percebut il·legalment. Després de la Lex Calpurnia es van aprovar diverses leges de repetundis.

## Referències

* ↑ Badian, Ernst; Lintott, Andrew. «repetundae» (en anglès), 07-03-2016. DOI: 10.1093/acrefore/9780199381135.001.0001/acrefore-9780199381135-e-5557. [Consulta: 21 desembre 2021].
* 1 2 Smith, William (ed.). «Repetundae». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ Ciceró. De finibus bonorum et malorum, II, 16, 53
# Padèrn

Padèrn (en francès,Padern) és un municipi del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. Hi ha el castell de Padèrn.

## Referències

* ↑ «Padèrn». ésAdir. [Consulta: 12 maig 2023].
# Kurixalus

Kurixalus és un gènere de granotes de la família Rhacophoridae.

## Taxonomia

* Kurixalus eiffingeri (Boettger, 1895).
* Kurixalus idiootocus (Kuramoto & Wang, 1987).

## Referències

* IUCN (anglès)
# Boulevard Gardens

Boulevard Gardens és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 1.415 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Boulevard Gardens tenia 1.415 habitants, 451 habitatges, i 312 famílies. La densitat de població era de 2.101,3 habitants per km².
Dels 451 habitatges en un 26,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 28,8% hi vivien parelles casades, en un 30,8% dones solteres, i en un 30,6% no eren unitats familiars. En el 20,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.167 $ i la renda mediana per família de 26.719 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.934 $ mentre que les dones 20.288 $. La renda per capita de la població era de 14.843 $. Entorn del 25,6% de les famílies i el 37,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Boulevard Gardens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Boulevard Gardens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vorontsovita

La vorontsovita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la galkhaïta. Rep el nom per la localitat tipus, però també fa honor a l'enginyer de mines Vladimir Vasilyevich Vorontsov (1842 – 1908), superintendent del districte miner de Bogoslovski.

## Característiques

La vorontsovita és una sulfosal de fórmula química (Hg₅Cu)$_{Σ6}$TlAs₄S₁₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016, i la primera publicació data del 2018. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És l'anàleg amb tal·li de la galkhaïta i de mercuri de la ferrovorontsovita. Químicament es troba relacionada amb la routhierita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu mineralògic Fersman, de l'Acadèmia Russa de les Ciències, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 4917/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'or de Vorontsovskoe, a Turinsk, prop el riu Turya (óblast de Sverdlovsk, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Vorontsovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r desembre 2019].
# Genealogia dels Borbons

La genealogia del borbons és una recopilació genealògica general de les diferents branques de la família.

## Llista de branques

Branques anteriors a Enric IV
* la primera nissaga de senyors de Borbó es va extingir en línia masculina el 1171, i per via femenina fou transmesa a:
* la casa de Borbó-Dampierre extinta en línea masculina el 1283, transmesa per via femenina a:
* la casa capeta de Borbó, de la que:
** la casa del ducs de Borbó, Alvèrnia i Forez (1327) de la qual:
*** la casa il·legítima de Borbó Busset
*** la casa de Borbó-Montpensier, Comtes de Montpens I (des de 1434, extinta el 1496)
*** la casa il·legítima de Borbó-Roussillon
*** la casa il·legítima de Borbó-Lavedan
** la casa de Borbó-La Marca (des de 1322, extinta el 1438), de la que deriva:
*** la casa de Borbó-Vendôme de la qual:
**** els reis de França
**** la casa de Borbó-Montpensier, ducs de Montpensier (des de 1539, extinta el 1693)
*** la casa de Borbó-Preaux (1410- +)
*** la casa de Borbó-Carency (des de 1390, extingida el 1520), de la que deriva:
**** la casa de Borbó-Duisant (1450-?)
El 1589, Enric IV de França va pujar al tron. De la seva descendencia sorgeix la:
* Dinastia borbònica
comprenent les branques següents:
* Borbons d'Espanya
** Reis de les Dues Sicílies
** Ducs de Parma o Borbó Parma
* Casa d'Orleans

## Taula dels reis de França

Dinastia borbònica :
| Enric IV el Gran 1553-1610 Rei de França 1589-1610 |||
| Lluís XIII el Just 1601-1643 Rei de França 1610-1643 |||
| Lluís XIV el Gran 1638-1715 Rei de França 1643-1715 |||
| Lluís de França 1661-1711 Gran Delfí |||
| Lluís de França 1682-1712 Delfí |||
| Lluís XV l'Estimat 1710-1774 Rei de França 1715-1774 |||
| Lluís de França 1729-1765 Delfí |||
| Lluís XVI 1754-1793 Rei de França 1774-1791, rei dels francesos 1791-1792 | Lluís XVIII 1755-1824 Rei de França 1814-1815, i 1815-1824 | Carles X 1757-1836 Rei de França 1824-1830 |

## Vegeu també

* Genealogia general dels Capets
* Ducat de Borbó
# Font dels Mallols (Cellers)

La Font dels Mallols és una font del terme municipal de Castell de Mur, en territori del poble de Cellers, de l'antic municipi de Guàrdia de Tremp.
Està situada a 435 m d'altitud, a l'esquerra de la llau de la Grallera, a l'oest-nord-oest de Cellers i al sud-oest de la Masia de Tató.
# Kurixalus idiootocus

Kurixalus idiootocus és una espècie d'amfibi endèmica de Taiwan.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Kuangyang, L. & Wenhao, C. 2004. Kurixalus idiootocus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 d'abril del 2008.
# Brianka

Brianka (en ucraïnès i en rus: Брянка) és una ciutat de la província de Luhansk a Ucraïna, situada actualment a zona autoproclamada República Popular de Luhansk de la Rússia. El 2021 tenia 44.987 habitants.
Es troba entre les ciutats de Kadíivka i Altxevsk.

## Història

Zaporoges 1696 Unió Soviètica Ucraïna 1992-2014*  República Popular de Luhansk 2014-present
L'assentament remunta la seva història als petits assentaments de Zaporoges, a zimivniki, que van aparèixer al lloc de la futura Brianka el 1696.
El lloc s'ha convertit en un assentament de miners al voltant de la pedrera local de Brianka des de finals del segle xix. Després de la Segona Guerra Mundial, entre el 1944 i el 1962 va ser un raion de la ciutat veïna de Kadiivka.
Ciutat des de desembre de 1962.
A la ciutat es publica un diari local des de l'abril de 1965.
Des del 2014, Brianka està sota el control efectiu de l'autoproclamada República Popular de Luhansk.
Durant la invasió russa d'Ucraïna han sorgit informes sobre soldats russos que es van negar a continuar lluitant i estaven captius a la ciutat.

## Demografia
### Població

A partir del 2021, la població era de 44.987 persones.

### Ètnia

Segons el cens d'Ucraïna de 2001 :
* Ucraïnesos: 54,9%
* Russos: 42,7%
* Belarussos: 0,8%

### Llenguatge

Segons el cens d'Ucraïna de 2001 :
* Rus: 87,01%
* Ucraïnès: 12,65%
* Belarús: 0,09%

## Referències

* ↑ Брянка // Большой энциклопедический словарь (в 2-х тт.). / редколл., гл. ред. А. М. Прохоров. том 1. М., "Советская энциклопедия", 1991. стр.171
* ↑ № 2901. «Труд горняка» // Летопись периодических и продолжающихся изданий СССР 1986 - 1990. Часть 2. Газеты. М., «Книжная палата», 1994. стр.381
* ↑ «Численность населения по состоянию на 1 октября 2015 года по Луганской Народной Республ ике» (en russian). Luhansk People's Republic. Arxivat de l'original el 4 febrer 2016. [Consulta: 21 desembre 2015].
* ↑ «'They told us nobody's going to take us home' Russian soldiers held captive in Luhansk region for refusing to fight in Ukraine». Meduza. [Consulta: 26 juliol 2022].
* ↑ «Home». ukrcensus.gov.ua.
# Vorobiovka (Krasnoiarsk)

* Per a altres significats, vegeu «Vorobiovka».
Vorobiovka (en rus: Воробьёвка) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 16 habitants. Pertany al districte municipal d'Àban.

## Referències

* ↑ «Историческая справка | Официальный сайт муниципальное образование Абанский район». Arxivat de l'original el 2021-01-18. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Большая Советская Энциклопедия. Гл. ред. А. М. Прохоров, 3-е изд. Т. 1. А — Ангоб. 1969. 608 стр., илл.; 47 л. илл. и карт, 1 отд. л. табл.
* ↑ «История основания Абанского района Красноярского края. Архитектура Красноярского края. Памятники Архитектуры». Arxivat de l'[www.naov.ru/?abanskii_raion original] el 2013-04-17.
# Paperinik

Paperinik és un personatge de ficció creat pel guionista italià Guido Martina i dibuixat per primera vegada per Giovan Battista Carpi com a alter-ego superheroic de l'ànec Donald.
Paperinik és un personatge de còmic sorgit de la ment dels artistes de Disney-Itàlia com a resposta a les queixes del públic de la revista Topolino (on faria la seua primera aparició al número 706 de l'any 1969) que estava fart que l'ànec Donald sempre isquera com a perdedor en totes les historietes, i si en alguna guanyava, ho fera de manera agredolça.
D'aquesta manera, Guido Martina va inventar un alter-ego per a Donald. Ajudat pels invents d'en Gyro Gearloose, Donald podia esdevenir un superheroi que podia venjar-se dels qui l'explotaven o se'n reien d'ell: l'Oncle Garrepa i el seu cosí l'afortunat Gladstone Gander. Amb el temps el personatge va anar evolucionant per esdevenir una espècie de super-heroi convencional que lluita contra el crim organitzat.
Aquest personatge està basat en el personatge literari d'en Fantomas.

## Notes

* ↑ Patomas en castellà; Fantomiald en francès

## Referències

* Paperinik a inducks.org (anglès)
# Lomné (Eslovàquia)

* No s'ha de confondre amb Lomner.
Lomné és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1369.
# René Barbier

* Aquest article tracta sobre el viticultor català. Si cerqueu el tirador d'esgrima, vegeu «René Barbier (tirador d'esgrima)».
René Barbier (Tarragona, 1950) és un enòleg i viticultor català.
Descendent d'una família de viticultors francesos des de l'any 1200, igual que els seus avantpassats ha dedicat tota la seva vida al món del vi. S'ha format a les escoles enològiques més prestigioses de Bordeus, Borgonya i Limós, i ha treballat també en cellers com Moueix elaboradors, entre d'altres, de Petrus. La seva experiència en el món del vi s'estén des de la part de viticultura fins a la comercial, passant evidentment per l'elaboració dels seus propis vins. L'any 1979 adquireix la seva primera finca al Priorat, i comença a vinificar el seu primer vi en aquesta zona: Clos Mogador. Més tard Nelin, Manyetes i Espectacle del Montsant.

## Referències

* ↑ Melendo, Jordi «René Barbier, terruño y más verdades». El Mundo, 17-03-2011 [Consulta: 20 juliol 2016].