OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Son Dalabau

Son Dalabau és una possessió situada a la marina del terme de Llucmajor, Mallorca, en el camí del Palmer, prop de s'Arenal.
La possessió de Son Dalabau està al costat de la de Son Verí de Dalt. Documentada el 1330, pertanyia a Pere Llongà i era denominada alqueria des Jueu o des Jueus. Per la qual cosa el torrent que la recorre i que fa partió, devora la mar, entre els termes de Llucmajor i Palma s'anomena torrent des Jueus. Al llarg dels segles XIV al XVI sofrí constants canvis de titularitat. El 1540 fou comprada per Bernat Dalabau, que li donà el nom actual. El 1664 era de Gregori d'Olesa. Té cases, molí de sang i una torre de defensa. A les seves terres es conreaven cereals i ramaderia ovina i caprina. Actualment hi ha una pedrera al costat de l'autopista de Llucmajor (Ma-19).

## Construccions

Les cases de la possessió tenen carrera davantera i voravia, i es troben disposades en forma de L, integrant l'antic habitacle i una de nova en volums diferents, la torre de defensa i una sèrie de dependències agropecuàries: estables, pallissa, un forn i una portassa coberta amb volta de canó. Aïlladament entorn de les cases principals es distribueixen altres instal·lacions agrícola-ramaderes típiques de les possessions: una altra portassa amb volta de canó, un colomer, solls i estables dintre un mateix bloc, unes altres solls més modernes, una vaqueria, uns sestadors a uns 200 m i una era a uns 40 m de les cases. El conjunt es completa amb algunes instal·lacions hidràuliques: una cisterna, un pou i un aljub.

### Torre de defensa

La torre de defensa és del segle xv, té plata quadrangular de dues altures, probablement rebaixada en la seva altària, amb escarpa en el cos inferior. Entre els dos cossos, hi ha una línia d'imposta de mig bossell. Només n'és visible totalment la façana est car les altres tres estan parcialment tapades per altres construccions. El parament és paredat comú llevat d'alguns elements com ara les faixes, el coronament del terrat, la rafa visible des de l'interior de la pallissa i quatre ampits motllurats en escòcia que es troben al bell mig del parapet. La coberta és plana a l'exterior. L'accés es fa des de la pallissa per una porta oberta en el mur de la torre; hi ha dos finestrons oberts a les façanes sud i nord sense estructura. Una escala de caragol de pedra, parcialment condemnada, comunica la planta baixa amb el primer pis i el terrat. Té una xemeneia i canal de test (façana est) amb permòdols.

## Jaciments arqueològics

En un establit hi havia una cova artificial d'enterrament prehistòrica, actualment destruïda, dita Cova de Son Dalabau - Can Toni Montserrat, que fou excavada a principis del segle xx.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 8486617172.
* ↑ de Luna, J; i col «Arquitectura de Fora Vila Tom IV» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 10 [Consulta: 15 novembre 2012].
* ↑ de Luna, J; i col «Arquitectura Militar» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 16. Arxivat de l'original el 8 de gener 2014 [Consulta: 11 gener 2013].
# Nicànor (elefantarca)

Nicànor (en grec antic Νικάνωρ) fou un amic de Demetri I Soter amb el que va ser retingut com a ostatge a Roma i en va ser un dels companys de fugida, segons diu Polibi.
Quan Demetri fou proclamat rei, va nomenar al seu amic com elefantarca o mestre dels elefants, i el va enviar a Judea a combatre els jueus revoltats dirigits per Judes Macabeu. Nicànor va intentar capturar a Judes a traïció sota pretext d'una negociació, però va fracassar, i llavors es va lliurar la batalla de Cafarsalem, on fou derrotat amb fortes pèrdues. Una segona batalla prop de Bethoron, encara va resultar més desastrosa, i el mateix Nicànor va morir al combat i el seu exèrcit aniquilat.

## Referències

* ↑ 13.Nicanor a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1177
# Talixi

Talixi és una llengua irànica del nord-oest propera al tati. El parlen els talix. Es divideix en diversos dialectes que no són compresos entre els diferents parlants. Es diferencia d'altre llengües iràniques en el sistema verbal. En la sintaxi utilitza la construcció ergativa com el tati en els verbs transitius al passat, construïda sobre l'arrel del passat. El seu sistema consonàntic no difereix del persa.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, X, 179
# Boxa als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - pes ploma

El pes ploma va ser una de les vuit proves de boxa que es disputaren als Jocs Olímpics d'Anvers de 1920. Com en les altres proves de boxa estava reservada a homes. La competició es va disputar entre el 21 i el 24 d'agost de 1920. El pes ploma era la tercera categoria més lleugera en aquesta edició dels Jocs i sols hi podien participar boxejadors que pesessin fins a 57,2 kg. Hi van prendre part 17 atletes de 10 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Paul Fritsch (FRA) | Jean Gachet (FRA) | Edoardo Garzena (ITA) |

## Quadre

| Primera ronda | Primera ronda | Setzens de final | Setzens de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| Nick Clausen (DEN) | — |
| Lliura | — | Clausen (DEN) | W |
| Walter Newton (CAN) | — | Newton (CAN) | L |
| Lliura | — | | | Clausen (DEN) | L |
| Jack Zivic (USA) | — | | | Zivic (USA) | W |
| Lliura | — | Zivic (USA) | — | | |
| — | — | Lliura | — | | |
| — | — | | | | | Zivic (USA) | L |
| Jean Gachet (FRA) | — | | | | | Gachet (FRA) | W |
| Lliura | — | Gachet (FRA) | W | | | | |
| Arthur Olsen (NOR) | W | Olsen (NOR) | L | | | | |
| Ángel Rodríguez (ARG) | L | | | Gachet (FRA) | W | | |
| Philippe Bouvy (BEL) | — | | | Bouvy (BEL) | L | | |
| Lliura | — | Bouvy (BEL) | W | | | | |
| Wim Hesterman (NED) | W | Hesterman (NED) | L | | | | |
| William Rankin (CAN) | L | | | | | | | Gachet (FRA) | L |
| Paul Fritsch (FRA) | — | | | | | | | Fritsch (FRA) | W |
| Lliura | — | Fritsch (FRA) | W | | | | |
| George Etzell (USA) | — | Etzell (USA) | L | | | | |
| Lliura | — | | | Fritsch (FRA) | W | | |
| Paul Erdal (NOR) | — | | | Erdal (NOR) | L | | |
| Lliura | — | Erdal (NOR) | W | | | | |
| Frederick Adams (GBR) | — | Adams (GBR) | L | | | | |
| Lliura | — | | | | | Fritsch (FRA) | W |
| Edoardo Garzena (ITA) | — | | | | | Garzena (ITA) | L |
| Lliura | — | Garzena (ITA) | W | | | | |
| Roger Vincken (BEL) | — | Vincken (BEL) | L | | | | | Combat pel bronze | Combat pel bronze |
| Lliura | — | | | Garzena (ITA) | W |
| James Cater (GBR) | — | | | Cater (GBR) | L | | | | Garzena (ITA) | W |
| Lliura | — | Cater (GBR) | W | | | | | Zivic (USA) | L |
| Hans Nielsen (DEN) | — | Nielsen (DEN) | L | | |
| Lliura | — | | | | |

## Referències

* Comitè Olímpic Belga. Olympic Games Antwerp 1920: Official Report (en francès), 1957.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2009. [Consulta: 11 agost 2007].
# Amenucourt

Amenucourt és una població i comuna francesa del departament de Val-d'Oise, a la regió d'Illa de França.
Forma part del cantó de Vauréal, del districte de Pontoise i de la Comunitat de comunes Vexin-Val de Seine.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 321 | 296 | 315 | 255 | 266 | 260 | 295 | 251 | 243 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 256 | 269 | 237 | 227 | 207 | 206 | 209 | 211 | 206 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 202 | 180 | 147 | 172 | 154 | 132 | 117 | 116 | 134 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 131 | 127 | 128 | 127 | 170 | 173 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Enllaços externs

* Ajuntament Arxivat 2008-03-19 a Wayback Machine. (francès)
* INSEE Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine. (francès)
# Son Dameto

Son Dameto és un barri de la ciutat de Palma dins el districte de Ponent. Es troba rodejat pels barris de Son Espanyolet, Son Dureta, Son Rapinya, Son Cotoner i el Camp d'en Serralta. L'any 2018 aquest barri arribava a la xifra de 7.799 habitants.
Son Dameto es caracteritza per ser una zona que s'esforça a organitzar esdeveniments i animar un poc la vida del barri amb coses com, per exemple, el mercadet anual que organitza el veïnat.

## Transport públic

Es pot arribar al barri amb les següents línies de l'EMT de Palma:
* Línia 6: Polígon de Llevant-Can Valero
* Línia 7: Son Rapinya-Son Gotleu
* Línia 8: Son Roca
* Línia 29: Circular Son Espases

## Referències

* ↑ «Districtes i barris de Palma». Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ «Gestió de la Diversitat Cultural de Palma». Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ (Castellà) Mercadet de Son Dameto de 2011
* ↑ Línies de bus de l'EMT de Palma
# Lérmontovka

«Lérmontovka» té aquests significats:
* Lérmontovka (Khabàrovsk), localitat del krai de Khabàrovsk, a Rússia
* Lérmontovka (Sakhalín), localitat de l'óblast de Sakhalín, a Rússia
* Lérmontovka (Amur), localitat de l'óblast de l'Amur, a Rússia
* Lérmontovka (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna
# Le Repas fantastique

Le Repas fantastique és un curtmetratge mut de trucs francès de l'any 1900 dirigit per Georges Méliès.

## Trama

Dues dones i un home, intentant sopar, es troben davant d'esdeveniments màgics: les cadires es mouen, la sopa creix, les botes en surten, les potes de la taula canvien de llarg, la taula apareix i reapareix. Un fantasma, ballant sobre la taula, es converteix en una caixa de dinamita i explota, i l'home comença a caure maníacament per l'habitació.

## Alliberament

La pel·lícula va ser estrenada per la Star Film Company de Méliès i té el número 311 dels seus catàlegs. Fou imitada per Edwin S. Porter a la pel·lícula de l'Edison Manufacturing Company An Animated Luncheon. El tema fou reprès per Ferdinand Zecca, per Pathé, a la pel·lícula Repas infernal.

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 342. ISBN 9782732437323.
* ↑ Hamus-Vallée, Réjane. Du trucage aux effets spéciaux. Condé-sur-Noireau: CinémAction-Corlet, 2002, p. 100. ISBN 9782854809794.

## Enllaços externs

* Le Repas fantastique a Internet Movie Database (anglès)
# Ado Birk

Ado Birk (també conegut com a Aadu Birk, Aado Birk o Avdei Birk; (Tarvastu, Estònia 14 de novembre de 1883 - Sosva, Rússia 2 de febrer de 1942) va ser primer ministre d'Estònia durant tres dies, del 28 de juliol de 1920 al 30 de juliol de 1920.

## Biografia

Ado Birk va néixer a la parròquia de Tarvastu, al Comtat de Viljandi, Estònia. Es va graduar al Seminari Teològic (Ortodox) de Riga, va estudiar a Sant Petersburg a l'Acadèmia Teològica ortodoxa, i en els departaments de dret de les universitats de Tartu (1907-1908), Sant Petersburg (1908-1911) i Leipzig (1911).
Entre 1911 i 1912 va ser Cap de l'Oficina d'Estadística de Tallinn. De 1912 a 1917 va exercir com a assessor jurídic de l'advocat Jaan Poska.
El 1917 va ser nomenat secretari provisional de l'Assemblea de la província d'Estònia (Eesti Maanõukogu), i el 1918 es va fer representant d'Estònia a Hèlsinki, Finlàndia. De 1918 a 1919 va ser president de l'Assemblea província d'Estònia i president del Comitè General d'Eleccions a l'Assemblea Constituent (Asutav Kogu). De 1919 a 1920 va ser vicepresident de l'Assemblea Constituent i Ministre de Relacions Exteriors, de nou el 1920 i el 1925. Va ser primer ministre d'Estònia durant tres dies a partir de 28 de juliol de 1920 al 30 de juliol de 1920. Entre 1917 i 1924, Birk va ser també president de la Societat de Voluntaris de Bombers de Tallinn, entre 1919 i 1922 presidí la Unió de tots els Bombers estonians.
De 1922 a 1926 va ser l'enviat d'Estònia a la Unió Soviètica. A principis de 1926, com a enviat a la Unió Soviètica, va tenir un conflicte amb el Ministeri d'Afers Exteriors estonià, i es va negar a tornar després de la seva degradació. L'estiu de 1926, va caure víctima de la provocació de la OGPU, i va ser en presó preventiva a Rússia el març de 1927 acusat de transmetre informació secreta a l'URSS, però va ser ràpidament alliberat i va tornar a Estònia el 1927, absolt pel Consell de Pau de Tallinn-Haapsalu (estonià: Rahukogu).
A la segona meitat de 1920 i, en la dècada de 1930, va esdevenir defensor en l'Església ortodoxa apostòlica estoniana, i el 1939-1940 va ser el Secretari Ecumènic de l'Església ortodoxa apostòlica estoniana, mentre que actua com un home de negocis a Tallinn.
Amb l'inici de la Segona Guerra Mundial, va ser arrestat per la policia secreta soviètica i el 14 de juny de 1941 va ser enviat al camp de presoners Sosva, a l'óblast de Sverdlovsk, Rússia i va ser condemnat a mort, però va morir abans de l'execució en Sosva el 2 de febrer de 1942.

## Referències

* ↑ (anglès) Georg von Rauch, Die Geschichte der baltischen Staaten, p.123
* ↑ (anglès) Mati Unt i Eric Dickens, Brecht at night, p.162
# Son Cotoner

Son Cotoner és un barri del municipi de Palma, concretament localitzat al Districte de Ponent Situada entre la via de cintura, el camí de Jesús i el torrent de Sa Riera, l'avinguda de Sant Ferran i el carrer de Pasqual Ribot. Pren el nom de la possessió, encara existent i que forma part del centre comercial del mateix nom. Possessió que apareix en el mapa del cardenal Despuig i que confrontava amb les de Son Moix Negre, Son Pisà, la Sínia d'en Gil i Son Massanet. Els terrenys parcel·lats d'aquesta possessió es posaren en venda el 1942. A partir dels anys 60 i 70 s'accelerà la construcció de pisos.
El barri inclou un parell de supermercats, un poliesportiu, el parc de la Riera i el de Son Cotoner i un casal de barri per als adults, entre altres infraestructures. L'any 2018 el barri arribava als 12.356 habitants.

## Transport públic

Pel barri passen les següents línies de l'EMT de Palma:
* Línia 6: Polígon de Llevant-Can Valero
* Línia 8: Son Roca
* Línia 9: Son Espanyol
* Línia 29: Circular Son Espases

## Referències

* ↑ Gran Enciclopedia de Mallorca, volum 4, pàg. 172
* ↑ «Gestió de la Diversitat Cultural de Palma». Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ Línies de bus de l'EMT de Palma
# Olga Streltsova

Olga Aleksàndrovna Streltsova (en rus Ольга Александровна Стрельцова) (25 de febrer de 1987) és una ciclista russa especialista en el ciclisme en pista. S'ha proclamat campiona d'Europa en velocitat per equips, el 2013.

## Palmarès

* 2011
** Campiona de Rússia en Velocitat
** Campiona de Rússia en 500 metres
** Campiona de Rússia en Velocitat per equips
* 2013
** Campiona d'Europa en Velocitat per equips (amb Ielena Bréjniva)
** Campiona de Rússia en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Mossèn Verdú

Mossèn Verdú (Catalunya, segle XV — ?, segle xv) va ser un poeta del segle xv amb una obra al Cançoner de París.
Pel que fa a la seva biografia, apareix en dates compatibles un Mossèn Verdú que és "fill del discret Antoni Verdú de Tarragona". El text de govern, recollit per l'historiador Antoni de Bofarull i de Brocà, exposa una problemàtica al voltant de la compravenda d'oficis religiosos.
La seva única obra coneguda és una cançó escrita al voltant del 1443 i dedicada a Serena Sestorres, una monja del Monestir de Vallbona de les Monges que està documentada al monestir entre 1443 i 1474 i que va tenir una germana, Violant, abadessa del mateix cenobi. El poema elogia la religiosa, diu que és una "monja molt valerosa" i la descriu com una dona que es fa estimar. Martí de Riquer es fixa en la proximitat del monestir de Vallbona amb el Castell de Verdú, on probablement vivia l'autor del text.

## Referències

* ↑ Fèlix Torres Amat. Memorias para ayudar a formar un diccionario critico de los escritores catalanes: y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña. Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 648–.
* ↑ Archivo General de la Corona de Aragón. Colección de documentos inéditos del Archivo General de la Corona de Aragón. J.E. Montfort, 1859, p. 154–.
* ↑ Vicente Beltrán; Vicente Beltrán Pepió Poesia, escriptura i societat: el camins de March. L'Abadia de Montserrat, 2006, p. 99–. ISBN 978-84-8415-822-6.
* ↑ Estudis dedicats a la memòria de mossèn Joan Serra i Vilaró. Sugrañes Hnos., 1973, p. 381.
* ↑ Monasterio de Santa María (Vallbona de las Monjas, Spain). Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Fundació Roger de Belfort, 1978, p. 167. ISBN 978-84-400-5204-9.
* ↑ Martín de Riquer (conde de Casa Dávalos); Joaquim Molas Història de la literatura catalana: Part antiga, per M. de Riquer. Ediciones Ariel, 1964, p. 58.

## Enllaços externs

* Document original
* Transcripció de la cançó: Francisco Pelayo Briz. Lo llibre dels poetas. S. Manero, 1867, p. 288–289.
# Alcithoe

Alcithoe és un gènere de mol·luscs gastròpodes marins de la família Volutidae. El gènere va ser descrit científicament primer per H. i A. Adams el 1853. El registre més antic es remunta a 56 milions d'anys enrere. El llarg màxim del cos era de 5,83 cm, i vivia en una profunditat d'entre 137 i 1015,5 metres, a una temperatura màxima de 14,34 °C.

## Llista d'espècies del gènere

Aquesta és una llista d'espècies pertanyent a aquest gènere.
* Alcithoe aillaudorum (Bouchet, Ph. & G.T. Poppe, 1988)
* Alcithoe albescens Bail & Limpus, 2005
* Alcithoe arabica (Gmelin, 1791)
* Alcithoe benthicola (Dell, 1963)
* Alcithoe colesae Bail & Limpus, 2005
* Alcithoe chathamensis (Dell, 1956)
* Alcithoe davegibbsi (Hart,1999)
* Alcithoe fissurata (Dell, 1963)
* Alcithoe flemingi Dell, 1978 photo
* Alcithoe fusus (Quoy i Gaimard, 1833)
* Alcithoe grahami (Powell, 1965)
* Alcithoe haurakiensis Dell, 1956
* Alcithoe hedleyi (Murdoch & Suter, 1906)
* Alcithoe jaculoides Powell, 1924 - synonym: Alcithoe calva Powell, 1928
* Alcithoe knoxi (Dell, 1956)
* Alcithoe larochei Marwick, 1926
* Alcithoe lutea (Watson, 1882)
* Alcithoe ostenfeldi (Iredale, 1937)
* Alcithoe pacifica
* Alcithoe pseudolutea
* Alcithoe seelyeorum Bail & Limpus, 2005
* Alcithoe smithi (Powell, 1950)
* Alcithoe tigrina Bail & Limpus, 2005
* Alcithoe triregensis Bail & Limpus, 2005
* Alcithoe wilsonae (Powell, 1933)

## Vegeu també

* Voluta (zoologia)

## Referències

* ↑ «Alcithoe» (en anglés). Encyclopedia of Life. EOL.org. [Consulta: 13 febrer 2015].
* ↑ Marshall, B.; Bail, P. (2015). Alcithoe H. Adams & A. Adams, 1853. In: MolluscaBase (2015). Accessed through: World Register of Marine Species at http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=382339 on 2016-02-04
* ↑ NZ Mollusca Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine., en anglès
# Stefano Casagranda

Stefano Casagranda (Borgo Valsugana, Província de Trento, 23 de març de 1973) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1996 i 2007.

## Palmarès

* 1995
** 1r al Trofeu Mario Zanchi
* 1996
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
* 1998
** Vencedor d'una etapa a la Giro del Trentino
* 2000
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Castella i Lleó
* 2001
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Dinamarca
* 2002
** Vencedor d'una etapa al Rothaus Regio-Tour

### Resultats al Tour de França

* 1998. Abandona (10a etapa)
* 2002. Abandona (12a etapa)
* 2004. No surt (9a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1996. Abandona (20a etapa)
* 1997. Abandona (11a etapa)
* 1999. Fora de control (17a etapa)
* 2001. 108è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1996. 108è de la classificació general
* 2000. 116è de la classificació general
* 2001. 133è de la classificació general
* 2003. 135è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Léon Fleuriot

Léon Fleuriot (Morlaix, 5 d'abril de 1923 — París, 15 de març de 1987) fou un lingüista bretó especialitzat en llengües celtes (bretó antic, gal·lès i gaèlic irlandès) i en història de Bretanya gal·loromana i de l'alta edat mitjana.
Va néixer a Morlaix en el si d'una família originària de Quintin i de jovenet havia estudiat bretó, assolí per concurs ser agregat de la Universitat per història el 1950. Fou professor de secundària i universitari a París, tant a l'àrea metropolitana i al Pritaneu militar de La Flèche. Va ingressar al CNRS el 1958 i es doctorà a la Universitat de la Sorbonne el 1964 amb la tesi titulada le vieux-breton, éléments d'une grammaire, i amb una tesi complementària, Dictionnaire des gloses en vieux-breton.
El 1966 fou nomenat professor de la càtedra d'estudis cèltics de la Universitat de Rennes 2 al mateix temps que fou nomenat director de recerca a l'École Pratique des Hautes Études de Paris. Hi va contribuir notablement a impulsar l'ensenyament del bretó a nivell universitari, tot publicant nombrosos texts que han permès fer progressar considerablement l'estudi del bretó antic i les seves llengües germanes. La seva obra mestra, Les origines de la Bretagne, publicada el 1980, és un estudi particularment prudent i acurat de fonts escrites fusionades, encara que amb llacunes i algunes incoherències, sobre els primers segles de la nostra era a l'Armòrica i la meitat nord de França. Hi ha sostingut tesis importants com la preeminència politicomilitar de Brest en la ciutat dels osismes fins al 450 i el seu esfondrament en profit de Saint-Pol-de-Léon, per l'aliança de 497 entre els bretons i Clodoveu I com un factor de la victòria d'aquest darrer i l'assimilació d'Ambrosi Aurelià a Riothamus esmenada per Gregori de Tours, indicació de la intervenció de bretons de l'altra banda del Canal constituïts en legions romanes davant del perill dels gots.
Va morir sobtadament a París el 15 de març de 1987, deixant nombroses recerques inacabades.

## Publicacions
### Obres

* Le vieux breton, Éléments d'une grammaire, Paris, Klincksieck, 1964.
* Dictionnaire des gloses en vieux breton, Paris, Klincksieck, 1964.
* A Dictionary of old breton - Dictionnaire du vieux breton. Toronto, Prepcorp Limited, 1985. Apparemment réédition de l'ouvrage paru en 1964.
* Les origines de la Bretagne, Librairie Payot, Paris,1980.
* Notes lexicographiques et philologiques (recull d'articles publicats a la revista Études celtiques, recollits per Gwennole Le Menn), Skol, 1997.
* Articles a Annales de Bretagne, Bulletin de la Société archéologique du Finistère, Études celtiques, Hor Yezh.

### Contribucions

* Récits et poèmes celtiques, prefaci de Pierre-Jakez Hélias, Paris, Stock, 1981
* L'histoire littéraire et culturelle de la Bretagne (volum 1), Paris, Genève, 1993

## Bibliografia

* Gwennole Le Menn en recopilà la bibliografia a Bretagne et pays celtiques, langues, histoire, civilisation (Skol, PUR, 1982), recull d'articles en honor de Léon Fleuriot
# Lluís Rodés i Pou

Lluís Rodés i Pou (Sant Quirze Safaja, 28 de juliol de 1862 - Castellar del Vallès, 21 de desembre de 1923) fou un escolapi català.

## Biografia

Lluís Rodés va estudiar al noviciat dels Escolapis de Moià i als 19 anys, durant el curs 1881-1882, li fou confiat l'ensenyament primari al col·legi de Santa Anna de Mataró. L'any següent, però, continuà els estudis superiors a la Universitat Calassància de Lleó. Ordenat sacerdot el 1887, el van destinar als Escolapis de Sabadell, on estigué trenta-cinc anys dedicat a l'ensenyament. Més endavant el van nomenar rector del col·legi escolapi de Castellar del Vallès, població en què residí els darrers anys fins que va morir el 1923.
Des del 1925 hi ha un carrer i un passatge al barri de la Creu Alta de Sabadell dedicats al Pare Rodés.

## Referències

* 1 2 Nomenclàtor. «Carrer del Pare Rodés». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 28 juliol 2014].
* 1 2 Nomenclàtor. «Passatge del Pare Rodés». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 28 juliol 2014].
# Sultanat de Buur Heybe

El sultanat de Buur Heybe fou un sultanat somali que es va formar a la regió d'Hiraan a Somàlia a finals del segle xix en territoris que abans pertanyeren al sultanat de Geledi. Va passar a la colònia de la Somàlia Italiana el 1908.
La vila de Buur Heybe (modernament coneguda també com a Buur Haybe o Buur Ghibi) es caracteritza per la seva terrissa.