OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Pinar de El Hierro

El Pinar de El Hierro és un municipi de l'illa d'El Hierro, a les illes Canàries.

## Història

Els bimbaches van ser els primers pobladors d'El Hierro, una tribu pacífica però que gaudia d'una complexa estructura social, a pesar de viure ancorats en una cultura pròpia del neolític. Habitaven en coves naturals o en senzilles construccions de pedra seca i es dedicaven a les labors agrícoles, al pasturatge i la pesca litoral. Els bimbaches van deixar per a la història nombrosos petròglifs repartits per tota l'illa que encara no han pogut ser desxifrats. Els més extensos i significatius són els coneguts com Rótulos del Julan. En la mateixa zona, s'han trobat altres vestigis aborígens com les restes d'un antic lloc de reunió (tagoror), soterraments en coves, cadàvers momificats, així com recipients, útils domèstics i altres eines.
La història recent del municipi del Pinar és la d'una reivindicació que arrenca des de l'any 1912 amb la promulgació en les Illes Canàries de la Llei Constitutiva dels Cabildos Insulars, norma que determinaria la creació d'una administració i govern propi per a cadascuna de les illes, i que al seu torn hauria de coordinar, supervisar i impulsar l'acció del conjunt de municipis en la seva demarcació. No obstant això, per aquell temps, El Hierro tenia un únic terme municipal, Valverde, el qual abastava tota l'illa, per la qual cosa es va fer necessària la creació d'un segon municipi per poder fundar el Cabildo del Hierro. Així, es decideix fraccionar el territori insular, reservant per a Valverde la part oriental de l'illa, i deixant-ne per al nou municipi la meitat occidental. D'aquesta manera neix el veí municipi de La Frontera, i es fixa la capital en la localitat del mateix nom. Segons cròniques de l'època, tal repartiment de terres no va satisfer els habitants del nucli d'El Pinar, els quals es van sentir ofesos, car consideraven que la determinació de les bogues municipals s'havia fet sense tenir en compte la idiosincràsia del seu poble que, per aquell temps, tenia major nombre d'habitants i ja tenia establerts els primers serveis públics de la zona, la caserna de la Guàrdia Civil i, més tard, un jutjat de pau que s'emplaçaria en el llavors barri de Taibique. A tot això, a més, calia afegir la gran distància (actualment és de més de 25 quilòmetres) que existia entre la capital municipal i La Pineda.
# Université Bordeaux I

La Université Bordeaux I (Bordeaux 1) és una institució i universitat francès dedicada a la recerca i la investigació, situada a la ciutat de Bordeus, Aquitània. Es dedica sobretot a la tecnologia, ciència i enginyeria, però també a altres temes. Va ser creada el 1441.

## Referències

* ↑ Segons decret 2000-250 del 15 de març de 2000} No. 2006-202 du 8-12-2006
* ↑ (francès) «Historique avant 2000». Arxivat de l'original el 3 de febrer 2013. [Consulta: 19 gener 2010].

## Vegeu també

* www.u-bordeaux1.fr Arxivat 2007-08-19 a Wayback Machine. (pàgina web oficial)
# Valls de Lanzo

Les Valls de Lanzo (en piemontès Valade 'd Lans, en arpità Valàdes at Lans) són tres valls dels Alps de Graies piemontesos, situades entre la Vall d'Orco al Nord i la Vall de Susa al sud, també conegudes com a Valls arpitanes del Piemont. Pren el nom de la ciutat de Lanzo Torinese, que es troba al seu peu. És creuat pel riu Stura di Lanzo.

## Les tres valls

De Nord a Sud es troben:
* Vall Gran de Lanzo amb centre principals: Cantoira, Chialamberto i Groscavallo
* Vall d'Ala amb Ala di Stura i Balme
* Vall de Viù amb Viù; Lemie i Usseglio.
La Vall Gran de Lanzo s'uneix a la Vall d'Ala a Ceres i després de baixar s'uneixen Mezzenile e Pessinetto; a Traves s'uneixen a la Vall de Viù i després de les tres valls continua creuant el poble de Germagnano fins a arribar a Lanzo.

## Muntanyes

Les Valls de Lanzo hi ha alguns dels contraforts més alts del Piemont, sobretot al llarg de la frontera amb França. Partint de nord cap al sud hi ha:
* el Grup de les Levanne compost de:
** Levanna Orientale - 3.555 m
** Levanna Central - 3.619 m
** Levanna Occidentae - 3.593 m
* Uia di Ciamarella - 3.676 m
* Uia di Bessanese - 3.606 m
* Punta d'Arnas - 3.560 m
* Croce Rossa - 3.566 m
* Rocciamelone - 3.538 m.

## Passos de muntanya

Les valls de Lanzo són valls tancades, i tenen comunicació difícil tant amb França com amb les valls italianes veïnes. Els principals ports de muntanya són
* Pas de Collerin - 3.202 m - de Bessans a Balme (Vall d'Ala)
* Colle di Sea - 3.083 m - de Bonneval-sur-Arc a Forno Alpi Graie (Vall Gran de Lanzo)
* Colle dell'Autaret - 3.070 m - de Bessans a Usseglio (Vall del Viù)
* Colle di Girard - 3.044 m - da Bonneval-sur-Arc a Forno Alpi Graie (Vall Gran de Lanzo)
* Colle d'Arnas - 3.014 m – de Bessans a Balme (Vall d'Ala)
* Collarin d'Arnas - 2.850 m – de Balme (Vall d'Ala) a Usseglio (Vall de Viù)
* Ghicet di Sea - 2.735 m - de Balme (Vall d'Ala) a Forno Alpi Graie (Vall Gran de Lanzo)
* Colle della Crocetta - 2.636 m - de Ceresole Reale (Vall d'Orco) a Forno Alpi Graie (Vall Gran de Lanzo).

## Història

Del 25 de juny de 1944 fins al setembre del mateix any foren protagonistes de la instauració d'una homònima república partisana.

## Transports

Des de finals del segle xix les valls de Lanzo es comuniquen amb la ciutat de Torí mitjançant el ferrocarril Torí-Ceres, la primera via europea electrificada amb corrent d'alt voltatge el 1919.
Després d'una allau desastrós el 1994 el ferrocarril era actiu només fins a Germagnano; i entre Germagnano i Ceres es va restablir el 14 de novembre de 2008. També hi ha una carretera provincial que les travessa.

## Turisme

Des de començaments del segle xx la vall ha estat zona turística freqüentada per gent de Torí, tot i que no s'ha desenvolupat suficient el turisme d'hivern per mancança de grans estructures.

## Bibliografia

* Giovanni Dolino, Partigiani in Val di Lanzo, Milano, FrancoAngeli, 1989

## Enllaços externs

* (italià) Web de les valls de Lanzo Arxivat 2020-03-08 a Wayback Machine.
# Vallum

S'anomena vallum a la totalitat o a una part de les fortificacions d'un campament romà.
La vallum normalment es componia d'un terraplè de terra o gespa (agger), amb una estacada de fusta en la part superior, i disposava d'un fossat exterior (fossa). El nom assenyala pròpiament l'estacada que es desenvolupava al llarg de la vora exterior, a a part superior del terraplè o agger, però s'utilitza generalment per a referir-se al conjunt de la fortificació.
Les valli (χάρακες) de l'Antiga Grècia, imitades i millorades pels romans, són descrites per Polibi i Titus Livi, que comparen entre la vallum dels grecs i la dels romans, adjudicant avantatge a aquesta última. Tots dos sistemes utilitzen arbres joves o les branques dels arbres més grans, però les valli dels grecs eren molt més grans i no tallaven les branques secundàries, deixant que fossin les ramificacions i les fulles les que segellessin l'espai entre un tronc i el següent. Per contra, els romans van disposar els troncs molt més junts, entrellaçant les branques, i esmolant la part superior. Aquesta diferència permetia que els atacants poguessin remoure els troncs estirant el brancatge en les valli gregues, mentre que, per contra, a l'estacada romana fos molt difícil d'extreure, i que l'eliminació d'un pal buidés un buit molt estret.
Degut en part a aquestes diferències, les valli gregues es formaven amb troncs tallats en el mateix lloc, mentre que el vallum romà preparava els pals per endavant. El clos podia confeccionar-se amb qualsevol fusta forta, però generalment es va preferir roure.
Durant la marxa, cada soldat romà portava tres o quatre estaques de fusta forta, almenys d'1,5 m (5 peus) de llarg, i punxegudes en tots dos extrems. Diverses d'aquestes estaques han estat trobades en excavacions, prou ben conservades per a demostrar que s'estrenyien en el centre. Atès que aquesta geometria per si mateixa no podria haver estat utilitzada per a formar l'estacada de la vallum d'un campament, s'ha suggerit que l'estrenyiment es realitzava per a facilitar el lligat de les estaques en grups de tres, a fi de formar una estructura tridimensional en forma d'"eriçó", que es podria col·locar sobre el promontori (ager) de la vallum. És probable que, a l'estil grec, aquest entramat es complementés amb el material que es pogués trobar a mà, com a branques d'arbres o arbustos espinosos.

## Exemples

Alguns exemples de vallum:
* "El Vallum", una part del mur d'Adrià (Anglaterra, romà)
* Mur de Trajà (Romania, època bizantina)
* Mur d'Atanaric (Romania, Moldàvia, segles II-IV, probablement feta pels gots)

## Referències

* ↑ (xviii.18.1, Excerpt. Antiq. Xvii.14)
* ↑ (Liv. XXIII.5)
* ↑ (LC Polyb.; Virg. Georg. Iii.346, 347; Cic. Tusc. II.16)
# Urani (prevere)

Urani, en llatí Uranius, fou un gal·loromà de naixement, però prevere a l'església de Nola.
És conegut com a autor d'una biografia del seu amic Paulí de Nola a la mort del qual era present. La seva obra es titula De Vita et Obitu Paulini Nolani (Sobre la vida i la mort de Paulí de Nola).

## Referències

* ↑ Uranius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1284
Viccionari
# Vinaròs Club de Futbol

El Vinaròs Club de Fútbol, és un club de futbol de la ciutat de Vinaròs, al Baix Maestrat, País Valencià. Va ser fundat en 1920 i després de desaparéixer en 1951 va ser refundat en 1965. Actualment juga en Regional Preferent.

## Estadi

El Vinaròs CF disputa els seus partits al camp de la Ciutat Esportiva des de 2010. Anteriorment jugava al Camp d'Esports Cervol.

## Estadístiques

* 2 temporades en segona divisió B
* 19 temporades en tercera divisió
* Millor posició en lliga: 12é (segona divisió B, temporada 77-78)
* 9 participacions en Copa del Rei

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine.
* Federació de Futbol de la Comunitat Valenciana Arxivat 2010-09-17 a Wayback Machine.
# Uyayna ibn Hisn

Uyayna ibn Hisn al-Fazarí (àrab: عيينة بن حصن الفزاري, ʿUyayna b. Ḥiṣn al-Fazārī) fou cap de la tribu Fazara en temps de Mahoma. El seu nom real era Hudhayfa, però se l'anomenava Uyayna (‘el que té els ulls com boles’) per una característica física que permetia jugar amb el seu nom. El seu pare fou el cap militar dels Àssad i els Ghatafan, i els seus ancestres almenys en tres generacions foren els caps militars dels Fazara i altres tribus del grup Ghatafan.
Les seves forces van participar en el setge de Medina, a canvi de la collita de dàtils d'un any a Khaybar que li van prometre els jueus. El 625 Uyayna hauria fet un pacte amb Mahoma per mantenir la pau per tres mesos, quan els Fazara havien de portar els seus ramats més lluny a causa de la sequera i penetraven en territoris sota influència musulmana. Uns mesos després, acabada la treva, va atacar ramats musulmans prop de Medina. Va negociar participar en la defensa de Khàybar (maig/juny del 628) a canvi de la meitat de la collita anual de dàtils, però a l'inici de la batalla va abandonar els seus aliats jueus. Amb els Fazara va participar en la conquesta musulmana de la Meca (gener del 630) i després va lluitar a Hunayn i a Taif, i sembla que a la segona batalla ja s'havia fet musulmà, però a la primera no ho era encara. El maig del 630, per orde de Mahoma, va atacar als tamimites que vivien amb els Khuzaa de manera provisional. Durant la Rida va reconèixer al fals profeta Tulayha al-Assadí, però després va tornar a l'islam (633). Va viure fins almenys el temps d'Uthman ibn Affan, que estava casat amb una filla seva.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 1037
# Vauréal

Vauréal és un municipi francès, situat al departament de Val-d'Oise i a la regió d'Illa de França.
Forma part del cantó de Vauréal, del districte de Pontoise i de la Comunitat d'aglomeració de Cergy-Pontoise.
Creada sota la direcció de l'Estat, aquesta nova ciutat es va fundar el 1971 i ha estat el principi de tot un desenvolupament posterior. Un poble de només 800 habitants fa només quinze anys, compta avui amb més de 16.000 habitants que són coneguts amb el gentilici de Vauréalien(ne)s.
# Venda a terminis

S'anomena compravenda a terminis a una modalitat de compravenda utilitzada, normalment, per a béns duradors, a través de la qual el pagament del preu no es fa en el moment de l'adquisició del bé, sinó que difereix en el temps a través d'una sèrie de pagaments denominats "terminis", "quotes" o "abonaments" (a vegades, també reben col·loquialment el nom de "lletres").
Les compres a terminis normalment tenen lloc en casos en què els béns objecte de la compravenda té preus elevats, i tracten de facilitar al comprador l'accés a aquests. Són una forma de finançament mitjançant la qual el venedor accepta cobrar el preu de forma esglaonada o parcialitzada per poder ampliar el seu mercat, amb la qual cosa tracta d'aconseguir un increment en les seves vendes. L'objecte de les compres a terminis solen ser béns duradors, si bé això no és així en tots els casos. En particular, s'ha estès el pagament a terminis a un altre tipus de béns o serveis, com els viatges o fins i tot les intervencions quirúrgiques.
La garantia del pagament del preu és normalment el mateix bé venut (encara que també poden ser-ho altres béns que posseeixi el deutor), de manera que l'impagament d'un o més terminis sol implicar l'embargament d'ells. En alguns casos, pot estar involucrat en l'operació una penyora sense desplaçament sobre el mateix bé venut, o lletres de canvi o pagarés, per assegurar el compliment dels terminis o quotes.
Afirma Jóse Alejandro Bonivento, en el seu llibre Los principales contratos civiles', que la compra a terminis és una forma de pagament quan es convé en un termini posterior per al pagament del preu; entenent que el termini que s'acordi pot ser per a la satisfacció en quotes o en un sol valor; l'important, per establir aquesta modalitat, és que el pagament es faci amb data posterior al perfeccionament del contracte. El termini ha de ser estipulat expressament.
S'ha d'advertir que el pagament del preu a terminis no altera la característica d'instantaneïtat de la compravenda. Difícil resultaria considerar aquest contracte d'execució successiva per la forma de pagament a terminis. El contracte perfeccionat crea obligacions la realització de les quals se suposa immediata o instantània.

## Referències

* ↑ Principales contratos civiles

## Vegeu també

* Contracte d'arrendament financer
* Targeta de crèdit
# Venceslaus Ulricus Hammershaimb

Venceslaus Ulricus Hammershaimb (Sandavágur, 25 de març de 1819 – Copenhaguen, 8 d'abril de 1909) escriptor, folklorista i gramàtic feroès. Establí la moderna ortografia del feroès basant-se en una tradició continuada escrita des del nòrdic antic, en el que creà una autèntica ortografia fonètica en la que, per exemple a la lletra Ð no s'hi afegeix cap fonema.

## Obres

* 1851: Sjúrðar Kvæði
* 1855: Færøske Kvæder
* 1884: Føroyingasøga. Tórshavn - 137 S.
* 1891: Færøsk Anthologi I. Tekst samt historisk og grammatisk Indledning, Kopenhagen; 3. Nachdruck, Tórshavn.
* 1891: Færøsk Anthologi II. Ordsammling og Register
# Venda (desambiguació)

«venda» té aquests significats:
* Vénda, divisió territorial de les Pitiüses.
* Venda (economia), l'acció de vendre.
* El poble venda, a Sud-àfrica, que parlen la llengua venda o tshivenḓa i els fou assignat el bantustan de Venda.
Viccionari
# Victor Halperin

Victor Hugo Halperin (Chicago, Illinois, 24 d'agost de 1895 - Bentonville (Arkansas), 17 de maig de 1983) va ser un actor d'escena, director d'escena i director de cinema, productor i escriptor estatunidenc. La majoria de les seves obres van incloure pel·lícules romàntiques i de terror. El seu germà, amb qui va col·laborar, va ser el productor Edward Halperin (12 de maig de 1898 – 2 de març de 1981).

## Biografia

Victor Halperin va començar la seva carrera com a cineasta l'any 1922, treballant com a escriptor a "The Danger Point" (una història original). En dos anys, va estar treballant com a escriptor, productor i director a la pel·lícula d'Agnes Ayres, When a Girl Loves. És conegut sobretot per la seva pel·lícula de terror de 1932 Morts vivents, protagonitzada per Madge Bellamy i Bela Lugosi. Una vegada que es pensava "perduda", la pel·lícula ha anat creixent en alçada al llarg dels anys, guanyant primer un estatus de culte i, finalment, esdevenint reconeguda com un dels principals clàssics del gènere. Anys després de l'estrena de la pel·lícula, Victor Halperin va expressar el seu disgust per les seves pel·lícules de terror: "No crec en la por, la violència i l'horror, així que per què traficar-ne?"
Altres pel·lícules de terror notables que Halperin va dirigir inclouen Supernatural (1933) i Revolt of the Zombies (1936).
Halperin treballava sovint en col·laboració amb el seu germà Edward. Els germans Halperin van produir una sèrie de pel·lícules independents de baix pressupost a la dècada de 1930. Victor Halperin es va retirar el 1942, després de treballar com a director als estudis PRC.

## Filmografia

Director
* Greater Than Marriage (1924)
* When a Girl Loves (1924) (també productor)
* The Unknown Lover (1925) (també productor)
* School for Wives (1925) (també productor)
* In Borrowed Plumes (1926) (també productor)
* Dance Magic (1927)
* Ex-Flame (1930)
* Party Girl (1930) (també productor)
* Morts vivents (1932)
* Supernatural (1933) (també productor)
* I Conquer the Sea! (1936) (també productor)
* Revolt of the Zombies (1936)
* Racing Blood (1936)
* Nation Aflame (1937) (també productor)
* Buried Alive (1939)
* Torture Ship (1939)
* Girls' Town (1942)

### Productor

* The Danger Point (1922)
* Double Reward (1922) (short film)
* Convoy (1927)
* She Goes to War (1929)

## Referències

* ↑ Daniela Catelli Ciak si trema. Guida al cinema horror 2007, Costa & Nolan Roma
* ↑ Rhodes 2001, p. 237
# Victor Hensen

Christian Andreas Victor Hensen (Slesvig, 10 de febrer de 1835 - Kiel, 5 d'abril de 1924) va ser un zoòleg alemany (planctologia). Va inventar el terme plàncton i va establir les bases per a l'oceanografia biològica.

## Biografia

Hensen va néixer a la ciutat de Slesvig. Va estudiar medicina a les universitats de Würzburg (on va tenir com a professor a Rudolf Virchow), Berlín (amb el professor Johannes Peter Müller) i Kiel. El 1859, va rebre el doctorat a Kiel per una tesi sobre l'epilèpsia i les secrecions urinàries.
El 1867 es va convertir en un membre de la Cambra de Representants prussiana per impulsar estudis sobre l'oceà. Després de la seva iniciativa, va fundar la Reial Comissió Prussiana per a l'Exploració dels Oceans.
Des de 1871 fins a 1891, Hensen va ser professor de fisiologia a Kiel. Durant aquest temps, va ser cap de cinc expedicions biològiques marines als mars Bàltica i Nord, així com a l'oceà Atlàntic.
Hensen també va treballar en embriologia i anatomia. Va descobrir una estructura a l'oïda, el conducte Hensen (també conegut con ductus reuniens, canal de Henson, cèl·lules de Hensen o la franja de Hensen) i una estructura essencial per al desenvolupament de les aus, el nòdul de Hensen i la línia de Hensen.

## Abreviatura (botànica)

L'abreviatura Hensen s'utilitza per indicar a Victor Hensen com a autoritat en la descripció i classificació científica dels vegetals.

## Eponímia

El RV VICTOR HENSEN és un vaixell d'investigació nomenat en el seu honor.

## Obres

* Zur Morphologie der Schnecke des Menschen und der Säugethiere (1863)
* Ueber die Befischung der deutschen Küsten, Wiegandt, Hempel und Parey, Berlin (1874)
* Die Plankton-Expedition und Haeckels Darwinismus. Ueber einige Aufgaben und Ziele der beschreibenden Naturwissenschaften, Lipsius und Tischer, Kiel (1891)
* Ergebnisse der Plankton-Expedition der Humboldt-Stiftung, 5 v. Lipsius & Tischer, Kiel & Leipzig 1992–1912 (ed.)
* Nordisches Plankton (8 v.) Lipsius und Tischer, Kiel und Leipzig 1901–1942. Ed. Karl Brandt) -- Nordic plankton (com a editor)

## Referències

* ↑ «Famous scholars from Kiel: Victor Hensen».
* ↑ Kamina, Pierre. MALOINE. Carnet d'anatomie Tome 2 – Tête, cou, dos (en francès), 2014-04-24. ISBN 9782224100063.
* ↑ Leblanc, André. Springer Science & Business Media. Système Nerveux Encéphalo-Périphérique: Vascularisation Anatomie Imagerie (en francès), 2004-03-12. ISBN 9783540212652.
* ↑ «MV Victor Hensen».
# Villa Carmen

Villa Carmen és un edifici de Teià (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta quadrada i cobert amb teulada plana o terrat, del qual sobresurt una torre quadrada. Consta de planta baixa, pis i golfes que sobresurten com un cos central superior. La façana pròpiament està formada per una escalinata central que condueix a la porta d'accés, un balcó amb un gran finestral i les golfes ja esmentades.
Els elements constructius són d'estil neoclàssic: balustrades, frontons al damunt de les cornises, mènsules que suporten coronaments per a les finestres, etc. Al mur lateral de l'esquerra hi ha una balconada sostinguda per vuit revoltons.
L'entrada al jardí queda emmarcada per dos pilars, i es tanca per una portada de ferro forjat.

## Història

Construït l'any 1890 pel mateix arquitecte que l'havia d'habitar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Villa Carmen». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Villa Buenos Aires

La Villa Buenos Aires és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, aïllat i envoltat per un jardí. Es tracta d'una de les poques construccions noucentistes que es conserven a Capellades. Consta de planta semi soterrada, planta baixa i pis. La simetria compositiva de la façana és un dels trets característics i és marcada per la disposició de les obertures, totes en vertical presentant un mateix emmarcament en forma d'arc rebaixat. L'element més notori és el coronament esglaonat que culmina les façanes anterior i posterior. Destaquen també les baranes de ferro forjat presentant un perfil corb.
L'accés a la casa es realitza mitjançant una terrassa i una escala alineades amb l'eix de la portalada i la tanca del solar, i estan delimitades amb balustrades de pedra artificial. La tanca està feta amb sòcol de paredat revestit de peces de pedra, coronat a dues vessants. En les pilastres, coronades amb hídries esfèriques, s'hi recolzen reixes de ferro fos. La portalada és de dues fulles batents de ferro forjat.

## Història

Albert Castellví Torroella va fer construir “Villa Buenos Aires” entre el 1910 i 1911. Castellví, així com algun dels seus germans, emigrà a l'Argentina a finals del segle xix, concretament a la dècada del 1880. Després de realitzar diversos viatges a Catalunya, l'any 1910 decidí empadronar-se a Capellades, moment en què s'iniciaren els tràmits per a la construcció de la seva nova casa.

## Referències

* 1 2 3 «Villa Buenos Aires». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Vall Farta

La Vall Farta o Vall de Càrcer és una vall, considerada subcomarca natural de la Ribera Alta (País Valencià) travessada pel riu Xúquer. La componen huit municipis: Sumacàrcer, Antella, Cotes, Càrcer, Alcàntera de Xúquer, Sellent, Gavarda i Beneixida. Històricament també hi pertanyia Estubeny encara que actualment està situat a la Costera. Va ser el botànic Cavanilles qui li va posar aquest nom per la seva ubèrrima producció.
Històricament en l'època foral vindria a correspondre, tret de Castelló a l'antic Quarter de Castelló, de l'antic terme particular de Xàtiva.
La seua situació al sud-oest de la Ribera Alta i la proximitat a la ciutat de Xàtiva fa que els pobles d'aquesta subcomarca tinguen una estreta relació amb la comarca de la Costera.
Vall de Càrcer (2007) :

## Referències

* ↑ El cens de 1510. Relació dels focs valencians ordenada per les Corts de Montsó. Rafael Valldecabres. Universitat de València, 2002.