OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de la Budellera

La Casa de la Budellera és una obra amb elements historicistes de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta casa, que pertany al districte número 5 de Sarrià-Sant Gervasi, és una bona mostra de masia catalana, orientada a migdia. Reformada el 1872, la façana central té dos portals amb arcs rebaixats, dos balcons amb farratges artístics i un altre que dona pas a una galeria i quatre finestrals amb arquets a l'altura del segon pis o estudi.
La coberta és de tres vessants, coronada per una torratxa-mirador. En un dels laterals hi ha una galeria porxada. La masia té un entorn enjardinat a diversos nivells i independències annexes. A l'altre lateral hi ha la capella, amb dos petits campanars d'espadanya, portal d'arc rebaixat i un rosetó damunt.
Interiorment la masia està molt ben decorada i conté moltes obres d'art, alternant l'art popular amb el sumptuari.

## Història

La història de Vallvidriera comença a parlar del mas de la Budellera l'any 1764, essent propietari un tal Josep Prats, sombrerer de Barcelona. L'any 1764, essent propietari un tal Llorenç Bosch i Margenat, que incorpora a la Budellera, les terres i la masia coneguda per Ca n'Estisora.
L'any 1915 els hereus de Llorenç Bosch s'han quedat només amb la casa i poc terreny, ja que l'Ajuntament de Barcelona compra les terres juntament amb les del mas de Ca n'Estisora, per fer-ne un parc de muntanya. La resta de la propietat passà a un tal Castanyer de Viñamata i més tard a un americà anomenat Kahler, casat amb una aristòcrata russa, que ostentaven el títol de marquesos de Sant Innocence.
Des dels anys setana del segle xx, aquest mas és propietat del Sr. Faust Serra de Dalmases, casat amb Maria Saval i Bierge, que tenen cura de la propietat amb gran zel i capacitat de conservació.
La capella és de l'any 1783 i el poble tingué molta devoció a la seva titular, la verge de la Divina Pastora, a la qual acudia a fer rogatives per tal d'allunyar la plaga d'eruga quan envaïa aquells paratges.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa de la Budellera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 maig 2020].

## Enllaços externs

* «Casa de la Budellera». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Casa del 51 del Carrer de Sant Joan

La Casa del 51 del Carrer de Sant Joan és un edifici medieval de la vila de Vilafranca de Conflent, de la comarca d'aquest nom, a la Catalunya del Nord.
Com el seu nom indica, és en el número 51 del carrer de Sant Joan, en el sector central - oriental de la vila. Li correspon la parcel·la cadastral 53.
La casa, del segle xv damunt d'una base del XIII, ha estat molt reformada. La façana és obrada amb còdols, entre dues cases fetes amb pedra tallada. A la planta baixa hi ha dues arcades de punt rodó, amb arestes vives i dovelles extradossades de forma desigual, que semblen refets. A l'angle est es conserva una arrencada d'arc i el començament d'una arcada datable en el segle xiii. Al segon pis hi ha dues grans finestres de punt rodó amb arestes vives.

## Referències

* ↑ La casa, en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Govern francès. Maison dite d'Inès de Llad
# Cantó de Vitry-sur-Seine-Oest

El cantó de Vitry-sur-Seine-Oest és un antic cantó francès del departament de Val-de-Marne, que estava situat al districte de Créteil. Comptava amb part del municipi de Vitry-sur-Seine.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Vitry-sur-Seine-1 i el cantó de Vitry-sur-Seine-2.

## Municipis

* Vitry-sur-Seine (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1988 | Monique Merciéca | PCF |
| 1988- | Jacques Perreux | PCF, després EELV |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 26.382 | 24.986 | 27.491 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Castell de Pallerols

El Castell de Pallerols és una antiga casa forta o castell d'origen romànic de Pallerols de Rialb, dins el municipi de la Baronia de Rialb, al Segre Mitjà. Se situa al turonet adjacent de l'església de Sant Esteve de Pallerols.
Sembla que estava format per una torre de planta quadrada de 3,4 x 3 metres i parets de 130 cm. Les parets del recinte eren de carreus allargats col·locats en filades i units amb morter de calç. Es conserva un mur de 17,3 metres a la banda meridional del turó amb una alçada de 3 metres repartits en 12 filades, i un gruix de 110 cm. Es conserva una espitllera. Sembla que era una construcció força alta
Del castell no hi ha notícies directes. El primer esment documentat del lloc i la parròquia de Pallerols és del 819 en l'acta de consagració de Santa Maria de la Seu d'Urgell. El 1376 Ponç de Ribelles era senyor de Rialb Jussà, Rialb Sobirà i Pallerols. L'any 1420 Alfons el Magnànim va vendre Pallerols a Ramon de Casaldàliga. Per les seves característiques el castell es pot datar al segle xi o l'inici del XII.

## Vegeu també

* Castell de Tarabau
* Sant Marc de Pallerols
* Baronia de Ribelles

## Referències

* ↑ Masabeu, Josep. Pallerols de Rialb. Història i Personatges. Barcelona: Fundació Rialb, 2020. ISBN 978-84-09-19209-0.
* 1 2 Castell de Pallerols, Enciclopèdia Catalana
# Castell de Palma

El Castell de Palma es troba a la serra d'Ador, sobre un tossal a més de 200 metres d'altitud, a l'est de la població d'Alfauir (al cim de la muntanya al sud del monestir), en la comarca de La Safor, de la província de València; raó per la qual és també conegut i anomenat com “Castell d'Ador”. Està declarat Bé d'Interès Cultural (BIC), amb codi: 46.25.023-002, i com tot castell la seua declaració és genèrica, amb la categoria de monument, presentant anotació ministerial: R-I-51-0010795. D'estil: arquitectura medieval, i tipologia: edifici militar, castell.
Tot el conjunt es troba en ruïna, mantenint-se en peu només trams de llenços de muralla, part de les torres i alguns elements auxiliars.

## Descripció historicoartística

Presenta una construcció islàmica, que unit als vestigis trobats en el seu emplaçament, reforça la tesi de l'existència aquí amb anterioritat d'un assentament fortificat ibèric, ocupat posteriorment pels romans. Durant l'època musulmana el castell tindria una estructura molt simple, servint simplement de refugi a la població de les alqueries circumdants i al seu bestiar. Després de la reconquesta i de la rendició del Castell de Bairén a Jaume I d'Aragó, en 1239, en compensació pels serveis prestats, es van lliurar també els castells de la comarca dependents d'aquell, entre ells el de Palma (que el va concedir a Arnau de Romaní, junt amb la resta de la Vila de Palma). Amb l'ocupació cristiana es tornaria a fortificar i ampliar amb dependències més complexes. El 1346 Jaume II d'Aragó, va fer donació del castell a l'infant Pere, amb una clàusula per la qual, en cas de no tenir descendència directa i masculina, la jurisdicció tornaria a la corona, cosa que va passar pràcticament un segle després. D'aquesta manera passaria a mans d'Alfons el Magnànim. Posteriorment passaria als Pròixita i finalment als Montcada.
La fortalesa consta de dos recintes emmurallats, de forma rectangular. L'inferior(de més de mil metres quadrats d'extensió), es va construir en tàpia adaptant-se a l'orografia del terreny i delimitava l'albacar, no tenint construccions interiors. A l'angle nord-oest hi havia el recinte superior, el sobirà, amb una superfície de quasi 600 metres;més complex i reforçat per almenys dues torres, una circular de maçoneria i una altra quadrangular de tàpia, que defensava l'únic accés a aquesta part del castell. Entre ambdues encara es poden veure restes d'un aljub. Durant el segle xi la seva estructura era més simple del que ara coneixem, ja que tenia com a funció servir de refugi a les poblacions del voltant.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2668. Data de consulta: 28 maig 2024.
* 1 2 3 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=1489
* ↑ Castillos, Torres y Fortalezas de la Comunidad Valenciana. Levante
* ↑ http://www.alfauir.es/es/content/patrimonio
# Castell de Palol Sabaldòria

Castell de Palol Sabaldòria és un edifici del municipi de Vilafant (Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Restes de l'antic castell, situades al costat de l'església de Palol Sabaldòria. Els seus murs estan en la major part enderrocats. Un d'aquests trams és atalussat. Veiem que els murs es troben a dos nivells. En la construcció de la part alta l'aparell només és visible en el mur de migdia a on les filades són regulars i de carreus ben escairats. Els murs de la part baixa estan formats per carreus esquadrats, rectangulars, de petita mida i altres de còdols escapçats.

## Història

Casal fortificat. Documentat el 1289. El nom de castell de Palatiolo apareix també per primera vegada l'any 1167

## Referències

* 1 2 «Castell de Palol Sabaldòria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].

## Enllaços externs

* «Castell de Palol Sabaldòria». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Castell de Salabert

El Castell de Salabert era una fortificació medieval de la comuna de Rià i Cirac, a la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Era situat a l'esquerra del Callau, al sud-est de Llúgols i al nord de Rià, a l'interior d'un meandre del riu, damunt l'esperó de roques que el domina.
Només en queden alguns vestigis.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «132 - Rià i Cirac». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rià i Cirac». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Lloc on era el Castell de Salabert en els ortofotomapes de l'IGN
# Carlos Tartiere de las Alas Pumariño

Carlos Tartiere de las Alas Pumariño (Oviedo - Gijón, 31 de juliol de 1950) va ser un popular empresari, fundador i primer president del Reial Oviedo.
El 26 de març de 1926 va fundar l'Oviedo Football Club, amb la fusió dels dos clubs més representatius de la ciutat: el Real Stadium Club Ovetense i el Real Club Deportivo Oviedo, essent anomenat president de l'entitat.
Sota la seva presidència el club canviaria el seu nom per Real Oviedo Football Club, Oviedo F.C. i finalment, Real Oviedo.
Va ser president de l'entitat asturiana fins a la seva mort, el juliol del 1950, aconseguint algunes de les fites més importants de la història del club: dos terceres posicions al Campionat de Lliga, durant la dècada de 1930.
En memòria seva es va canviar de nom l'estadi de Buenavista a Estadi Municipal Carlos Tartiere, i el nou estadi inaugurat l'any 2000, es batejà també amb el nom d'Estadi Carlos Tartiere.
# Joaquín Ribas de la Reyna

Joaquín Ribas de la Reyna (Palma, Mallorca, 1932) és un polític mallorquí.

## Trajectòria

Fill d'Antonio Ribas Reus i Rosario Reyna y O'Farrill. Ha estat Oficial del Banc d'Espanya, professor mercantil i secretari general del Sindicat Independent de Treballadors del Crèdit. A les eleccions generals espanyoles de 1982 fou escollit senador per l'illa de Mallorca per Aliança Popular i fou vicepresident segon de la Comissió Especial del Senat d'Investigació sobre la Situació dels Aeroports Nacionals. El 1986 no es va presentar a la reelecció i fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1987 i 1991.

## Referències

* ↑ Ancesctres a geneall.net
* ↑ Fitxa del Senat
# Cantó de Vilanuèva d'Òlt Nord

El cantó de Vilanuèva d'Òlt Nord és un cantó francès del departament d'Òlt i Garona, situat al districte de Vilanuèva d'Òlt. Compta amb 1 municipi i part del de Vilanuèva d'Òlt.

## Municipis

* Ledat
* Vilanuèva d'Òlt

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1992 | Evelyne Dupuet | RPR |
| 1992-1995 | M. Larroche | UDF |
| 1995-1998 | Evelyne Dupuet | UDF |
| 1998-2004 | Serge Léonard | PS, després UDF |
| 2004- | Alain Soubiran | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | - | - | 16.048 |
# Karl Rainer

Karl Rainer (1 de juliol de 1901 - 9 de juny de 1987) fou un futbolista austríac de la dècada de 1920.
Fou internacional amb Àustria, formant part de l'anomenat wunderteam i un cop retirat esdevingué entrenador.

## Referències

* ↑ «National team stats». austriasoccer.at. [Consulta: 27 octubre 2012].
# Koya Kitagawa

Koya Kitagawa (北川 航也, 26 de juliol de 1996) és un futbolista japonès.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2018. Va disputar 8 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2018 | 3 | 0 |
| 2019 | 5 | 0 |
| Total | 8 | 0 |

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Cuaespinós dels tepuis

El cuaespinós dels tepuis (Cranioleuca demissa) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial del sud i sud-est de Veneçuela, oest de Guyana i l'adjacent nord del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós dels tepuis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# L'adoració dels pastors (Caravaggio)

L'adoració dels pastors és un pintura a l'oli sobre tela de l'artista italià Michelangelo Merisi, més conegut com a Caravaggio. Mesura 314 cm × 211 cm. Fou comissionada pels caputxins franciscans i fou pintada a Messina per l'església de Santa Maria degli Angeli el 1609, just un any abans de la mort de l'artista.

## Enllaços externs

* Web Gallery of Art, scene description (anglès)
* Art of the Bible (anglès)
* Doubt and Faith: Caravaggio's Adoration of the Shepherds by Tom McCarthy (anglès)

## Referències

* ↑ «Adoración de los pastores» (en castellà). [Consulta: 7 setembre 2024].
# Knud W. Jensen

Knud John Peter Wadum Jensen (7 de desembre de 1916 - 12 de desembre de 2000) fou el fundador i primer director del Museu Luisiana d'Art Modern de Dinamarca. Entre 1936 i 1938, Knud W. Jensen va estudiar llengua i comerç dins Alemanya, Suïssa, França, Bèlgica i el Regne Unit abans d'unir-se a l'empresa del seu pare, Ost en gros, el 1939. És conegut perquè el seu projecte de museus va ser un museu pioner a l'hora d'apropar l'art contemporani al gran públic.

## Referències

* ↑ «Louisiana». Arxivat de l'original el 13 de juliol 2015. [Consulta: 5 agost 2015].
* ↑ «Knud W. Jensen». [Consulta: 5 agost 2015].
# Knut Brynildsen

Knut Brynildsen (Fredrikstad, 23 de juliol de 1917 - 15 de gener de 1986) fou un futbolista noruec de les dècades de 1930 i 1940.
Disputà 18 partits amb la selecció de futbol de Noruega, amb la qual participà en el Mundial de 1938. Pel que fa a clubs, formà part del Fredrikstad, amb qui guanyà la copa noruega de 1935, 1936, 1938 i 1940, i la lliga de 1938, 1939 i 1949.

## Referències

* 1 2 «Knut "Bryna" Brynildsen» (en noruec). ffksupporter.net, 09-06-2009. [Consulta: 10 novembre 2013].
# Kokoda

Kokoda és una població de la Província Oro de Papua Nova Guinea. És famosa per ser l'extrem nord de la pista Kokoda (Kokoda Track), de la campanya (Kokoda Track campaign) de la Segona Guerra Mundial. En aquell moment era un punt estratègic per ser l'únic aeroport de la pista.
Abans de la colonització britànica Kokoda era la seu de l'ètnia Orokaiva.
# Kokowääh

Kokowääh, Pare per força, és una pel·lícula alemanya de 2011 dirigida, escrita, produïda i protagonitzada per Til Schweiger.
La pel·lícula va ser estrenada a Alemanya, Àustria i Suïssa el 3 de febrer de 2011. És protagonitzada per Til Schweiger, la seva filla biològica Emma Tiger Schewiger, Jasmin Gerat i Samuel Finzi. També apareix Lluna Schweiger, una altra filla de Til, en un petit paper.

## Argument

Henry (Til Schweiger) intenta guanyar-se la vida com a escriptor, encara que ho aconsegueix amb prou feines. Henry no para de fracassar en l'amor, la qual cosa fa que estigui frustrat. A més, una exnovia li ha robat una idea sobre una pel·lícula i com no té diners ha d'acceptar el seu encàrrec, que consisteix a escriure el guió de la pel·lícula que ell mateix va idear, però de la qual no va a veure ni un euro. Un dia apareix Magdalena, una nena de vuit anys que resulta ser filla seva, fruit d'una relació a Estocolm. Durant la pel·lícula, Henry i Magdalena construeixen una relació propera, el qual finalment descriu en el seu guió com "Kokowääh", referint-se al menjar francès "Coq au vin".

## Repartiment

* Til Schweiger és Henry
* Emma Tigre Schweiger és Magdalena
* Jasmin Gerat és Katharina
* Samuel Finzi és Tristan
* Numan Acar és el treballador
* Meret Becker és Charlotte
* Anne-Sophie Briest és la mare en el supermercat
* Anna Julia Kapfelsperger és Bine
* Friederike Kempter és l'agent
* Torsten Künstler és el courier
* Miranda Leonhardt és Maria
* Misel Maticevic és Atraca Kaufmann
* Genoveva Mayer és la dona en la barra
* Sönke Möhring és el policia
* Jessica Richter és Esther
* Lluna Schweiger és la filla en el supermercat
* Katharina Thalbach és el pacient
* Sanny Van Heteren és Christiane
* Johann von Bülow és el bomber
* Richard von Groeling és Rashid
* Jahmar Walker és el "Chap"
* Ulrich Wickert és el newscaster
* Birthe Wolter és el recepcionista
* Fahri Ogün Patiım és el tipus de pizza

## Referències

* ↑ Smith, Ian Hayden. International Film Guide 2012, 2012, p. 125. ISBN 978-1908215017.
* ↑ «Kokowääh». [Consulta: 22 febrer 2011].
* ↑ «Kokowääh». [Consulta: 21 febrer 2011].
* ↑ Pilarczyk, Hannah (3 febrer 2011).
# La Collada (Estoer)

La Collada és un pas de muntanya dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 872 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals de Clarà i Villerac i d'Estoer, tots dos a la comarca del Conflent (Catalunya del Nord). Està situada a la sona sud-ost del terme de Clarà i Villerac i al sud-oest del d'Estoer. És al nord-est del Pic de Pradells, a prop al nord del Roc del Moro i a ponent de la Terma, d'Estoer.

## Referències

* ↑ La Collada en els ortofotomapes de l'IGN
# La Collada (Abella de la Conca)

La Collada és una collada situada a 1.254,2 m d'altitud situat en el terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada al sud de la borda del Paulí i a l'oest de cal Pere del Trena i de cal Gavatx.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: el mot comú, genèric, actua com a topònim, en aquest lloc.

## Enllaços externs

* La Collada en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Collada (Balenyà)

La Collada és una masia del terme municipal de Balenyà, a la comarca catalana d'Osona.
Està situada a prop i al sud del Coll de la Pollosa, a llevant del Pla de Querol i a prop i al nord-oest del Castellar.
# La Collada (Fontpedrosa)

La Collada és un coll de 1.530,7 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals de Canavelles i Fontpedrosa, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. És a l'extrem septentrional del terme de Fontpedrosa, al sector d'aquest terme situat a l'esquerra de la Tet, i al sud del de Canavelles. Es troba a prop a llevant del Roc de la Terrossera, i a ponent, més lluny, del Roc de Mallorca.

## Referències

* ↑ La Collada en els ortofotomapes de l'IGN
# La Esperanza (Sogorb)

* Aquest article tracta sobre el paratge de Sogorb. Si cerqueu l'ermita i antic monestir al municipi de Sogorb, vegeu «Nuestra Señora de la Esperanza».
La Esperanza és un paratge natural municipal del municipi de Sogorb (Alt Palància). Declarat per acord de la Generalitat Valenciana el 27 de gener de 2006. La muntanya la Esperanza, per la seua proximitat al nucli urbà, s'utilitza com a zona d'esbarjo i passeig per als ciutadans de Sogorb, que busquen tranquil·litat en un entorn natural. Hi ha zones de pícnic amb taules i bancs de formigó i pedra, i també fonts d'aigua potable.
Dins de l'àmbit del paratge hi ha la font de la Esperanza. A més, el paratge presenta elements destacables des del punt de vista historicocultural, com ara les ruïnes del convent dels Jerònims de Nuestra Señora de la Esperanza, i l'ermita de la mateixa Verge, amb referències documentals del segle xiv.

## Orografia

La muntanya de La Esperanza es correspon a un xicotet turó que s'eleva fins a una altura màxima de 445 metres des d'un nivell de cota dels terrenys que la rodegen de vora els 400 metres. Des del punt de vista geomorfològic, la zona pertany a la unitat del domini triàsic d'Espadà, i més en concret a la subunitat Calderona-Alt Palància. Els materials mesozoics són els que hi predominen, en concret les roques que afloren en la zona són toves calcàries.

## Flora i fauna

En relació amb la vegetació, de la mateixa manera que la resta d'elements biòtics del paratge, es troba prou antropitzada. Les espècies principals que hi habiten provenen de plantacions. La massa de pineda exerceix una important funció de protecció del sòl enfront de l'erosió, ja que està situat en una zona on, per la seua litologia, el risc d'erosió és molt alt i, tot i això, el seu grau és baix a causa de la cobertura vegetal.
Quant a la fauna, de la mateixa manera que en el cas de la vegetació, està afectada per un alt grau d'influència antròpica. Es troben algunes espècies de rèptils i mamífers. Tanmateix el grup més representatiu el formen les aus.

## Vegeu també

* Llista d'espais naturals del País Valencià

## Enllaços externs

* Generalitat Valenciana. Conselleria de Medi Ambient Aigua Urbanisme i Habitatge
# Koldo Sarasúa Gamazo

Koldo Sarasúa Gamazo (Barakaldo, 18 de març de 1972) és un futbolista basc, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Sorgeix del planter de l'Athletic Club. Amb el filial dels de San Mamés hi disputaria més de cent partits a la Segona Divisió, entre 1991 i 1995. Però, no arriba a debutar en lliga amb el primer equip, i marxa a la SD Eibar, on roman dues temporades, la segona com a titular.
L'estiu de 1997 fitxa per la UD Las Palmas, amb qui aconsegueix l'ascens a primera divisió el 2000. En total, hi disputaria cinc temporades al conjunt canari, tres a Segona i dues a la màxima categoria. En elles, alternaria perïodes de titular amb altres de suplència.
La temporada 02/03, després d'una breu estada a l'Elx CF, recala al Reial Oviedo, amb qui juga 25 partits. Al final d'eixa temporada, el club asturià sofreix un descens administratiu, i el defensa marxa a la Cultural Leonesa, de Segona B.
A partir d'aquest moment, la carrera del basc continua en equips de divisions modestes, especialment de les Canàries: Universidad de Las Palmas CF, UD Lanzarote i Castillo CF.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Kràsnaia Skala

Kràsnaia Skala - Красная Скала (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la plana de ponent del Caucas occidental, a la costa de la mar Negra. És a 16 km al nord d'Anapa i a 126 km a l'oest de Krasnodar.
Pertany al poble de Tsibanobalka.