OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apogon semilineatus

Apogon semilineatus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Honshu (Japó) fins a Taiwan i les Filipines. També a Indonèsia i al nord-oest d'Austràlia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Temminck, C. J. & H. Schlegel. 1843. Pisces. In: Fauna Japonica, sive descriptio animalium quae in itinere per Japoniam suscepto annis 1823-30 collegit, notis observationibus et adumbrationibus illustravit Siebold. Pisces, Fauna Japonica Part 1: 1-20.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Antoni Caulees

Antoni Caulees (grec: Αντώνιος Β΄ Καυλέας, Andónios II Kavleas) va ser patriarca de Constantinoble des de l'any 893 fins a 12 de febrer de 901 amb el nom d'Antoni II.
Després que la seva mare morís als dotze anys, Caulees es va convertir en sacerdot i posteriorment monjo d'una abadia el nom de la qual es desconeix. Va cridar l'atenció d'Estilià Zaützes, el gran ministre de l'emperador Lleó VI el Filòsof, que acabà sent enterrat en el monestir de Caulees. Antoni donà suport a Lleó contra el patriarca Foci, i va contribuir a la pacificació de l'església aconseguint un compromís entre els seguidors de Foci i Ignasi I. Després de la mort d'Esteve I, patriarca i germà de l'emperador, aquest va elegir Antoni per a succeir-li el 893.
El patriarca Antoni II va ser un home piadós que generalment donava diners a fundacions monàstiques i va refundar un monestir amb el suport de l'emperador. Tanmateix, es veié implicat en la controvèrsia sobre el tercer casament de Lleó VI, al que va concedir una dispensació.
Va ser canonitzat i l'església catòlica i l'ortodoxa celebren la seva festivitat el 12 de febrer.

## Referències

* ↑ Shepard, 2008, p. 910.
* ↑ Garland, 2002, p. 112.
* ↑ Garland, 2002, p. 113.

## Bibliografia

* Garland, L. Byzantine Empresses: Women and Power in Byzantium AD 527–1204 (en anglès). Routledge, 2002. ISBN 0-203-02481-8.
* The Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, 1991.
* Shepard, J. The Cambridge History of the Byzantine Empire c. 500–1492 (en anglès). Cambridge University Press, 2008. ISBN 978-0-521-83231-1.
# Oleguer d'Ametller i Pescio

Oleguer d'Ametller i Pescio (Barcelona s. XVIII) era un advocat filipista fill de l'advocat borbònic i conseller de Castella Francesc Ametller i Perer (1658-1726), un dels partidaris catalans més importants de Felip V i un dels precursors de la Nova Planta catalana. El seu oncle matern, Oleguer Montserrat (1626-1694), fou canceller de l'Audiència i bisbe d'Urgell.
Es va doctorar en dret civil i va treballar d'advocat a Barcelona. El 27 de gener de 1716 fou nomenat assessor del tribunal dependent del darrer veguer de Barcelona Josep Viladomat, fins que el Decret de Nova Planta abolí aquesta institució catalana. El 1718 obté un dels 24 títols de regidor de Barcelona. El 1719 fou nomenat alcalde major per a les causes criminals que va exercir fins al 1722 quan va renunciar, sent substituït per Ambrosio de Morenes y Mora. Va presidir l'ajuntament de Barcelona en 235 ocasions. Com a regidor va assistir a 550 sessions, repartides entre 1718 i 1730, de les quals no menys de 30 es van efectuar sent ell alcalde major. Va morir el juny de 1730.

## Referències

* ↑ «Oleguer Ametller». GEC. [Consulta: 20 desembre 2023].
* 1 2 3 Mestre, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 39. ISBN 84-297-3521-6.
* 1 2 3 Cerro Nargánez, Rafael «Barcelona y sus alcaldes mayores: perfil sociológico de una élite letrada al servicio de los borbones (1718-1750)». Revista Pedralbes, 1997.
* ↑ Rafael Cerro Nargánez i Pere Molas Ribalta «La presidència de l'Ajuntament de Barcelona, 1718-1808». Quaderns del Seminari d'Història de Barcelona, p.41.

## Vegeu també

* Llista d'Alcaldes majors de Barcelona 1719-1834
# Picot verd cuanegre

El picot verd cuanegre (Picus vittatus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos, manglars i matolls costaners, de les terres baixes des de l'est de Myanmar, Laos i sud del Vietnam cap al sud fins Tailàndia (excepte la zona peninsular) i Malaca (incloent l'illa Langkawi), Sumatra, Java, Bali i altres illes properes més petites.
# Groveland (desambiguació)

«Groveland» té aquests significats:
* Groveland, població dels Estats Units a l'estat de Florida.
* Groveland (Massachusetts), població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts.
* Groveland-Big Oak Flat, població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia.
# Província de Kunar

La província de Kunar (paixtu: کونړ) és una divisió administrativa de l'Afganistan al nord-est del país. La capital és Asadabad. La superfície és de 4.942 km² i la població de 390.200 habitants (estimació de 2006).

## Districtes

Districtes de Kunar :
| District3 | Població | Notes |
| Asadabad | 29.177 | Format per la capital de la província, i ciutat adjacents als rius Pech i Kunar |
| Bar Kunar | 20.716 | |
| Chapa Dara | 28.681 | |
| Dangam | 15.509 | |
| Dara-i Pech | 44.958 | Conegut generalment con districte de Pech o de Manogai. |
| Khas Kunar | 31.950 | |
| Marawara | 17.316 | |
| Narang | 27.937 | |
| Nari | 32.510 | |
| Nurgol | 25,047 | |
| Sawkai | 28,905 | |
| Sirkani | 24,080 | |
| Wata Pur | 28,778 | |
| Shigal | 33,781 | |
| Asmar | | |

## Referències

* ↑ Afghanistan Geographic & Thematic Layers
# Geocrinia

Geocrinia és un gènere de granotes de la família Myobatrachidae que es troba a Austràlia.
Es troba amenaçat d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Taxonomia

* Nom binomial
* Geocrinia alba (Wardell-Johnson & Roberts, 1989)
* Geocrinia laevis (Günther, 1864)
* Geocrinia leai (Fletcher, 1898)
* Geocrinia lutea (Main, 1963)
* Geocrinia rosea (Harrison, 1927)
* Geocrinia victoriana (Boulenger, 1888)
* Geocrinia vitellina (Wardell-Johnson & Roberts, 1989)
# Divan japonès

Divan japonès és un pòster litogràfic de l'artista francès Henri de Toulouse-Lautrec. Va ser creat per publicitar el cafè teatre que duu el mateix nom.
Le Divan japonais era un petit cafè teatre en el barri de Montmartre, les parets del qual estaven decorades amb pintures sobre seda. Hi havia mobles lacats de poca qualitat, de fals bambú i làmpades de paper de colors vius, i era atès per cambreres vestides amb kimono. Era un dels llocs que artistes i escriptors freqüentaven habitualment.
La imatge mostra tres personatges del Montmartre de l'època de Lautrec. La ballarina Jane Avril és la dona del vestit negre en primer pla. Darrere seu hi ha l'escriptor Édouard Dujardin. Els dos personatges estan veient un espectacle de la cantant Yvette Guilbert. Encara que no se li pugui veure la cara en el pòster, se la pot reconèixer per la figura alta i esvelta i pels guants negres.
El quadre ha passat per diferents museus, entre els quals el Museu d'Art de Denver, la New-York Historical Society i el Museum of Art de San Diego.

## Referències

* 1 2 3 «Divan Japonais, 1892–93». Metropolitan Museum of Art. [Consulta: 24 novembre 2014].
* ↑ Jonathan Jones «Jones on art - The Van Gogh of sex». The Guardian. Guardian Media Group, 11-09-2004 [Consulta: 24 novembre 2014].
* ↑ Toulouse-Lautrec, Henri de. Galeria de Pintores. pàgina 112: Instituto Monsa de Ediciones.
* ↑ «Historia de Cartel gráfico en el siglo XIX» (en espanyol). monografias.com. [Consulta: 29 abril 2015].
* 1 2 «Divan Japonais 1893». Museum of Fine Arts, Boston. [Consulta: 24 novembre 2014].
* ↑ «The Collection Online» (en anglès). The Metropolitan Museum of Art. [Consulta: 29 abril 2015].
* ↑ «Diván Japonais» (en espanyol). Arte Historia. Arxivat de l'original el 27 de gener 2016. [Consulta: 29 abril 2015].
# Groveland-Big Oak Flat

Groveland-Big Oak Flat és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 3.388 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Groveland-Big Oak Flat tenia 3.388 habitants, 1.533 habitatges, i 1.100 famílies. La densitat de població era de 45,8 habitants/km².
Dels 1.533 habitatges en un 18,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,9% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 28,2% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,4% tenia menys de 18 anys, un 3,3% entre 18 i 24, un 16,5% entre 25 i 44, un 34% de 45 a 60 i un 28,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 54 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.928 $ i la renda mediana per família de 48.386 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.861 $ mentre que les dones 21.161 $. La renda per capita de la població era de 27.394 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Groveland-Big Oak Flat». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Groveland-Big Oak Flat». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Ginés de Morata

Ginés de Morata (valor desconegut, segle XVI - valor desconegut, c. 1576 $^{(Gregorià)}$) fou un compositor renaixentista del segle xvi d'origen ibèric, probablement portuguès.
A penes es coneixen detalls de la seva vida. Se sap que fou mestre de capella del Palau Ducal de Vila Viçosa, pertanyent als Ducs de Braganza, possiblement abans de 1576.
Només han sobreviscut un petit nombre de villancets, madrigals, cançons polifòniques i un "Pange lingua" d'aquest compositor. Les seves obres es conserven en manuscrits de la capella dels Ducs de Braganza i en el "Cancionero de Medinaceli" s'explicaria per la incorporació de Portugal a la Corona de Castella entre 1580 i 1640.
La major part de les seves obres són profanes, entre les quals cal destacar:
* Pués que no puedo olvidarte;
* Aquí me declaró su pensamiento;
* Pués para tan alta prueva;
* Llamo a la muerte;
* Tú me robaste;
* En el campo me metí.
Entre las obres religioses hi ha:
* Gloria laus et honor;
* Aestimatus sum;
* Sepulto Domino;
Discografia
* 1967 - Cantos de España. Victoria de los Ángeles, Ars Musicae de Barcelona. EMI Classics 7243 5 66 937 2 2.
* 1992 - El cancionero de Medinaceli 1535-1595. Jordi Savall. Hespèrion XX. Astrée. 1992.

## Referències

* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la música y los músicos. Ediciones AKAL, 1985, p. 355. ISBN 978-84-7090-141-6 [Consulta: 3 gener 2019].
# Ginés de Mafra

Ginés de Mafra (Jerez de la Frontera, 1493 - 1546) va ser un explorador espanyol que va viatjar a les Illes Filipines al segle xvi, participant en les expedicions de Fernando de Magallanes de (1519-1521) i Ruy López de Villalobos (1542-1545). Va ser un dels cinc supervivents de la Trinitat els qui van completar la volta al món, encara que no van tornar a Europa fins a 1525-26.

## Expedició de Magallanes

En 1519 s'incorpora a la tripulació de Fernando de Magallanes com un mariner en la nao Trinidad, vaixell almirall de l'armada. Ginés estava a bord quan els portuguesos van capturar la nao a Benaconora, avui Jailolo, a les Illes Moluques. Va ser empresonat durant 5 mesos a Ternate (20 km al sud de Benaconora), traslladat a una presó a les illes de Banda, on va romandre durant 4 mesos.

## Expedició de Villalobos

Participa en l'expedició de Ruy López de Villalobos com a pilot de la nao San Juan, un dels sis vaixells que la formaven.
Sorprenent-ment, va ser un dels homes del Galió Sant Cristóbal que van arribar al port de Mazaua en 1543. Per causa d'un temporal aquest buc es va separar de la flota quan la mateixa navegaven l'oceà Pacífic, entre el atolón Eniwetok en les Illes Marshall i Ulithi, una de les Illes Carolinas.

## Obra escrita

* Libro que trata del descubrimiento y principio del estrecho que se llama de Magallanes. National Library Museum; ed. by A. Blázquez and D. Aguilera: Madrid, 1920.

## Referències

* ↑ Descripción de los reinos, costas, puertos e islas que hay desde el cabo de Buena Esperanza hasta los Leyquios (Fernando de Magallanes): Libro que trata del descubrimiento y principio del Estrecho que se llama de Magallanes (Ginés de Mafra); Descripción de parte del Japón (anònim).

## Vegeu també

* Francesc Albo
* Antonio Pigafetta
* Maximilianus Transilvanus
# Gruzdevita

La gruzdevita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Vyacheslav Sergeyevich Gruzdev (1938-1977), mineralogista de l'Institut de Mineralogia i Geoquímica d'Elements Rars (IMGRE) de Moscou. Va estudiar els dipòsits d'antimoni-mercuri i va morir durant la recerca geològica.

## Característiques

La gruzdevita és una sulfosal de fórmula química Cu₆Hg₃Sb₄S₁₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1980, sent publicada per primera vegada el 1981. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gruzdevita pertany a «02.GA: nesosulfarsenats, nesosulfantimonats i nesosulfbismutits sense S addicional» juntament amb els següents minerals: proustita, pirargirita, pirostilpnita, xantoconita, samsonita, skinnerita, wittichenita, lapieïta, mückeïta, malyshevita, lisiguangita, aktashita, nowackiïta, laffittita, routhierita, stalderita, erniggliïta, bournonita, seligmannita i součekita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'antimoni i mercuri de Chauvai, a la regió de Batkén (Kirguizstan). També ha estat descrita a Rússia, Taiwan, Mèxic i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Gruzdevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 febrer 2022].
# Gratens

Gratens és un municipi francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. El 2021 tenia 721 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 28 gener 2024].
# Guy Tirolien

Guy Tirolien (Pointe-à-Pitre, 1917 - Marie-Galante, 1988) fou un diplomàtic i escriptor Guadalupeny. Es va integrar aviat en el moviment de la negritud, moviment literari fundat per Léopold Sédar Senghor, Aimé Césaire i Léon Gontran Damas. Contribuirà a fundar la revista Présence africaine, publicada simultàniament a París i a Dakar des de 1947.
Posteriorment treballà com a administrador colonial a Camerun i Mali, el que contribuirà a facilitar els contactes entre escriptors africans i antillans. També contactà amb els afronordamericans Claude McKay, Langston Hughes i Richard Nathaniel Wright, impulsors de el renaixement de Harlem. Durant la Segona Guerra Mundial fou fet presoner amb Léopold Sédar Senghor. Un cop alliberat, continuà la seva tasca com a representant de l'ONU a Mali i Gabon.
Com a escriptor és conegut pel famós poema Prière d'un petit enfant nègre (1943) recollit a Balles d'or publicat a les edicions Présence africaine. Aquest poema explica la història d'umn infant negra que no pot anar a l'escola. També va escriure Feuilles vivantes au matin.

## Obres

* Balles d'or, éd. Présence Africaine, 1961, rééd. 1995
* Feuilles vivantes au matin, Présence Africaine, 1977
* De Marie-Galante à une poétique afro-antillaise, éd. L'Harmattan, col. Monde Caraïbe

## Enllaços externs

* Prière d'un petit enfant nègre, text íntegre Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine.
* Guy Tirolien, presentació de l'autor, 4 poemes i homenatge a Tirolien per Sonny Rupaire («île en île»).
# Hamad bin Thuwaini

El sàyyid Hamad ibn Thuwaini al-Busaidi o Hàmad ibn Thuwayní al-Busaïdí (àrab: حمد بن ثويني البوسعيدي, Ḥamad ibn Ṯuwaynī al-Būsaʿīdī), GCSI (1857 - 25 d'agost de 1896) va ser el cinquè soldà de Zanzíbar. Va regnar des del 5 de març de 1893 al 25 d'agost de 1896. Era fill de Thuwayni ibn Said, soldà d'Oman i nebot dels successius soldans de Zanzíbar. A la mort del seu oncle Alí va esdevenir l'hereu al tron. Es va casar amb les seves cosines, la princesa Turkia bint Turki al-Said, filla de Turki ibn Said d'Oman, un altre dels soldans d'Oman, i la princesa Nunu bint Barghash al-Said, filla de Barghash ibn Said, un altre dels soldans de Zanzíbar. Hamad va morir sobtadament a les 11.40 a.m. del 25 d'agost de 1896 gairebé amb seguretat enverinat pel seu cosí Khalid, qui es va proclamar nou sultà i que va ocupar el tron durant tres dies abans de ser derrotat pel Regne Unit després de la guerra anglo-zanzibaresa, «la guerra més breu del món,» que només va durar 38 minuts, el temps que els britànics van bombardejar el palau del soldà.

## Títols

* 1857-1893: Sàyyid Hamad ibn Thuwaini
* 1893-1894: Sa Altesa el Soldà sàyyid Hamad bin Thuwaini, soldà de Zanzíbar
* 1894-1896: Sa Altesa el Soldà sàyyid sir Hamad bin Thuwaini, soldà de Zanzíbar

## Honors

* Gran Creu de l'Orde de la Corona d'Itàlia -1893
* Cavaller de l'Orde de l'Estrella de l'Índia (GCSI) -1894
* Gran Creu de l'Orde de l'Àguila Vermella, 1a classe, de Prússia - 1895

## Referències

* 1 2 3 Zanzíbar
* ↑ Hernon, Ian. Britain's Forgotten Wars. Stroud, Gloucestershire: Sutton Publishing, 2003, p. 396–404. ISBN 9780750931625.
# Hans Hedtoft

Hans Hedtoft Hansen (21 d'abril de 1903 – 29 de gener de 1955) va ser Primer ministre de Dinamarca de 13 de novembre de 1947 fins a 30 d'octubre de 1950 i un altre cop de 30 de setembre de 1953 fins a 29 de gener de 1955.
Hedtoft va ser un Demòcrata Social, i hi havia agafat sobre el lideratge del seu partit de Thorvald Stauning dins 1939, però va ser forçat pels nazis a renunciar al seu lloc en 1941 per ser un crític de la invasió alemany a Dinamarca. Al setembre de 1941 ell va començar ajudar el rescat de jueus danesos.

## Referències

* ↑ Hans Christian Hedtoft-Hansen. «Hans Christian Hedtoft-Hansen» (en danès).
* Kristian Hvidt, Statsministre i Danmark fra 1913 til 1995 (1995)
* Growth to Limits: The Western European Welfare States Since World War II, Volum 4 editat per Peter Flora
* Hans Hedtoft. Encyclopædia Britannica.
# Guerau I d'Armanyac

Guerau I Trancalleó, mort el 1020, fou comte d'Armanyac de 995 a 1020; era el fill de Bernat I, comte d'Armanyac.
La seva valentia li va aportar el sobrenom de Trancalleó (Trancaléon ou Tranche-Lion) o sigui "Trenca Lleó", però la història no ha transmès més que poques coses sobre les seves accions.
Es va casar amb Adalais d'Aquitània, filla de Guillem V el Gran, duc d'Aquitània i comte de Poitiers, i de la seva segona dona, Brisca, l'hereva del ducat de Gascunya. Va tenir:
* Galdis, vescomtessa de Corneilhas (moderna Cornelhan/Corneillan, prop d'Aire-sur-l'Adour), casada amb Ademar de Polestron.
* Bernat II Tumapaler († després de 1064), comte d'Armanyac.
Jean Justin Monlezun li atribueix dues altres noies i un fill, però sembla que es tracta de confusions.

## Font

* Jean-Justin Montlezun, Histoire de la Gascogne depuis les temps les plus reculés jusqu'à nos jours, Auch, J.-A. Portes després Brun, 1846-1850
* Web.GénéalogieArxivat 2009-06-08 a Wayback Machine.
# Guerau VI d'Armanyac

Guerau VI, nascut vers el 1235, mort el 1285, va ser vescomte de Fezensaguet de 1240 a 1285, i comte d'Armanyac (amb Fesenzac) de 1256 a 1285. Era fill de Roger de Lomanha, vescomte de Fezensaguet, i de Pubil·la d'Albret.
El 1249 va disputar per les armes la possessió de l'Armanyac i el Fesenzac a Arnau II Odó (1205 † 1256), vescomte de Lomanha i d'Auvillars (el vescomtat d'Auvillars estava unit al de Lomanha), espòs de Mascarosa I d'Armanyac († 1249), hereva dels comtats d'Armanyac i Fesenzac (el comtat de Fesenzac estava unit a l'Armanyac), i pare de Mascarosa de Lomanha († 1256). En aquesta guerra Guerau fou sostingut pel seu senyor feudal, Ramon VII de Tolosa. Capturat, va ser alliberat contra un rescat i va continuar la lluita amb èxit. Durant la seva captivitat, la seva mare, Poncella d'Albret, va fer, en el seu nom, homenatge del Fezensaguet a Alfons de Poitiers, successor de Ramond VII, per continuar beneficiant-se del seu suport. La lluita va seguir fins al 1255, en què Gastó, vescomte de Bearn va aconseguir reconciliar els adversaris. Mascarosa de Lomanha va pujar al tron com Mascarosa II d'Armanyac després de casar-se amb Esquivat de Chabanès comte de Bigorra.
El 1256, després de la mort sense fills de Mascarosa II, Guerau era el parent més proper i va heretar el comtat d'Armanyac amb el Fesenzac.
De resultes de les múltiples baralles amb el senescal del Llenguadoc, va ser capturat i empresonat dos anys al castell de Péronne. Alliberat, es va acostar a Eduard I d'Anglaterra, rei d'Anglaterra, a qui va prestar homenatge.
El 1260, es va casar amb Mata de Bearn (1250 † després de 1317), filla de Gastó, vescomte de Bearn i de Mata, comtessa de Bigorra, que va donar a llum a sis fills:
* Bernat VI, (vers 1270 † 1319), comte d'Armanyac amb el Fezensac
* Gastó d'Armanyac, (vers 1275 † 1320), tronc de la branca dels vescomtes de Fesenzaguet
* Roger d'Armanyac (†1339), arquebisbe d'Auch, bisbe de Lavaur i de Laon
* Mascarosa d'Armanyac, (vers 1285 †), esposa d'Arnau Guillem de Fumel (vers 1280, † ?), vescomte de Labarta i Aura
* Pubil·la d'Armanyac, (vers 1285 † 1313), casada amb Bernat VIII (vers 1285 † 1336), comte de Comenge
* Mata d'Armanya, (vers 1285 † 1313), casada amb Bernat Trancalleó de Lomanha (vers 1280 † 1337), senyor de Fimarcon.
Certs investigadors afegeixen Elionor d'Armanyac, senyora de Brassac (aproximadament 1285 - ??), la dona de Guerau de Galard (aproximadament 1260 - ??), però altres esmenten a Constància d'Armanyac, de la qual no se sap amb qui estava casada.