OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andrianampoinimerina

Andrianampoinimerina (Turó reial d'Ambohimanga, 1745 - 1810) va ser l'últim rei d'Imerina abans de la unificació dels quatre regnes d'Imerina en un sol regne de Madagascar.
Andrianampoinimerina descendia de dos llinatges reials. Era el tercer fill d'Andriamiaramanjaka, rei d'Ikaloy i Anjafy a Imerina i a més príncep Zafimamy d'Alahamadintany, uns territoris independents política i culturalment del regne d'Imerina. La seva mare, la princesa Ranavalonandriambelomasina, era germana d'Andrianjafy (1770–1787), rei d'Avaradrano (en el nord de Imerina), qui va nomenar al seu nebot Andrianimpoinimerina príncep de Merina i el seu successor. Va ser rei fins a la seva mort, el 1810, del Regne d'IMerina, una petita àrea en l'altiplà central de l'illa, als voltants d'Antananarivo. Durant el seu regnat va ser d'ús comú el tràfic d'esclaus, va tenir vint-i-vuit mullers i va ser succeït pel seu fill Ilaidama com a rei Radama I.

## Referències

* 1 2 «The Merina (or Hova) Dynasty (Imerina 9)». royalark.net. [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Aviavy & Amontana Genealogy». Descendants of Aviavy. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2013. [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «The Merina (or Hova) Dynasty (Madagascar 1)». royalark.net. [Consulta: 19 novembre 2018].
# Temps présent

Temps présent és un magazín d'informació televisiva setmanal emesa per la Radio télévision suisse.

## Història

El programa de televisió Temps présent fou creat per la Radio télévision suisse (RTS) el 1969, amb Alexandre Burger a la producció i Claude Torracinta com a redactor en cap. El primer episodi fou emès el 18 d'abril de 1969. És un dels magazins informatius més antics d'Europa i el més antic de la RTS. Alguns dels seus documentals, com "Ucraïna, les dones al front" (2019, doblat el 2022), s'han traduït al català pel programa 30 minuts de TV3.

## Contingut

Els reportatges i enquestes de Temps présent tracten sobre qüestions de política nacional i internacional, de crònica social, d'història i d'economia.

## Premis

El 27 d'agost de 200 Temps présent va rebre el 22è Premi Jean Dumur. També va rebre una menció especial del jurat dels Premis Ondas 2011.

## Notes i referències

* ↑ «Ucraïna, dones al front en una guerra no declarada». TV3, 07-02-2022. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ « 22e Prix Jean Dumur décerné à Temps Présent », cominmag.ch, 27 août 2009.
* ↑ Los Ondas premian a la radio deportiva del fin de semana y a los servicios informativos de TVE, El País, 8 de novembre de 2011
# Manuel d'Aux Borrellas

Manuel d'Aux Borrellas (Perpinyà, ? — Nils, 25 de juny del 1665) fou un cap militar de cavalleria catalana que desenvolupà la seva carrera a la guerra dels Segadors.

## Biografia

Era fill de Vidal d'Aux, de Perpinyà. La seva primera acció militar fou encapçalant una companyia de cavalleria francesa en la defensa del Setge d'Illa, contra l'escomesa de Juan de Garay Otañez, i restà destinat a l'Empordà fins a la batalla de Montjuïc del 1641. Participà en aquesta sota les ordres d'Henri Robert de Serignan, i hi va matar Carlo Maria Caracciolo, el duc de San Giorgio. El mes de maig fou nomenat capità de cuirassers, i com a cap de les milícies rosselloneses s'integrà a l'exèrcit d'Enric II de Borbó-Condé el 1641 per expulsar les tropes de Felip IV de Castella dels comtats, participant en els Setges de Perpinyà i de Cotlliure. En un d'aquests, avortà una sortida dels defensors a mitjans de desembre juntament amb Gabriel de Llupià, causant nombroses pèrdues a l'enemic, i poc després prengué part en la derrota de l'exèrcit hispànic que conduïa Pere IV d'Empúries a la batalla de Montmeló, en què fou fet presoner dels hispànics, però finalment alliberat.
El 6 de febrer del 1642 rebé d'Urbain de Maillé-Brézé, mariscal de França i capità general de Catalunya, Rosselló i Cerdanya, el títol de cavaller per a ell i la seva descendència, i el monarca l'atorgà una pensió anual de sis-centes lliures.
El 1646 va participar en dues juntes de braços com a militar, i participà en el setge de Lleida on juntament amb Francesc Calvó va aturar un atac dels castellans.
Després de la caiguda de Barcelona, comandant una companyia miquelets amb Josep Margarit i de Biure prengué Solsona el 1653, que quedaria en mans franceses fins al 1655. L'octubre de 1655, Armand de Borbó-Conti l'envià a socórrer Berga amb els seus miquelets fins que foren derrotats. A principis de febrer de 1657, encapçalà una nova incursió a Osona i rebutjà l'atac de Francisco Espona.
Era cònsol de Perpinyà el 1660, i visqué al seu Rosselló natal fins a la seva mort el 1665.
Un germà seu, Raphaël d'Aux, va ser capità de cavalleria al regiment del marquès d'Aguilar. El 1654 servia com a oficial a l'exèrcit del rei de Portugal i morí a Lisboa.

## Referències i notes

* ↑ Jean Capeille Dictionnaire de biographies roussillonnaises Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1910 (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978) «Enllaç».
* ↑ participant, però, en els setges d'Argelers, Elna i Millars així com en combats a la rodalia de Cornellà del Bèrcol
* ↑ Crònica Exemplària de la Catedral de Barcelona. (1637-1641)
* ↑ Gabriel Nogués, Relacio de la derrota, y presa del general don Pedro de Aragón y de todo su exercito Barcelona, 1642
* ↑ Gabriel Nogués, Relacio verdadera del que ha succehit en la surtida que feren los Castellans de Lleyda, contra los nostros Barcelona, 1642
* ↑ «Història de Ponts fins a 1899». Arxivat de l'original el 2010-08-14. [Consulta: 15 agost 2008].
# Marcos Alvarez

Marcos Alvarez és un futbolista alemany. Va començar com a futbolista al FSV 08 Neuberg.

## Referències

* ↑ «Marcos Alvarez» (en alemany). fussballdaten.de. [Consulta: 21 febrer 2010].
# Teuta

Teuta (en grec antic: Τεύτα, Teuta) va ser reina d'Il·líria i segona esposa del rei Agró.
A la mort del seu marit l'any 231 aC, va assumir el poder com a regent de Pinnes, fill del primer matrimoni d'Agró. Encoratjada pels recents èxits militars dels il·liris, va autoritzar o tolerar les accions dels pirates, que assolaven la mar Adriàtica, mentre la seva flota atacava la costa de l'Epir i, d'altra banda, el príncep (després rei) Escerdiledes (germà petit d'Agró), amb 5.000 homes, envaïa el país per terra i ocupava la rica ciutat de Fènice. Una invasió dels dàrdans va obligar la reina a cridar les forces que lluitaven a l'Epir.
Molts dels vaixells mercants atacats pels pirates il·liris eren italians o romans, i és per això que el senat romà va enviar dos ambaixadors a la reina: Gai i Luci Coruncani. Van demanar explicacions i compensacions, però el comportament altiu dels dos emissaris va ofendre la reina, qui els va expulsar del regne. Més tard, un dels dos, el més jove, va ser assassinat de tornada a Roma, segons diuen Polibi, Dió Cassi i Joan Zonaràs.
Aquesta violació de la llei internacional va provocar la declaració de guerra romana, que va enviar un exèrcit sota el comandament dels cònsols Luci Postumi Albí i Gneu Fulvi Centumal.
Mentrestant, Teuta estava ocupada en el setge de Lissa, a la primavera del 229 aC, on havia enviat el seu amant, el grec Demetri de Faros, per ocupar Corcira. Demetri aconseguí el seu objectiu, i a més va assetjar Epidamne. Tanmateix, quan la flota romana va arribar-hi, Demetri va lliurar Corcira sense lluita i va col·laborar amb els dos cònsols en les operacions militars.
La campanya va ser ràpida i en poques setmanes gran part d'Il·líria era en mans dels romans. Teuta es va refugiar a la fortalesa de Rízon i, d'allí, demanà la pau, que finalment li va ser concedida a la primavera del 228 aC, a condició d'entregar una part dels seus dominis, i prohibir als seus súbdits l'accés a l'empori comercial de Lissos i més enllà. El territori que va conservar sembla que era força reduït; la major part del regne la va obtenir el seu fillastre Pinnes sota la regència de Demetri de Faros; una altra zona va quedar en mans d'Escerdiledes, però sense títol reial.
No torna a aparèixer i es pensa que Teuta, probablement, va abdicar a favor de Pinnes al cap de molt poc temps, el mateix any 228 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Teuta». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 19 gener 2021].
# Les Tragines

Les Tragines és una masia del poble de la Pedra, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 228
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC, al padró municipal de l'Ajuntament i al llibre Masies del Solsonès
# Flesberg

Flesberg és un municipi situat al comtat de Buskerud, Noruega. Té 2.699 habitants (2016) i té una superfície de 562 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Lampeland.
El municipi es divideix en les parròquies de Flesberg, Lyngdal, i Set. La majoria de la població viu als pobles de Set, Lampeland, Flesberg, i Lyngdal. L'àrea municipal és de 560 quilòmetres quadrats.
A la part occidental de Flesberg, el paisatge s'eleva abruptament cap a la zona muntanyosa de Blefjell, una popular destinació turística. Pel municipi hi passa el riu Numedalslågen.

## Ciutats agermanades

Flesberg manté una relació d'agermanament amb les següents localitats:
* - Falkenberg, Comtat de Halland, Suècia
* - Fosston, Minnesota, Estats Units d'Amèrica
* - Lejre, Regió de Selàndia, Dinamarca
* - Savitaipale, Etelä-Suomi, Finlàndia

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 28 març 2016].

## Enllaços externs

* Flesberg - Lloc web oficial
# Antigues Escoles de Mafet

Les Antigues Escoles de Mafet és un edifici de Mafet, al municipi d'Agramunt (Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici de l'escola és una sola casa construïda a principis del segle XX entre dos carrers en desnivell. El de baix és el carrer del forn de pa, avui dia hi ha la plaça de la Germandat i a dalt trobem la plaça de l'Església. L'edifici és de forma rectangular amb coberta de teula àrab a dues aigües amb el carener paral·lel a la façana de la plaça de la Germandat. L'aparell és de carreus irregulars tan sols desbastats. Als anglès hi trobem carreus més grans. Les obertures es distribueixen de forma irregular. Es pot accedir a l'edifici per les dues façanes. A la façana de la plaça de la Germandat trobem una porta al costat esquerre i una petita finestra al mateix nivell. A la planta pis hi ha dues finestres d'arc escarser i un balcó, amb barana de ferro, de la mateixa forma. Al pis superior hi ha tres finestres rectangulars, mentre que a les golfes trobem petites obertures quadrades.
A causa del desnivell del terreny on se situa l'immoble la façana de la plaça de l'església no presenta tanta alçada. A ran de carrer hi ha 3 portes, una d'elles amb tres graons i una petita finestra quadrada. A la planta pis hi un balcó entre dues finestres. Per acabar, trobem les finestres corresponents a les golfes.
En un costat trobem unes escales que comuniquen els dos carrers i a l'altre el pati de l'escola. L'accés a l'escola es feia per la plaça de l'església que representava el primer pis per la façana de baix i la planta baixa per la plaça de l'església. Més endavant, als anys 20 s'hi va construir un pis superior per acollir la casa del mestre.

## Història

A principis del segle XX es construeix l'escola sobre el forn de pa del poble. Als anys 20 s'hi afegeix el pis superior del mestre. L'any 1937 amb motiu de la Guerra Civil es tanca l'escola. El 1939 l'escola reprèn l'activitat docent amb la mestra Herminia Mazón. Se succeeixen diferents mestres fins que als anys 60 l'escola tanca i els nens de Mafet comencen a anar a escola a Agramunt.

## Referències

* 1 2 3 4 «Antigues Escoles de Mafet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Teatre Nacional de Moràvia-Silèsia

El Teatre Nacional de Moravia-Silèsia (en txec: Národní divadlo moravskoslezské; NDM) és una companyia de teatre professional amb seu a Ostrava a la República Txeca. És un dels deu teatres d'òpera del país i la companyia de teatre més gran de la regió de Moràvia i Silèsia. La NDM té dos teatres permanents, el teatre Antonín Dvořák i el teatre Jiří Myron. La companyia es va registrar el 1918, i el teatre es va obrir al públic per primera vegada el 19 d'agost de 1919.

## Sortida artística

El teatre està format per quatre companyies artístiques: drama, òpera, opereta/musical i ballet. Cada any, el teatre escenifica entre 16 i 19 obres i sobre unes 500 representacions. La directora actual del teatre és Jiří Nekvasil, i els directors artístics de les quatre companyies són Jakub Klecker (òpera), Vojtěch Štěpánek (drama), Lenka Dřímalová (ballet) i Gabriela Petráková (opereta/musical).

## Noms

* 1919: Teatre Nacional de Moràvia-Silèsia (txec: Národní divadlo moravsko-slezské; NDMS)
* 1941: Teatre Txec de Moràvia-Silèsia (txec: České divadlo moravskoostravské; ČDMO)
* 1945: Teatre Provincial d'Ostrava (Czech: Zemské divadlo v Ostravě; ZDO)
* 1948: Teatre de l'Estat d'Ostrava (txec: Státní divadlo v Ostravě; SDO)
* 1995: Teatre Nacional de Moràvia-Silèsia (txec: Národní divadlo moravskoslezské; NDM)

## Llista de directors

* Václav Jiřikovský (1919-1923)
* František Uhlíř (1923-1926)
* Miloš Nový (1926–1930)
* Ladislav Knotek (1930–1939)
* Karel Jičínský (1939–1939)
* Jan Škoda (1940–1942)
* Jiří Myron (1942–1946)
* Stanislav Langer (1946–1948)
* Antonín Kurš (1948–1952)
* Drahoš Želenský (1952–1953)
* Miloslav Holub (1954–1956)
* Vladislav Hamšík (1956–1971)
* Zdeněk Starý (1971–1988)
* Dalibor Malina (1989–1991)
* Ilja Racek (1991–1998)
* Luděk Golat (1998–2009)
* Jiří Nekvasil (des del 2010)

## Referències

* «Historie Národního divadla moravskoslezského v datech» (en txec). [Consulta: 20 maig 2018].
* ↑ «About the NDM». National Moravian-Silesian Theatre. [Consulta: 19 maig 2018].
# Makers: Women Who Make America

Makers: Women Who Make America és un documental de 2013 sobre la lluita per la igualtat de les dones dels Estats Units durant les últimes cinc dècades del segle xx. La pel·lícula va ser narrada per Meryl Streep i distribuïda pel Public Broadcasting Service (PBS) com un documental de televisió en tres parts i tres hores el febrer de 2013. Makers inclou entrevistes amb dones de tots els estrats socials, des de polítiques com Hillary Clinton i estrelles de televisió com Ellen DeGeneres i Oprah Winfrey, fins a assistents de vol, mineres de carbó i treballadores de les companyies telefòniques.
El 2014, PBS va encarregar la segona temporada de Makers: Women Who Make America, una sèrie de sis episodis que ampliaria els temes del documental de 2013, com a continuació de l'associació més àmplia amb AOL. La sèrie es va estrenar el 30 de setembre de 2014. El tercer episodi de la segona temporada, "Dones a l'espai", s'ha traduït al català.

## Referències

* ↑ Elber, Lynn (February 26, 2013). "'Makers' shows women's place is in US history Arxivat 2013-04-14 at Archive.is". Associated Press.
* ↑ «TCA: PBS orders more 'Women Who Make America', Interviews Lena Dunham, Sarah Silverman, Shonda Rhimes». PMC, 21-01-2014.
* ↑ «Makers on PBS». The Futon Critic. [Consulta: 10 agost 2014].
* ↑ «Home | MAKERS Season 2». PBS. [Consulta: 10 agost 2014].
* ↑ «El camí de les dones per arribar a l'espai, a "El documental"». TV3, 03-02-2022. [Consulta: 10 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Makers a PBS
* Makers: Women Who Make America a Internet Movie Database (anglès)
* Kunhardt McGee Productions Arxivat 2022-02-11 a Wayback Machine.
* McGee Media
# Ossinki

Ossinki (en rus: Осинки) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 271 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Teuter

Teuter fou bisbe de Girona en el darrer terç del segle IX.

## Biografia

El primer esment que es fa de Teuter és a l'estiu de 874 en que participà en el concili que es va reunir al palau d'Attigny, en presència del rey Carles el Calb.
Signà les actes del Concili de Troyes celebrat el setembre i octubre de 878, l'any sisè del pontificat de Joan VIII i el primer del regnat de Lluís el Tartamut. Coincidí amb els bisbe Frodoí de Barcelona que signà en la posició 29 contra la posició 22 de Teuter, Flórez infereix arriscadament que Teuter ja seria bisbe cap al 870.
Teuter signà també les actes del Concili Pontigonense de 876 en posició 64. Consta en el Llibre Verd que el 17 de maig de 884 feu mitjançant procurador la súplica que se li confirmessin els honors sobre Ullà que el rei havia donat al bisbe per a Santa Maria i Sant Fèlix, fixant-se límits i fites. En el mateix Llibre Verd consta la confirmació que Lluís pare de Carloman de Baviera feu a l'Església de Santa Maria i Sant Fèlix (28 d'agost de 884). L'any següent es consagrà l'arquebisbe de Narbona, Teodard, tot i que Teuter no pogué assistir-hi prestà el seu consentiment i signà l'acta de consagració.
Sulpici Pontich és de l'opinió que Teuter morí per causa d'aquesta malaltia aquell mateix any, tanmateix consta el 886 demanant a Carles el Gras la seva protecció a favor de l'església i bisbat de Girona. Fou concedida per l'emperador i a més li feu donació de la vila de Elseda amb totes les seves pertinences. S'afegeix al privilegi datat l'1 de novembre de 886 que els habitants de les viles esmentades en ell, prestin al bisbe i als seus successors l'obsequi o servei que acostumaven a prestar als comtes.
Per l'agost de 885 es trobava greument malalt però apareix documentat, encara en vida, el 24 de novembre de 888, data propera a la seva mort ja que, el 15 de desembre d'aquell mateix any, ja actuava el seu successor en el càrrec.

## Bibliografia

* Merino, Antolín; de la Canal, José. «cap. 7». A: Enrique Flórez. España sagrada: Tratado LXXXI de la Santa Iglesia de Gerona en su estado antiguo. Madrid: Imprenta de Collado, 1819, p. 105-106 [Consulta: 13 desembre 2014].

## Referències

* 1 2 Ordeig i Mata, Ramon «Precisions sobre l'episcopologi de Girona dels segles VIII-X». Annals De l’Institut d’Estudis Gironins, 45, 2004, pàg. 471-482 [Consulta: 19 juliol 2021].
# Les Tres Batlles

Les Tres Batlles és una muntanya de 805 metres al municipi de Sant Vicenç de Torelló, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Les Tres Batlles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Festa Major de les Roquetes

La Festa Major de les Roquetes se celebra la tercera setmana de juny al barri de Roquetes, al districte de Nou Barris de Barcelona. La Comissió de Festa Major de les Roquetes munta un gran programa d'activitats la tercera setmana de juny, amb la col·laboració d'entitats, veïns i comerciants. Durant una setmana les places i carrers més cèntrics acullen actuacions musicals, àpats populars, teatre, torneigs esportius, tallers, conferències i balls de festa major.

## Referències

* ↑ «Festa Major de les Roquetes». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Arquites

«Arquites» té aquests significats:
* Arquites habitants de la ciutat d'Arka
* Arquites d'Amfissa, (s. IV-III aC) poeta grec
* Arquites de Mitilene, músic grec
* Arquites de Tàrent (400 aC - 347 aC), filòsof, matemàtic, general i home d'estat grec
* Arquites (associació), associació d'arquitectes italians a Espanya
# Antigues ciutats del nord de Síria

Les Ciutats Mortes (àrab: المدن الميتة, al-Mudun al-Mayyita) o Ciutats Oblidades (àrab: المدن المنسية, al-Mudun al-Mansiyya) són un grup de 700 assentaments abandonats al nord-oest de Síria entre Alep i Idlib. Estan inscrits a la llista del Patrimoni de la Humanitat des del 2011.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Ancient Villages of Northern Syria» (en anglès). [Consulta: 17 març 2021].
# Teatre Nacional de la República Sèrbia

El Teatre Nacional de la República Sèrbia (en serbi ciríl·lic: Народно позориште Републике Српске; en serbi llatí: Narodno pozorišet Republike Srpske) és un teatre situat a la ciutat de Banja Luka, a la República Sèrbia (Bòsnia i Hercegovina). Fou fundat el 2 de setembre de 1930 sota el nom de Teatre nacional de la Banovina de Vrbas (Народно позориште Врбаске бановине, Narodno pozorišet Vrbaske banovine) i en el període posterior a la Segona Guerra Mundial s'anomenava Teatre nacional de la Krajina de Bòsnia (Народно позориште Босанске Крајине, Narodno pozorišet Bosanske Krajine). El teatre disposa de dues sales: la Gran sala i la sala Petar Kočić, i representa un important lloc de desenvolupament de l'art dramàtic a la regió.
L'edifici del teatre va ser construït per iniciativa del polític Svetislav Milosavljević en uns terrenys oferts per l'Assemblea Municipal de Banja Luka, i sobre un projecte de Josif Goldner en un estil que barreja el neoclassicisme i elements de l'Escola Bauhaus. L'estrena de gala fou el 18 d'octubre de 1930, en presència del mateix Milosavljević i d'altres dignataris de l'època, amb repertori de Branislav Nušić amb Hadži Loja, Hej Sloveni de Rista Odavić i Povratak de Švabićev. Està inscrit a la llista de monuments nacionals de Bòsnia i Hercegovina.

## Referències

* ↑ «Velika scena» (en serbi). http://www.np.rs.ba:+ Teatre Nacional de la República Sèrbia. [Consulta: 21 març 2015].
* ↑ «Scena Petar Kočić» (en serbi). http://www.np.rs.ba:+ Teatre Nacional de la República Sèrbia. [Consulta: 21 març 2015].
* ↑ «National Theatre» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-10-19. [Consulta: 21 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial
# Makkedah

Makkedah (grec antic: Μακηδά) fou una ciutat dels cananites al sud dels territoris de la tribu de Judà, governada per un rei cananita. Fou la primera ciutat conquerida per Josué després de la batalla de Gibeon i allí va trobar a cinc reis confederats amagats a una cova, els va executar i els va enterrar allí mateix.
# Marca de garantia Productes de l'Empordà

La marca de garantia Productes de l'Empordà és una marca de garantia gestionada pels consells comarcals de l'Alt i el Baix Empordà i amb el suport d'un col·lectiu de productors, que té per objectiu personalitzar i reconèixer els productes propis de l'Empordà i ajudar a promocionar la seva comercialització. La marca de garantia va ser atorgada el mes de setembre de 2003, i garanteix que tots els productes adherits són produïts o elaborats, transformats i envasats a l'Empordà, i segons les seves tradicions. Els productors han de superar periòdicament els controls d'un laboratori alimentari que en certifica la qualitat en les diferents fases del producte.
Els productes adherits a la marca de garantia són:
* Arròs de Pals
* Botifarra dolça
* Brunyols de l'Empordà
* Ceba de Figueres
* Fesol de l'ull ros
* Gamba de Palamós
* Poma de relleno de Vilabertran
* Recuit i el recuit de drap

## Referències

* ↑ «Marca de Garantia Productes de l'Empordà». Consells Comarcals de l'Alt i el Baix Empordà, 30-07-2014. Arxivat de l'original el 2016-04-08 [Consulta: 30 setembre 2015].
* ↑ «El fesol de l'ull ros s'adhereix a la Marca de Garantia Producte de l'Empordà». Diari de Girona, 28-12-2017.