OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Comunista Obrer Espanyol (1921)

El Partit Comunista Obrer Espanyol va ser un partit polític espanyol, escindit del PSOE després de la decisió del Congrés Extraordinari del 1920, per la qual el PSOE es mantenia adherit a la II Internacional (socialista) i rebutjava les 21 condicions d'ingrés en la Komintern. El sector minoritari (tercerista), partidari d'adherir-se a la Internacional Comunista i en el qual s'incloïa la Federació de Joventuts Socialistes, va decidir escindir-se del PSOE per a fundar el Partit Comunista Obrer Espanyol, adherit a la III Internacional. D'aquesta manera el PCOE era la segona organització espanyola adherida al Komintern, juntament amb el Partit Comunista Espanyol, escindit l'any anterior del PSOE.
La fundació del nou Partit es va produir el 13 d'abril de 1921, quan els terceristes derrotats en el Congrés del PSOE van manifestar la seva voluntat d'adherir-se pel seu compte a la Internacional Comunista. Entre els signants d'aquest manifest es van trobar nombrosos fundadors del moviments socialista, com Antonio García Quejido (fundador i primer líder de la UGT), José Rojas (de la nova Federació Nacional de Joventuts Socialistes), Virginia González Polo (també de la UGT), Daniel Anguiano o Facundo Perezagua. En 1921, i a causa de les pressions de la Internacional Comunista, el PCOE i el Partit Comunista Espanyol es van fusionar en el Partit Comunista d'Espanya (PCE), que es va convertir en l'únic referent tercerista a Espanya. Les joventuts d'ambdós partits, ambdues provinents de les federacions juvenils socialistes, van emprendre també un procés de fusió que va culminar amb la creació de la Unió de Joventuts Comunistes d'Espanya.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Partit Comunista Obrer Espanyol (PCOE)

## Bibliografia

* The Revolutionary Left in Spain, 1914-1923 per Gerald H. Meeker, p. 369-370.
# Palos (cràter marcià)

Palos és un cràter d'impacte del planeta Mart a 2.7 sud i 110.8 est. L'impacte va causar un forat de 55 quilòmetres de diàmetre. El nom va ser aprovat el 2000 per la Unió Astronòmica Internacional en honor d'una ciutat espanyola, Palos de la Frontera.

## Enllaços externs

* Localització del cràter Pals a Google Mars

## Referències

* ↑ "Palos (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Palani

Palani o Palni és una ciutat i municipalitat de Tamil Nadu, al districte de Dindigul situada a 10° 28′ N, 77° 31′ E﻿ / ﻿10.467°N,77.517°E﻿ / 10.467; 77.517 a uns 110 km al nord de Madurai. El 1901 tenia 17.168 habitants i era municipalitat creada el 1886, destacant el seu temple de Subrahmanya. Al cens del 2001 consta amb una població de 67.175 habitants. Dona nom a les muntanyes Palni principalment situades al districte de Madurai.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Pandèmia de COVID-19 a Estònia

La presència a Estònia de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020 es va confirmar arran de la malaltia d'un ciutadà iranià a Tallinn el 27 de febrer del 2020. Les primeres víctimes, que ja eren deu el 6 de març, havien viatjat al nord d'Itàlia on la Covid-19 s'havia estès de manera fulgurant. Amb tot el 10 de març, una de les persones positives tornava de França i dos dies després ja apareixien els primers contagiats localment. L'endemà, el 13 de març, el govern estonià va declara l'estat d'emergència fins a l'1 de maig de 2020, tancant totes les escoles i universitats del país i vedant tots els esdeveniments massius.
La malaltia afecta sobretot el comtat de Saare que comptabilitza la meitat de casos del país bàltic (tot i que només compta el 2,5% de la població total).
En data del 28 de maig de 2020 es comptaven 1.851 casos confirmats a Estònia, 1.574 persones guarides i 66 víctimes mortals. En data del 18 d'octubre de 2020 es comptaven 4.078 casos confirmats a Estònia, 3.211 persones guarides i 68 víctimes mortals.

## Cronologia

El primer cas de contagiat per la COVID-19 va ser un ciutadà iranià de 34 anys que va caure malalt en un autobús que viatjava des de la capital letona Riga el 27 de febrer de 2020. Provenia originàriament de l'Iran i havia canviat d'avió a Turquia per a volar fins a Letònia.
La setmana següent, un segon cas aparegué. El 3 de març, una persona que havia arribat a l'aeroport de Riga des de Bèrgam, ciutat important del nord d'Itàlia, va resultar positiva. Dos dies després, el 5 de març es van confirmar dos altres casos amb passatgers del mateix vol i un tercer cas que venia del mateix indret però que havia passat per l'aeroport de Tallinn.
El 6 de març s'hi afegiren cinc casos més, també passatgers del mateix vol Bèrgam-Riga, assolint així un nombre total de deu persones contaminades. Aquell mateix dia es decretà el tancament durant dues setmanes de l'Institut Kristiine de Tallinn, després que un alumne que havia tornat recentment del nord d'Itàlia se sentís malament. Posteriorment l'adolescent i la seva família van tenir proves positives al Covid-19. A conseqüència es va demanar als 850 alumnes de l'escola de romandre a casa.
El 10 de març s'anunciaren tres noves persones contagiades, dues que havien tornat del nord d'Itàlia i la darrera de França.

## Dades estadístiques

Evolució del nombre de persones infectades amb COVID-19 a Estònia
Evolució del nombre de morts de COVID-19 a Estònia

## Referències

* ↑ «First Coronavirus case found in Estonia». Eesti Rahvusringhääling [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ «Tallinn school closed after confirmed student coronavirus case». ERR [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ «Teisipäevase seisuga on Eestis koroonaviirus tuvastatud 13 inimesel» (en estonian). ERR [Consulta: 10 març 2020].
COVID-19 i la Pandèmia de COVID-19 :
Als Països Catalans :
Salut :
# Peneoïdeus

Els peneoïdeus (Penaeoidea) són crustacis decàpodes i formen una de les dues superfamílies del subordre dels dendrobranquiats.
Comprenen dos dels tipus de crustacis de més interès comercial, com són les gambes i els llagostins. Tenen el rostre ben desenvolupat i els tres primers parells de pereiopodis acaben en pinça.

## Sistemàtica

Aquesta superfamília compren cinc famílies:
   * Aristèids (Aristeidae), Wood-Mason, 1891
   * Bentesicímids (Benthesicymidae), Wood-Mason, 1891
   * Penèids (Penaeidae), Rafinesque, 1815
   * Siciònids (Sicyoniidae), Ortmann, 1898
   * Solenocèrids (Solenoceridae), Wood-Mason, 1891

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 343.
* ITIS: Penaeoidea
# Penelopognathus weishampeli

Penelopognathus weishampeli és una espècie de dinosaure que va viure al Cretaci inferior. Era un iguanodont ancestral als hadrosàurids. Les seves restes fòssils foren trobades a Mongòlia. Va ser descrita per Godefroit, Li, i Shang l'any 2005, a partir de restes fragmentàries de mandíbula.

## Referències

Godefroit, P., Li, H., and Shang, C.Y. (2005). "A new primitive hadrosauroid dinosaur from the Early Cretaceous of Inner Mongolia (P.R. China)". Comptes Rendus Palevol 4(8):697-705. DOI: 10.1016/j.crpv.2005.07.004.

## Enllaços externs

* Penelopognathus weishampeli de DinoData.org (conté el resum de l'article original)
* Iguanodontia Arxivat 2009-04-25 a Wayback Machine. del web Thescelosaurus!
# Penelopides

Penelopides és un gènere d'ocells de la família dels buceròtids (Bucerotidae). Aquests calaus habiten la selva humida de les Filipines.

## Llista d'espècies

Aquest gènere conté 4 espècies:
* calau de Mindanao (Penelopides affinis).
* calau de Luzon (Penelopides manillae).
* calau de Mindoro (Penelopides mindorensis).
* calau de les Visayas (Penelopides panini).

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Parèntesis de Macaulay

Els parèntesis de Macaulay són una notació que s'utilitza per descriure la funció rampa:
    $\{x\}={\begin{cases}0,&x<0\\x,&x\geq 0.\end{cases}}$
Una altra transcripció comuna utilitza els parèntesis angulats, viz. $\langle x\rangle$. Una altra notació freqüent és $x$+ o $(x)$+ per a la part positiva de $x$, que evita conflictes amb l'ús del símbol $\{...\}$ per a la notació de conjunts.
Deuen el seu nom al matemàtic britànic Francis Sowerby Macaulay (1862-1937).

## En enginyeria

La notació de Macaulay s'usa habitualment en anàlisi estadística de moments flectors de les bigues. Això és útil, ja que les forces tallants aplicades en un membre reprodueixen un diagrama de forces tallants i moments flectors discontinu. La notació de Macaulay també proporciona un mètode d'integrar aquestes corbes discontínues per tal d'obtenir moments flectors, deflecció angular entre d'altres. En el context de l'enginyeria, els parèntesis angulars serveixen per denotar l'ús del mètode de Macaulay.
    $\{x-a\}^{n}={\begin{cases}0,&x<a\\(x-a)^{n},&x\geq a.\end{cases}}$ $(n\geq 0)$
L'exemple superior simplement anuncia que la funció pren el valor $(x-a)^{n}$ per tot valor de x més gran que a. Amb això, totes les forces que actuïn en la biga es poden sumar, amb els seus punts d'acció respectius prenent el valor del paràmetre a.
Un cas particular n'és la funció esglaó de Heaviside,
    $\langle x-a\rangle ^{0}\equiv \{x-a\}^{0}={\begin{cases}0,&x<a\\1,&x>a.\end{cases}}$

## Referències

* ↑ Lecture 12: Beam Deflections by Discontinuity Functions. Arxivat 2017-12-26 a Wayback Machine. Introduction to Aerospace Structures. Department of Aerospace Engineering Sciences, University of Colorado at Boulder
# Parènquima en palissada

El parènquima en palissada és un teixit vegetal que es troba a les fulles de les plantes superiors per sota de l'epidermis superior. Les cèl·lules en palissada són cèl·lules que es troben dins del mesofil·le de les plantes dicotiledònies, contenen cloroplasts.
Consta de cèl·lules cilíndriques i allargades, la forma cilíndrica de les cèl·lules en palissada permet que els cloroplasts absorbeixin una gran quantitat de llum. Aquest teixit es fa servir principalment per a la fotosíntesi. Per sota del mesofil·le en palissada hi ha les cèl·lules del mesofil·le esponjós, les quals tenen forma irregular i amb molts espais intercel·lulars per a permetre el pas de gasos, com la captura de diòxid de carboni per a poder fer la fotosintesi. Les cèl·lules estan disposades en el parènquima en palissada no només en una filera, sinó també en la suoerfície. En aquest tipus de teixit són rars els espais intercel·lulars. El parènquima en palissada té una gran superfície per tal d'absorbir més llum durant la fotosíntesi. Això fa que la fotosíntesi es faciliti i la planta pugui produir més energia química.
Les fulles que estan sovint exposades al sol (anomenades fulles de sol) tenen un parènquima en palissada de moltes capes, mentre que les fulles d'ombra normalment només disposen d'una capa, per tant les cèl·lues del parènquima esponjós també fan servir la llum de baixa intensitat.

## Referències

* ↑ «Palisade cell». Nelsonthornes.com. [Consulta: 23 octubre 2011].
# Passada de Moró

La Passada de Moró és un coll a 2.626,5 m d'altitud situat en el límit dels termes municipals de Sarroca de Bellera (antic terme de Benés) i de la Vall de Boí (antic terme de Barruera).
Està situat al nord-est del Cap de les Raspes Roies i al sud-oest del Tuc de Moró i del Tossal de la Mina, a l'extrem nord del terme de Sarroca de Bellera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Periplocòidies

Les periplocòidies (Periplocoideae) són una subfamília de plantes angiospermes que pertany a la família de les apocinàcies (Apocynaceae).

## Referències

* ↑ «APOCYNACEAE Jussieu» (en anglès). Angiosperm Phylogeny Website, version 14, 01-07-2017. [Consulta: 24 agost 2023].
# Pau Vallbona Vadell

Pau Vallbona Vadell (Calonge, 1942-Madrid, 24 d'abril de 2024) va ser un empresari i executiu mallorquí. Enginyer naval per la Universitat Politècnica de Madrid (1968) i MBA per IESE a la Universitat de Navarra. El 1970 traslladà la seva residència a Madrid.
Al llarg de la seva carrera professional en el si d'entitats i de grups empresarials de gran incidència en el conjunt de l'economia espanyola ha ocupat destacats càrrecs d'alta responsabilitat a les empreses del Grup March, Uralita, Ginés Navarro, Immobiliària San Beda, Simago o Centenos Alba.
Ha estat vicepresident del Banco Urquijo (1991-93), vicepresident de la Corporació Financera Alba des del 1993 i, des de 1995, era membre del Consell del Patronat de la Fundación Juan March i vicepresident de la Banca March. El 2007 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Muere Pau Vallbona a los 82 años, el financiero mallorquín de confianza de la familia March durante el último medio siglo» (en castellà). Diario de Mallorca, 26-04-2024.
# Pedro Cayetano Fernández del Campo

Pedro Cayetano Fernández del Campo Angulo y Velasco y Salvatierra, II marquès de Mejorada i de la Breña (Madrid, 22 d'abril de 1656 - Madrid, 16 de maig de 1721) home d'estat castellà partidari de l'absolutisme, ocupà la secretaria del Despatx Universal durant els primers de Felip V de Castella.
Fill de Pedro Fernández del Campo y Angulo, I marquès de Mejorada (també secretari d'Estat i del despatx universal) i de María Fernández de Angulo y Velasco. Es casà amb Mariana de Alvarado Bracamonte de la Breña i tingueren dues filles. Seguí la carrera administrativa, essent nomenat ambaixador extraordinari a la cort de Viena, secretari de la cambra del Patronat Regi (1688) i anà ascendit fins a ocupar una de les secretaries de la cambra de Castella. El febrer de 1705 fou destituït el secretari del Despatx Universal Antonio de Ubilla i se'l nomenà per a la plaça. Ocupà la secretaria amb plenes facultats fins a l'11 de juliol de 1705, quan a instàncies de Michel-Jean Amelot i Jean Orry s'encarregpa a José de Grimaldo ocupar la recent creada secretaria de Guerra i Hisenda, competències que li foren tretes a Pedro Cayetano Fernández restant sota la seva responsabilitat «todo lo demàs» (bàsicament temes de política i església). El 1714 fou rellevat de les seves funcions i se li assignà plaça de conseller al Consell d'Estat.

## Bibliografia

* Hijos de Madrid

## Vegeu també

* Decrets de Nova Planta
# Pedro Cerezo Galán

Pedro Cerezo Galán (Hinojosa del Duque, 14 de febrer de 1935) és un filòsof i professor universitari espanyol, diputat al Congrés dels Diputats i acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

De 1953 a 1960 fou becari del Consell Superior d'Investigacions Científiques, del Goethe-Institut i de la Fundació alemanya Alexander von Humboldt. Després va ampliar estudis a les Universitats de Freiburg i Heidelberg, sota la direcció de Hans-Georg Gadamer.
Després fou degà de la Facultat de Filosofia de la Universitat de Granada, vicepresident de la Societat Nacional de Filosofia i membre de la comissió assessora de la Fundació Juan March (1989-1991). A les eleccions generals espanyoles de 1982 fou elegit diputat per la província de Granada dins les llistes del PSOE i de 1982 a 1983 fou secretari primer de la Comissió Constitucional del Congrés dels Diputats. Des de 1997 és acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques, del Club de Roma i del Patronat María Zambrano.
És especialista en Història de la filosofia moderna i contemporània, en la qual ha treballat especialment el pensament de Hegel i l'esquerra hegeliana, així com la fenomenologia i l'Hermenèutica. També és especialista de reconegut prestigi internacional en la història del pensament espanyol (José Ortega y Gasset, Miguel de Unamuno, Xavier Zubiri, María Zambrano, Antonio Machado) al que ha dedicat estudis fonamentals. Actualment, és membre del Patronat de la Fundació María Zambrano (Vélez- Màlaga) i de la Fundació Cultural andalusa José Manuel Lara de Sevilla. També és membre del Patronat de l'Institut de Filosofia del CSIC.

## Obres

* Arte, verdad y ser en Heidegger (Madrid, 1960)
* Teoría y praxis en Hegel (Universidad de Granada, 1976)
* Palabra en el tiempo: Poesía y filosofía en Antonio Machado (Gredos, Madrid, 1975)
* La voluntad de aventura: Aproximaciones críticas al pensamiento de Ortega y Gasset (Ariel, Barcelona, 1984)
* De la generación trágica a la generación clásica: el pensamiento filosófico de las generaciones de 1898 y 1914 (a La Edad de Plata de la cultura española, tom XXXIX de la Historia de España de R. Menéndez Pidal. Espasa-Calpe, Madrid, 1993)
* Las máscaras de lo trágico: Filosofía y tragedia en Miguel de Unamuno (Trotta, Madrid, 1996)
* El mal del siglo. El conflicto entre Ilustración y Romanticismo en la crisis finisecular del siglo XIX (Universidad de Granada, 2004)
* Ortega en perspectiva (Instituto de España, 2007).

## Referències

* ↑ Pedro Cerezo Galán a la cordobapedia, editada sota llicència Creative commons 3.0
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Biografia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. al web de la RACMYP

## Enllaços externs

* Articles de Pedro Cerezo a El País
«Obra de Pedro Cerezo Galán» a Dialnet.
# Pedro Cañada Castillo

Pedro Cañada Castillo (Calzadilla, Província de Càceres, 1936) és un polític i professor universitari extremeny.
Va ser elegit senador durant la legislatura constituient i la següent.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 659. ISBN 84-930048-0-4.
# Pere Armengou i Torra

Pere Armengou i Torra (Manresa, 1905 - Manresa, 17 de desembre de 1990) fou un arquitecte català.
Va fer els estudis primaris als Germans de les Escoles Cristianes de Manresa. El 1922 comença estudis d'Arquitectura a Barcelona i els acaba el 1932. Entrà en contacte amb l'avantguarda cultural dels anys vint, a través de l'Escola d'Arquitectura de Barcelona i el Cercle Artístic de Sant Lluc. D'estudiant treballà al taller de l'arquitecte Francesc Folguera. Fou soci fundador del GATCPAC. Juntament amb l'arquitecte Francesc Perales fou autor d'un projecte de club d'esports, que figurà a la famosa exposició d'aquell grup a la Galeries Dalmau.
Fou l'arquitecte municipal de Manresa del 1932 al 1934. Signà el Pla de l'Eixample de Manresa el 1933, redactat anteriorment pels arquitectes Josep Firmat i Ferran Tarragó. Va projectar una caserna per a la Guàrdia Civil, la piscina municipal de Manresa, el cobriment del torrent de Sant Ignasi i una escola al Bosquet de Sant Fruitós. Tanmateix, la seva obra més significativa és el Grup Escolar Renaixença, que fou inaugurat pel president Lluís Companys el setembre del 1934, mostra d'arquitectura racionalista. La seva formació inicial dins el funcionalisme s'endevina en tota la seva obra, que després de la guerra civil de 1936-39 fou variada i difosa, i es desenvolupà principalment a Barcelona, a Manresa i comarca, i a Sitges.
Durant la Guerra Civil contribuí a salvar la basílica de la Seu de Manresa, que estava amenaçada d'enderroc pels elements més extremistes d'esquerra. Fou mobilitzat per anar al front. Acabada la guerra, es refugià a França. El 1940 torna de l'exili a Sant Fruitós de Bages, d'on va ser arquitecte municipal fins al 1980.

## Referències

* ↑ «La República a Manresa en un clic (1931-1936)-Armengou i Torra, Pere». Memòria.cat. [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ http://www.geocities.com/medit1976b/armengou.htm%5BEnllaç+no+actiu%5D (Pàgina inactiva)
* ↑ «Pere Armengou i Torra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Petróvitxi

«Petróvitxi» té aquests significats:
* Petróvitxi (Smolensk), població de l'óblast de Smolensk, a Rússia
* Petróvitxi (Khabàrovsk), població del krai de Khabàrovsk, a Rússia
# Petróvitxi (Khabàrovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Petróvitxi».
Petróvitxi (en rus: Петровичи) és un poble del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. El 2012 tenia 270 habitants. Pertany al districte rural de Lazó.

## Referències

* ↑ Закон Хабаровского края от 14.03.2005 № 264 «Об административных центрах сельских поселений и муниципальных районов Хабаровского края»
# Philipp Maximilian Opiz

Philipp (Filip) Maximilian Opiz (Čáslav, 5 de juny de 1787 – Praga, 20 de maig de 1858) va ser un botànic germano-txec.
# Pia Crozet

Pia Crozet (Roanne, França, 9 de gener de 1950) és una escultora francesa establerta a Catalunya des dels anys setanta.
Formada a l'Acadèmia Charpentier de París, posteriorment estudià a l'Escola Superior de Belles Arts de Valença, entre els anys 1969 i 1971, i a l'Escola Superior de Belles Arts de Perpinyà. El 1973 va obtenir el Diploma Nacional d'Escultura a França. Es traslladà a Catalunya i s'instal·là a Blanes, la primera de les diverses poblacions de les comarques gironines on ha treballat. A Girona, participà activament en la recuperació del patrimoni històric i artístic de la ciutat, especialment el centre Isaac el Cec, al Call de Girona, juntament amb el seu marit Josep Tarrés.
En la seva obra inicial dominaven les formes abstractes que han derivat en una figuració molt estilitzada. Treballa especialment el marbre i l'alabastre, materials translúcids dels quals aprofita molt bé els efectes de la llum, i també els metalls, especialment l'acer. A més de l'escultura ha fet obra pictòrica de gran format i el 2007 va ser l’autora escollida per fer el tapís de l'Escola Municipal d'Art al centre cultural La Mercè. Té molta obra pública a la ciutat de Girona com «El crit de la bruixa», als Jardins de la Francesa, «A Josep Pla», a la plaça de Josep Pla, o al vestíbul de la Casa de Cultura, a la Plaça de l'Hospital. La seva obra està representada en col·leccions com la Parc Art a Cassà de la Selva o també a la Fundació Vila Casas. Ha exposat a Girona, en diversos municipis de Catalunya, i a països com França o Alemanya.

## Referències

* ↑ «Pia Crozet». Ajuntament de Girona. Art al carrer. [Consulta: 3 juny 2022].
* ↑ «Pia Crozet». Fundació Vila Casas. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Camps, J. «Pia Crozet, a Poblet». El Punt Avui, 16-01-2020 [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Crozet, Pia». Fons d'Art de la Diputació de Girona. Diputació de Girona. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Expo Pia Crozet. L'eloqüent silenci de l'escultura». CCMA, 18-05-2016 [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Pia Crozet». Bonart. [Consulta: 8 gener 2021].

## Bibliografia

* Balcells,, Maria J.; Rebollo, Clara. Pia Crozet: l'eloqüent silenci de l'escultura : [Casa de Cultura de la Diputació de Girona, del 29 d'abril al 28 de maig de 2016]. Diputació de Girona, 2016. ISBN 9788415808398.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2021-03-09 a Wayback Machine.
# Pic de Gourgs Blancs

El Pic de Gourgs Blancs o pic dels Gourgs Blancs és una muntanya de 3.129 m d'altitud, amb una prominència de 220 m, al massís de Perdiguero, que es troba entre la província d'Osca (Aragó) i els departaments de l'Alta Garona i Alts Pirineus (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.