OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emeric d'Hongria

* Aquest article tracta sobre el sant del segle XI. Si cerqueu al rei d'Hongria del segle XII, vegeu «Emeric I d'Hongria».
Emeric d'Hongria o Imre (Székesfehérvár, 1000 - Hegyközszentimre, 2 de setembre de 1031) va ser un príncep hereu d'Hongria, proclamat sant el 1083.
Emeric va néixer l'any 1000 o el 1007, segon fill d'Esteve I d'Hongria i Gisela de Baviera. Va ser l'únic dels tres fills de la parella que va arribar a adult. La seva educació va ser confiada, entre els quinze i els vint-i-tres anys, al bisbe de Csanád, Gerard Sagredo, que va fer del noi un caràcter ascètic i espiritual.
Es va casar, però no se sap ben bé la identitat de la seva muller: probablement va ser la romana d'Orient Irene, parent de Basili II, o Patricissa de Croàcia o, potser, Adelaida de Polònia. Destinat a succeir el seu pare, que estudiava associar-lo al tron i governar junts, no arribà mai al poder, ja que va morir prematurament per les ferides que li va provocar un senglar mentre era de caça, el 2 de setembre de 1031.
Va ser sepultat en l'església de Székesfehérvár. En poc temps, va esdevenir un lloc visitat, ja que es deia que s'hi produïen guaricions miraculoses i conversions d'infidels. Ladislau I d'Hongria en va ordenar l'exhumació el 5 de novembre de 1083 per a la canonització que va tenir lloc conjuntament amb la del seu pare i el seu educador, pel papa Gregori VII.
* Pintura de Johan Ignaz Cimbal, ca. 1740
* Estàtua en Apátfalva (Hongria)
* Relíquia del sant a Aquisgrà, foto de 1930
* Catedral de Székesfehérvár
# Formiguer del Branco

El formiguer del Branco (Cercomacra carbonaria) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae). Viu a la selva pluvial del nord-oest del Brasil, al curs superior del riu Branco en Roraima.

## Referències

* ↑ «Formiguer del Branco». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Ochotona hoffmanni

Ochotona hoffmanni és una espècie de pica de la família dels ocotònids que viu a Mongòlia.

## Referències

* Lagomorph Specialist Group 1996. Ochotona hoffmanni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consultat el 9 de maig del 2008.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Nínox de Makira

El nínox de Makira (Athene roseoaxillaris; syn: Ninox roseoaxillaris) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). És endèmic de l'illa de Makira, a les illes Salomó. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Taxonomia

Anteriorment el nínox de Makira es considerava una subespècie del nínox de Jacquinot, però el Congrés Ornitològic Internacional segmentà el tàxon en una nova espècie en la seva llista mundial d'ocells (versió 11.2, gener 2022). Val a dir que el nínox de Jacquinot estigué classificat en el gènere Ninox fins a la llista mundial d'ocells anterior (versió 11.1, gener 2021), moment en què el COI el transferí al gènere Athene. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren encara que ambdós tàxons pertanyen al gènere Ninox.

## Referències

* ↑ «Nínox de Makira». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 250. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Makira Boobook. Ninox roseoaxillaris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Species Updates IOC Version 11.2» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 10-07-2021. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 11.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 20-01-2021. [Consulta: 1r febrer 2023].
# Rafael Addiego Bruno

Rafael Addiego Bruno (Salto, 23 de febrer de 1923 - Montevideo, 20 de febrer de 2014) fou un advocat i jurista uruguaià, president de l'Uruguai (interí) el 1985.

## Biografia

Va integrar la Suprema Cort de Justícia entre 1984 i 1993, com a culminació d'una llarga carrera judicial. Com a president d'aquest òrgan, va exercir el Poder Executiu interinament del 12 de febrer fins a l'1 de març de 1985, entre la renúncia de Gregorio Álvarez i l'assumpció de Julio María Sanguinetti, segons les normes legals vigents en aquell període.
Això es va deure al fet que el President electe democràticament, Julio María Sanguinetti, no volia per cap concepte que qui lliurés la banda presidencial fos l'expresident de facto Gregorio Álvarez, que mitjançant un acord entre el Partit Colorado i les Forces Armades de l'Uruguai, va acabar renunciant.

## Referències

* ↑ «Falleció Rafael Addiego Bruno» (en castellà). El País.com.uy, 21-02-2014. Arxivat de l'original el 2014-02-25. [Consulta: 21 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Presidència de l'Uruguai Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Bartolomeo della Gatta

Bartolomeo della Gatta (1448 — 1502), nat Pietro di Antonio Dei, va ser un pintor, miniaturista i arquitecte italià de Florència. Era fill d'un orfebre. Va ser col·lega de Fra Bartolommeo. L'any 1468 es va fer monjo de l'orde dels camaldulesos, probablement a l'església de Santa Maria degli Angeli de Florència, a la qual havia ingressat feia poc el seu germà Niccolò. En prendre els hàbits va adoptar el nom de Bartolomeo. Al voltant de 1481 va ser convocat a Roma, on va contribuir a la decoració al fresc dels murs de la Capella Sixtina.
Va arribar a ser abat de l'Abadia de Sant Climent, a Arezzo. Va morir l'any 1502 i està enterrat a aquesta abadia.

## Referències

* Martini, Alberto, The Early Work of Bartolomeo della Gatta, The Art Bulletin, Vol. 42, No. 2 (Jun., 1960), 133-141.
* Vasari, Giorgio, Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori, moltes edicions i traduccions.
# Estadi de Miyagi

L'Estadi de Miyagi (en japonés: 宮城スタジアム) és un estadi de futbol de Sendai, ciutat de la Prefectura de Miyagi al Japó.
És un dels estadis on es va disputar la Copa del Món de futbol 2002, jugant-se un total de tres partits, dos de la primera fase i un de vuitens de final. També fou seu als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020.

## Referències

* ↑ «World Cup 2002». rsssf.com. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «Venue Plan». Tokyo 2020 Bid Committee. Arxivat de l'original el 27 July 2013. [Consulta: 11 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'estadi de Miyagi Arxivat 2006-04-13 a Wayback Machine. (japonès)
# Emerson

«Emerson» té aquests significats:
* Toponímia:
** Emerson (Geòrgia)
** Emerson (Iowa)
** Emerson (Nebraska)
** Emerson (Nova Jersey)
* Biografies:
** Emerson Ferreira da Rosa, futbolista internacional brasiler
** Emerson Fittipaldi (São Paulo, 1946), pilot brasiler de Fórmula 1
** Émerson Leão (Ribeirão Preto, 1949), futbolista brasiler
** Emerson Moisés Costa (Rio de Janeiro, 1972), futbolista brasiler
** Emerson Royal (São Paulo, 1999), futbolista brasiler que juga com a lateral dret
** Joe Émerson Bizera Bastos (Artigas, 1980), futbolista internacional uruguaià
** Ralph Waldo Emerson (Boston, 1803 – Concord, 1882), assagista, filòsof i poeta estatunidenc
** William Emerson (Hurworth-on-Tees, Anglaterra, 1701 - ibíd., 1782) matemàtic anglès
# Francisco Rodríguez Sánchez

Francisco Rodríguez Sánchez (Ferrol, 1945) és un filòleg, sociolingüista i polític gallec. És catedràtic de Llengua i Literatura i doctor en filologia romànica amb una tesi sobre Rosalía de Castro titulada Análise sociolóxica da obra de Rosalía de Castro. Ha sigut un dels impulsors de l'INTG i membre de la comissió permanent del BNG. A les eleccions al Parlament de Galícia de 1993 fou elegit diputat pel BNG, càrrec que deixà per a presentar-se a les eleccions generals espanyoles de 1996 i 2000, essent un dels primers diputats nacionalistes gallecs a Madrid.

## Obres

* Conflito lingüístico e ideoloxia na Galiza (1976)
# Udan Mas

Udan Mas (també Hudan Mas, "Pluja Daurada") és una composició per a gamelan javanès. És una peça força popular a Java Central, especialment a Yogyakarta, de tipus bubaran, el que vol dir que s'interpreta al final d'una actuació, mentre el públic abandona el recinte. A Occident, sovint s'interpreta com a bis. L'obra és habitual entre el repertori inicial dels estudiants de música a Indonèsia.
La peça es pot interpretar en diferents patet, inclosos pelog barang i nem, i slendro sanga i nem. També pot interpretar-se en colotomia lancaran o ladrang, sobre la mateixa melodia balungan.
La gravació probablement més famosa del tema està inclosa dins l'àlbum Javanese Court Gamelan i segueix una estructura lancaran en patet pelog barang.
L'etnomusicòleg Mantle Hood va fer-ne una anàlisi en la seva versió ladrang a The Nuclear Theme as a Determinant of Patet in Javanese Music. Utilitza la peça com a evidència de la importància dels contorns cadencials en les diferents versions patet del tema.
Hujan Mas, "Pluja Daurada" en indonesi modern, és una obra del segle XX per a gamelan balinès, d'estil kebyar.

## Referències

* Brown, Robert E. Notes a Java: Court Gamelan. Edició revisada. Nova York: Nonesuch 79719-2, 2003.
* Hood, Mantle. The Nuclear Theme as a Determinant of Patet in Javanese Music. Nova York: Da Capo, 1977. Pàgines 185-187 i 243-244.

## Enllaços externs

* Transcripció de les parts de balungan i bonang.
* Enregistraments Arxivat 2016-08-20 a Wayback Machine. del gamelan Pura Pakualaman i el gamelan de la Universitat de Wisconsin–Madison.
# Ruy, el pequeño Cid

Ruy, el pequeño Cid (en japonès リトル・エル・シドの冒険, Ritoru Eru Shido no bōken) és una sèrie de dibuixos animats que relata la infància del personatge històric Rodrigo Díaz de Vivar, el Cid Campeador. Va ser una coproducció de 1980 entre BRB Internacional i Nippon Animation, en associació amb Televisió Espanyola. La sèrie va obtenir un gran èxit entre el públic infantil.
La història tracta sobre la imaginària infància plena d'aventures d'aquest personatge en la Castella del segle xi. Al començament de cada capítol es desenvolupava una introducció històrica del moment: el rei Ferran I, sempre embarcat en empreses bèl·liques contra la resta de regnes peninsulars, havia unificat el Regne de Castella amb el de Lleó, cosa que no van acceptar de bon grat tots els nobles lleonesos. Mentre el petit Rodrigo somia amb ser un valent cavaller.

## Llista d'episodis

* En un pueblo llamado Vivar
* Ruy, yo soy tu padre
* Ruy en el monasterio
* Un asno en la capilla
* El encierro de Ruy
* Ruy, el jefe de la pandilla
* El torreón del gigante
* El vuelo de Ruy
* La herradura de plata
* Ruy y los tres vagabundos
* El castillo sitiado
* El caballero de latón
* El rapto de Florinda
* Una noche en el cementerio
* El loco justiciero
* Ruy recupera a Peka
* El estandarte
* El fantasma de doña Berenguela
* Un castillo para Martín
* Las campanas de Pancorbo
* Los montañeses
* El puente de los peregrinos
* La conspiración
* Una flecha mortal
* El rey en peligro
* Ruy, el Cid campeador

## Referències

* ↑ «RUY, EL PEQUEÑO CID». [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ «Ruy, el pequeño Cid (Serie de TV) (1980)». [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ «NIPPON ANIMATION ｜　作品紹介», 04-09-2010. Arxivat de l'original el 4 de setembre 2010. [Consulta: 6 març 2019].

## Enllaços externs

* Vegeu online Ruy, el pequeño Cid
# Löjen och tårar

Löjen och tårar (en suec rialles i llàgrimes) és una pel·lícula muda sueca del 1913 dirigida per Victor Sjöström.

## Argument

Hilda, la filla del paleta, està compromesa amb Ferdinand, el dependent de la botiga. D'ell, se li informa que el cap de districte Draper està buscant contractar una minyona. La Hilda aconsegueix la plaça, però la molesta la senyora de la casa, l'Augusta, que és una autèntica tirana i que dirigeix tant amb la seva família com amb els criats. Un dia ensenya les seves joies a la Hilda i li demana que les cuidi especialment. Aquell mateix vespre, el fill de l'Augusta, Arvid, va a una festa de disfresses i aprofita per agafar les joies en préstec sense informar-ne a la seva mare.
El prefecte Drager busca la Hilda a la cuina. Amb Hilda hi ha el seu promès Ferdinand, que s'amaga precipitadament darrere d'una pantalla. Descobrint que falten les joies, l'Augusta corre cap a la cuina, on acusa la Hilda d'haver-les robat. Crida la policia i la Hilda és detinguda. Ningú es creu la història d'Hilda que és innocent, tothom menys en Ferdinand que l'endemà va a casa de Drager per desentranyar la història. El servent de la casa descobreix que l'Arvid va tornar a posar les joies al matí i juntament amb Drager aconsegueixen que la policia alliberi la Hilda. Hilda es retroba amb Ferdinand i el seu pare.

## Repartiment

* Victor Lundberg - Drager
* Mia Hagman - Augusta
* Richard Lund - Arvid Drager
* Tutt Spångberg - Hilda
* Hugo Björne - Larsson
* Justus Hagman - Ferdinand
* Agnes Öberg - promesa d'Arvid
* Erik Lindholm - majordom de Drager
* Stina Berg

## Producció

Löjen och tårar es basa en l'obra homònima de Johan Jolin, que s'havia representat per primera vegada el 1862 al Södermalmsteatern d'Estocolm. L'obra va ser reelaborada en un guió cinematogràfic per Charles Magnusson i el rodatge va tenir lloc els mesos de juliol i agost de 1912 a l'estudi del Swedish Biografteatern amb exteriors dels seus voltants a Lidingö per Julius Jaenzon. El títol provisional era Dragers juveler.
La pel·lícula es va estrenar el 3 de març de 1913 al cinema Röda Kvarn a Sveasalen a Estocolm. Durant les projeccions, la pel·lícula va anar acompanyada de música arranjada per Gustav Erbs, interpretada per l'orquestra de Röda Kvarn amb Erbs com a director d'orquestra. Quan la pel·lícula es va projectar al cinema Fenix d'Estocolm, Axel Broberg va ser l'organitzador i líder de l'orquestra. El 2 de maig de 1913, la pel·lícula es va projectar a Oslo (aleshores Kristiania) al Verdensspeilet. També s'ha projectat a Finlàndia.
Löjen och tårar és una pel·lícula perduda.

## Referències

* ↑ «Progressive Silent Film List: Laughter and Tears». Silent Era. Arxivat de l'original el 9 de juny 2011. [Consulta: 22 abril 2009].
* 1 2 3 4 5 «Löjen och tårar». Svensk Filmdatabas, 07-04-2014.

## Enllaços externs

* Löjen och tårar al Svensk Filmdatabas
# Radicalització

La radicalització és el procés pel qual un individu o grup pot arribar a adoptar opinions cada vegada més radicals en oposició a un statu quo polític, social o religiós. Les idees de la societat en general conformen els resultats de la radicalització; per exemple, els moviments radicals poden tenir el seu origen en un ampli consens social contra els canvis progressius de la societat o en un ampli desig de canvi en la societat. La radicalització pot donar lloc a accions tant violentes com no violentes - la major part de la literatura acadèmica se centra en la radicalització cap a l'extremisme violent. Múltiples vies separades poden promoure el procés de radicalització, que pot ser independent però que en general es reforcen mútuament.
La radicalització que es produeix a través de múltiples vies de reforç augmenta en gran manera la resistència i la letalitat d'un grup. A més, en comprometre la capacitat d'un grup per a integrar-se en una societat no radical i participar en una economia moderna, nacional o internacional, la radicalització serveix com una espècie de parany sociològic que no dona als individus cap altre lloc al qual acudir per a satisfer les seves necessitats materials i espirituals.

## Referències

* ↑ Borum, Randy «Radicalization into Violent Extremism I: A Review of Social Science Theories». Journal of Strategic Security, 4, 4, 01-12-2011, pàg. 7–36. DOI: 10.5038/1944-0472.4.4.1. ISSN: 1944-0464.
* ↑ Schmid, Dr Alex P. «Radicalisation, De-Radicalisation, Counter-Radicalisation: A Conceptual Discussion and Literature Review» (en anglès). The Hague (ICCT), 27-03-2013.
* ↑ McCauley, Clark; Moskalenko, Sophia «Mechanisms of Political Radicalization: Pathways Toward Terrorism». Terrorism and Political Violence, 20, 3, 01-07-2008, pàg. 415–433. DOI: 10.1080/09546550802073367. ISSN: 0954-6553.
* ↑ Hewitt, Steve «Reforming the Canadian security state: the Royal Canadian Mounted Police security service and the ‘Key Sectors' program». Intelligence and National Security, 17, 4, 01-12-2002, pàg. 165–184. DOI: 10.1080/02684520412331306680. ISSN: 0268-4527.
* ↑ Berman, Eli «Radical, Religious, and Violent: The New Economics of Terrorism». MIT Press, 2011, pàg. 314.
# Bartomeu Bardagí i Moras

Bartomeu Bardagí i Moras (Barcelona, 16 d'agost de 1915 - 2 de setembre de 2003), fou nomenat professor de català de l'Extensió d'Ensenyament Tècnic de la Generalitat de Catalunya el 23 de desembre del 1933. Bardagí va ser traductor, corrector de català i tenor, i va tindre tres fills, dos dels quals són els també músics Josep Maria Bardagí i Freixas i Pere Bardagí i Freixas.

## Obra
### Narrativa

* 1991: Humor amb lletra i música.

### Traduccions

* 1963: els sis volums de la col·lecció «Els Llibres del Ratolí Mickey» de Walt Disney.
* 1967: Els xiprers creuen en Déu de Josep Maria Gironella; títol original: Los cipreses creen en Dios (1953).
* 1967: Un milió de morts de Josep Maria Gironella; títol original: Un millón de muertos (1961).
* 1968: Ha esclatat la pau de Josep Maria Gironella; títol original: Ha estallado la paz (1966).
* 1968: Així cal pintar de José María Parramón Vilasaló.

## Referències

* ↑ El seu nom apareix escrit en les publicacions amb versions diferents: Bartomeu Bardagí i Mores, Bertomeu Bardagí, Bartolomé Bardají Mores...
* ↑ «Bartomeu Bardagí i Moras» (PDF). Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Fallece en Barcelona el tenor Bartomeu Bardagí» (en castellà) p. 36, 04-09-2003. [Consulta: 23 desembre 2017].
# Estadi de Mendizorrotza

L'Estadi de Mendizorrotza (Mendizorroza en castellà) és un estadi de futbol de la ciutat de Vitòria, al País Basc. Fou inaugurat el 27 d'abril de 1924 i hi juga els seus partits com a local el Deportivo Alavés. L'estadi té una capacitat de 19.900 espectadors i unes dimensions de 105 x 67m. El primer partit que va hostatjar fou contra la SD Deusto.

## Enllaços externs

* http://www.alaves.com/ Arxivat 2011-02-08 a Wayback Machine.
* http://www.glorioso.net
# Trimma preclarum

Trimma preclarum és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall fins als 10-44 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Fiji, la República de Palau, Papua Nova Guinea, Salomó i Saipan.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & A. Seale, 1906. The fishes of Samoa. Description of the species found in the archipelago, with a provisional check-list of the fishes of Oceania. Bull. Bur. Fish. v. 25 (for 1905): 173-455 + index 457-488, Pls. 33-53.
* ↑ Winterbottom, R., 2006. Two new species of the gobiid fish genus Trimma from the coral reefs of the western Pacific Ocean (Pisces; Perciformes; Gobioidei). Zootaxa Núm. 1331: 55-68.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hagiwara, K. i R. Winterbottom, 2007. Two new species of Trimma (Gobiidae) from the Western Pacific. Bull. Natl. Mus. Nat. Sci., Ser. A, Suppl. 1:163-174.
* Hayashi, M. i T. Shiratori, 2004. Gobies of Japanese waters. Hankyu Books, Osaka, Japó, 223 pp.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Luciano Marín Buendía

Luciano Marín Buendía fou un funcionari i polític espanyol. El 1866 era governador civil de la província de Terol. El 22 de maig de 1868 era secretari del govern civil de Madrid quan fou nomenat governador civil de la província d'Alacant. Exerciria el càrrec fins a la revolució de 1868, que va triomfar a la província malgrat les seves mesures dràstiques contra els rebels. El 2 de setembre de 1868 va decidir també exercir la presidència de la diputació d'Alacant. Va exercir el càrrec amb el suport del governador militar Francisco Aparicio Pardo fins que el triomf de la revolució i l'establiment de la Junta Revolucionària d'Alacant van nomenar com a nou president Anselmo Bergez Dufoo.

## Referències

* ↑ Luciano Marín al web de la Diputació d'Alacant
# Underground Development

Z-Axis Ltd. és una empresa desenvolupadora de videojocs fundada el 1994 a Foster City, Califòrnia i adquirida per Activision el 2001. La companyia és probablement més famosa per la creació de BMX XXX per Acclaim que va afegir contingut adult per fer-lo més interessant.

## Videojocs creats

* Alexi Lalas International Soccer
* Aggressive Inline
* BMX XXX
* Dave Mirra Freestyle BMX (Dave Mirra)
* Dave Mirra Freestyle BMX 2
* Dave Mirra Freestyle BMX: Maximum Remix
* Enemy Territory: Quake Wars (PS3)
* Thrasher presents Skate and Destroy
* Three Lions
* X-Men: The Official Game

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2006-08-24 a Wayback Machine. (anglès)
* Lloc web d'Activision (anglès)
* Perfil a MobyGames (anglès)
# Bartomeu Barceló i Tortellà

Bartomeu Barceló i Tortellà (Felanitx, Mallorca, 4 d'octubre de 1888 — Barcelona, 11 de febrer de 1973) fou prevere, missioner paül i poeta, anomenat missioner de la Santa Poesia.
Abans que prevere fou missioner paül. El 1925, durant la Dictadura de Primo de Rivera, fou empresonat a Girona a conseqüència d'un sermó que havia fet la catedral demanant "per al seu poble aquella justícia i aquella llibertat que Crist guanyà a pols per a la humanitat", i s'hagué d'exiliar a França durant prop de cinc anys.
Fou un poeta grandiloqüent i fecund. La seva Obra poètica aparegué pòstumament el 1974.
Des del seu exili a la Catalunya Nord va participar nombroses vegades als Jocs Florals de Barcelona enviant les seves obres per correu.

## Obres

* Obra poètica (1974)
Poemes presentats als Jocs Florals de Barcelona
* Cinc poemes. Cinc amors (1931)
* A la Glòria de la Terra-Mare. A la Glòria de la Mar-Nostra (1931)
* Encantaments i Anhels (1931)
* El gran silenciós. Jofre (1931)
* A Falset la del bon vi (1932)
* Hi aniré (1932)
* La Riera. Fugitiva amor (1932)
* L'estel de l'amor (1932)
* De l'humà al diví (1932)
* Na Martina (1932)
* Te'n recordes? (1932)
* On ets? (1932)
* Cofret de Reliquies (1933)
* Enyorívola (1933)
* Ella dins meu. Verge i mare (1933)

## Referències

* ↑ Geis, Camil «Los que encontré en el camino. Mossén Bartomeu Barceló». Revista de Girona, 8, Núm. 63, 1973, p. 45. PDF
* ↑ Massot i Muntaner, Josep. Església i societat a la Catalunya contemporània. L'Abadia de Montserrat, 2003, pàg. 27.
* ↑ «Bartomeu Barceló i Tortellà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques

## Bibliografia

* Roig i Montserrat, Joan. «Esbós biogràfic de Mn. Bartomeu Barceló, missioner de la Santa Poesia». A: Obra poètica. Mallorca: Imp. Roig-Campos, 1974.
* Geis, Camil «Los que encontré en el camino. Mossén Bartomeu Barceló». Revista de Girona, 8, Núm. 63, 1973, p. 45-49. PDF
* Muntanyola, Ramon. Vidal i Barraquer, cardenal de la pau, 1976, p. 151-153. (sobre el seu exili durant la Dictadura)