OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jorge de Tui

Jorge va ser un religiós lleonès que va esdevenir el primer bisbe de la seu restituïda de Tui, l'any 1071.
El seu episcopat es va produir després d'una llarga vacant produïda per la destrucció de la localitat i del seu despoblament per l'atac dels normands. El 1070, de la mà de la infanta Urraca, germana d'Alfons VI de Lleó, va consagrar-se a restituir les antigues seus i entre elles una va ser la Tui, a la qual va dotar de béns per al seu sosteniment, així com la dels seus prelats. Jorge va ser la persona en qui va confiar per restablir la diòcesi, de qui Flórez diu que era persona amb gran zel de culte i esperit d'observança regular, que va instaurar a Tui.
La restitució de la seu va realitzar-se amb bons resultats, que van valer l'elogi de la mateixa infanta. La seu, de fet, es va restablir oficialment el 13 de gener de 1071, però Flórez suposa que Jorge ja gaudia d'aquesta dignitat a finals de l'any 1070, perquè calia temps per organitzar el funcionament d'aquesta abans de restaurar-la. Com la catedral ja no existia, probablement Jorge va instal·lar la seu diocesana al monestir de San Bartolomé, al raval de Santa Eufemia, als afores de la població. Així, la infanta Urraca va ser la principal valedora de la diòcesi, a la qual va donar diverses propietats, entre elles la meitat del monestir d'Elvenos, en el terme conegut com a San Martín de Ladrones, amb tots els seus béns i totes aquelles persones que allà visquessin; la tercera part del monestir de Veiga da Lima, a la vora del riu Sorga; la meitat del monestir de San Paio de Paderni, amb totes les seves pesqueres, persones i altres béns que hi hagués, així com la meitat del monestir Pallatino, actualment monestir de Tibães, en territori de Braga, amb tots els seus béns; a més també va atorgar-li l'heretat de Gutier Muñiz, abans propietat d'Elvira Muñiz, cedint-la amb tots els seus territoris, que abastaven també terres a Portugal.
Sembla que durant el període en què Garcia I de Galícia va ser rei, aquest va donar a l'església de Tui, el lloc de Villar de Moros, a la marca de Valencia de Tui, que després va ser confirmada per Alfons VI. En haver restaurat amb èxit la seu de Tui i haver aconseguit nombrosos béns pel seu sosteniment especialment amb l'ajut de la infanta Urraca, Jorge va morir molt aviat després de ser nomenat, a finals de 1072.

## Referències

* 1 2 Flórez, 1798, p. 63.
* 1 2 Flórez, 1798, p. 64-65.
* ↑ Flórez, 1798, p. 65.
* ↑ Flórez, 1798, p. 66.
* ↑ Flórez, 1798, p. 67.

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada: theatro geographico-histórico de la Iglesia de España (en castellà). Tom XXII. Madrid: Oficina de la Viuda e Hijo de Marín, 1798.
# José Buenaventura Terceiro Lomba

José Buenaventura Terceiro Lomba (Santiago de Compostel·la, La Corunya, 1943) és un economista espanyol, catedràtic d'economia aplicada de la Universitat Complutense de Madrid i membre de la Reial Acadèmia Espanyola (RAE).

## Biografia

Llicenciat en economia a la Universitat Complutense de Madrid, on fou deixeble de Luis Ángel Rojo Duque. Des de 1965 fou professor d'aquesta Universitat. De 1977 a 1979 fou president de l'Institut Nacional del Llibre, de 1980 a 1981 subsecretari de la Presidència del Govern, Conseller Nacional d'Educació i vicepresident del Centre d'Estudis Constitucionals.
Ha estat membre del consell assessor de la Fundació Galícia Europa, així com de les empreses Iberia LAE, Grupo Prisa, conseller d'El País i president de la Fundació Focus Abengoa SA i vicepresident d'Abengoa. El 2000 va obtenir el Premi Rei Jaume I d'Economia.
Va redactar el primer Diccionario de Economía (1970) en castellà. Interessat en l'impacte de la revolució digital en la societat i la cultura, el 1997 fou finalista del Premi Nacional d'assaig de les Lletres Espanyoles amb el llibre Socied@d digit@l. Del homo sapiens al homo digitalis. Fou escollit per ocupar la cadira f de la Reial Acadèmia Espanyola el 14 de juny de 2012 i va prendre possessió del mateix el 18 de novembre de 2012 amb un discurs titulat «Entorno institucional económico», que va ser respost per Juan Luis Cebrián, també un dels que el presentaren junt a Francisco Rodríguez Adrados i Luis Goytisolo.

## Obres

* Diccionario de economía. Teoría y aplicación a España (1970)
* Digitalismo: el nuevo horizonte sociocultural amb Gustavo Matías Clavero, Taurus Ediciones, 2001. ISBN 84-306-0433-2
* Socied@d digit@l. Del homo sapiens al homo digitalis, Alianza Editorial, 1996. ISBN 84-206-9465-7
* El futuro actual: Primeras Jornadas sobre la Sociedad Digital coord. por Gustavo Matías Clavero; José B. Terceiro Lomba (ed. lit.) Fundación Caixa Galicia, 1996. ISBN 84-89231-21-4
* Estructura económica: teoría general y técnicas básicas Ediciones Pirámide, 1976. ISBN 84-368-0040-0

## Referències

* ↑ Currículum al web de la RAE
* ↑ El economista José B. Terceiro se sentará en la RAE, 14 de juny de 2012, El País
* ↑ El economista don José B. Terceiro Lomba ingresa en la Academia con un discurso sobre Entorno institucional económico.
* ↑ Terceiro Lomba, José B. «Entorno institucional económico». RAE, 18-11-2012 [Consulta: 30 novembre 2014]. Discurs d'ingrés en la Reial Acadèmia Espanyola.

## Enllaços externs

* José Terceiro: "Necesitamos líderes en los que nos podamos reconocer", El Faro de Vigo, 19 de novembre de 2012.
* Discurs d'ingrés en la Reial Acadèmia Espanyola de José B. Terceiro.
* «Obra de José Buenaventura Terceiro Lomba» a Dialnet.
# John Scott Burdon-Sanderson

Sir John Scott Burdon-Sanderson FRS (prop de Newcastle upon Tyne, 21 de desembre de 1828 - Oxford, 23 de novembre de 1905) va ser un fisiòleg anglès que va néixer prop de Newcastle upon Tyne. va estudiar a les universitats d'Edinburgh i de París. Establert a Londres va ser Oficial Mèdic de la Salut (Medical Officer of Health) per Paddington el 1856 i quatre anys després metge de Middlesex i de l'Hospital Reial de Brompton.

## Biografia

El 1858 va ser enviat a investigar diversos brots de diftèria i més tard del còlera. l'any 1871 va informar que el Penicillium inhibia el creixement de bacteris essent en això un dels precursor del descobriment de la penicil·lina fet per Alexander Fleming. El 1874 va ser nomenat professor de fisiologia al University College London. El 1882 la Royal Society el premià amb una Royal Medal en reconeixement de la seva recerca dels fenòmens elèctrics que mostren les plantes i de la relació dels microrganismes amb les malalties i la seva feina en fisiologia i patologia. Va tenir en contra els antiviviseccionistes, incloent-hi E. A. Freeman, John Ruskin i el bisbe Mackarness d'Oxford.
El 1899 se li va concedir el títol nobiliari de Baronet.
Morí a Oxford el 23 de novembre de 1905.

## Notes i referències

* ↑ «Burdon-Sanderson; Sir; John Scott (1828 - 1905)». Fellows of the Royal Society. Royal Society. [Consulta: 14 agost 2009].
* ↑ Sherry F. Queener et al., Beta-lactam Antibiotics for Clinical Use, Informa Health Care, 1986, ISBN 0824773861, 9780824773861, p. 4, partly available on Google Books. Refers to : J. B. Sanderson. Appendix No 5. " Further report of researches concerning the intimate pathology of contagion. The origin and distribution of microzymes (bacteria) in water, and the circumstances which determine their existence in the tissue and liquids of the living body ". 13th Report of the Medical Officer of the Privy Council [John Simon], with Appendix, 1870. Her Majesty's Stationary Office, London, 1871, pp. 56-66; reprinted in Quarterly Journal of Microscopical Science, n. ser., XI, 1871, pp. 323-352, available on the site of the Journal of Cell Science.
* ↑ The London Gazette: no. 27110. p. 5249. 22 agost 1899.
Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Enllaços externs

* Picture, biography, and bibliography in the Virtual Laboratory of the Max Planck Institute for the History of Science
# Josef Johann Adam de Liechtenstein

Josef Johann Adam de Liechtenstein (1690-1732) fou el sisè príncep de Liechtenstein i el segon sobirà d'aquest estat entre 1721 i 1732.

## Vida

Josef va néixer el 27 de maig a Viena, fill del príncep Anton Florian i de la comtessa Eleanora Bàrbara Thun-Hohestein.
Va rebre formació militar i aviat va entrar a formar part de l'exèrcit imperial Habsburg. Va lluitar durant la Guerra de Successió Espanyola. El 1712 durant les festes de la coronació de l'emperador Carles VI del Sacre Imperi Romanogermànic, va ser nomenat tresorer. A l'any següent, va ser traslladat al càrrec de comissari principal de la dieta de Moràvia.
Des de la mort del seu pare el 1721, heretà el govern de l'estat de Liechtenstein passant més temps a Vaduz, la capital del seu estat, i centrant-se a administrar amb èxit els seus béns. Aquell mateix any va ser acceptat dins l'orde de cavallers del Toisó d'Or. Des del 1723 va servir de conseller privat de l'emperador. Durant la dieta de Silèsia de 1729-30 va ser el comissionat principal. Treballà com ajudant del príncep Karl Josef von Guillern, la negociació de pau de la primera guerra de Silèsia.

## Matrimoni i descendència

Josef Johann Adam es va casar per primera vegada amb la seva cosina Maria Gabriela de Liechtenstein (1692 - 1713), filla de Johann Adam de Liechtenstein, que va morir poc després.
Es va casar en segones núpcies el 3 de febrer de 1716 amb la comtessa Mariana de Thun-Hohenstein (1698 - 1716), que es va morir 20 dies després.
El tercer matrimoni va ser el 3 d'agost d'aquell mateix any amb la princesa Maria Ana d'Oettingen-Spielberg (1693 - 1729), amb la qual va tenir un fill:
* Karl Anton (1713 - 1715).
Havent enviudat, es va casar amb la comtessa Maria Anna de Kottulinsky (1707–1788) amb qui va tenir tres fills:
* Josef Anton (1720–1723)
* Maria Therese (1721–1753) casada amb el príncep Joseph I de Schwarzenberg (1712–1782)
* Johann Nepomuk Karl (1724–1748),

## Mort i successió

El 17 de desembre de 1732 va morir a Fesdelberg amb 42 anys i va ser sepultat a la cripta de l'església de la Nativitat a Vranov u Brna (Moràvia). Com que el seu fill Johann Nepomuk Karl, només tenia vuit anys quan ell va morir, el títol i càrrec de sobirà de Liechtenstein va passar al seu cosí Josef Wenzel I.

## Bibliografia

* Evelin Oberhammer "Der ganzen Welt ein Lob und Spiegel, Das Fürstenhaus Liechtenstein in der frühen Neuzeit", editorial:Verlag für Geschichte und Politik / R. Oldenbourg Verlag, Viena / München 1990, ISBN=3-7028-0300-9
* Portal de la casa principesca de Liechtenstein - Fürst Josef Johann Adam Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Johnny Eager

Johnny Eager és una pel·lícula estatunidenca de Mervyn LeRoy, estrenada el 1942.

## Argument

Johnny Eager és un gàngster que, una vegada sortit de la presó, sembla portar una vida honrada. S'ha fet taxista i sembla haver trencat amb totes les seves antigues relacions de la màfia. No és més que una aparença, ja que dissimulat darrere d'aquest paper, ha reconstituït ràpidament un imperi criminal i espera autoritzacions per obrir un canòdrom. S'enamora de Lisbeth Bard, una de les estudiants del seu controlador judicial, Mr. Verne. Però el pare de Lisbeth és John Benson Farell, l'incorruptible procurador, no li agrada Johnny i vol protegir la seva filla.

## Repartiment

* Robert Taylor: Johnny Eager
* Lana Turner: Lisbeth Bard
* Van Heflin: Jeff Hartnett
* Edward Arnold: John Benson Farrell
* Robert Sterling: Jimmy Courtney
* Patricia Dane: Garnet
* Glenda Farrell: Mae Blythe
* Barry Nelson: Lew Rankin
* Henry O'Neill: Mr Verne
* Paul Stewart: Julio
* Diana Lewis: Judy Sanford
* Connie Gilchrist: Peg Fowler
* Charles Dingle: A. Frazier Marco

## Premis

* 1943. Oscar al millor actor secundari per Van Heflin
# Josh i Sam

Josh i Sam (títol original: Josh and S.A.M.) és una pel·lícula estatunidenca de 1993 dirigida per Billy Weber. Va ser protagonitzada per Jacob Tierney, Noah Fleiss, Martha Plimpton, Stephen Tobolowsky, Joan Allen, Chris Penn, Maury Chaykin, Ronald Guttman, Sean Baca i Jake Gyllenhaal. Distribuïda per Columbia Pictures, la pel·lícula es va estrenar el 24 de novembre de 1993 als Estats Units. Ha estat doblada al català.

## Argument

Josh (Jacob Tierney) i Sam (Noah Fleiss) són dos germans de 12 i 8 anys que afronten un gran canvi en les seves vides quan la seva mare (Joan Allen) és a punt de casar-se amb un comptable francès (Ronald Guttman). Els nens són enviats a viure amb el seu pare (Stephen Tobolowsky) a Florida. Mentrestant, el major, Josh, intenta convèncer a Sam que ell és realment un "S.A.M.", una espècie de cos d'elit que va ser enviat a Àfrica per lluitar en una guerra, de manera que els petits han d'anar a Florida, en ser una zona segura per a qualsevol "S.A.M."

## Repartiment

* Jacob Tierney: Joshua "Josh" Whitney
* Noah Fleiss: Sam "Assassí Sam" Whitney
* Martha Plimpton: Alison
* Stephen Tobolowsky: Thom Whitney
* Joan Allen: Caroline Whitney LaTourette
* Chris Penn: Derek Baxter
* Maury Chaykin: Home de les pizzes
* Ronald Guttman: Jean-Pierre LaTourette
* Sean Baca: Chris Coleman
* Jake Gyllenhaal: Leon Coleman
* Danny Tamberelli: Nen pèl-roig

## Referències

* ↑ «Josh i Sam». esadir.cat.
* ↑ «Josh and S.A.M.». The New York Times.
# Joshee (cràter)

Joshee és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 37 km de diàmetre. Porta el nom d'Anandi Gopal Joshi (1865-1887), metgessa índia, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Joshee». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Josh Turner

Joshua Otis "Josh" Turner (Hannah, Carolina del Sud, 20 de novembre de 1977) és un cantant de country dels Estats Units.

## Primers anys

Va néixer el 20 de novembre de 1977, a Carolina del Sud, on va viure fins que va anar a la universitat. Després de cantar al cor de l'església durant la seva joventut, va anar a la Universitat de Belmont a Nashville i va fer la carrera musical. El 2001 va debutar al Grand Ole Opry i va rebre una ovació, amb tot el públic dempeus, per la seva cançó “Long Black Train.” Durant el seu pas per la universitat, també va conèixer Jennifer Ford, amb qui es va casar el 2003.

## Carrera musical

Després de graduar-se va publicar el seu primer àlbum, que també porta per nom “Long Black Train”. El seu segon àlbum, “Your man”, va sortir el 2006. Dues cançons d'aquest àlbum van aconseguir el número u en les llistes de música country. Al mateix temps, el desembre de 2006, Turner va rebre dues nominacions als premis Grammy, una per millor interpretació vocal masculina de música country i una per millor àlbum de música country. El 2007, va treure el seu tercer àlbum, “Everything Is Fine”, i l'octubre de 2007 va ser inclòs al Grand Ole Opry. El 2009 va sortir el seu quart àlbum, “Haywire”. La cançó d'aquest àlbum “Why don't we just dance?” també va aconseguir el número u en les llistes. El 2012 va treure l'àlbum “Punching Bag”, i el més recent de tots és "Deep South", de 2017, i és el sisè de la seva carrera.
# José Reyes

José Reyes (Niça, 8 de novembre de 1928 – ?, 6 de juny de 1979) fou un músic gitano català establert a la Camarga, Provença. Reconegut cantant de flamenc, era cosí del guitarrista Ricardo Baliardo "Manitas de Plata", amb qui formà un duet que popularitzà la rumba flamenca arreu del món. Conegut com a Blanchette pels "paios" a causa del seu color de pell, molt negre, José Reyes ja cantava des de ben jove, especialment tientos gitanos i cançons flamenques de Rafael Farina, Manoclo Caracol, Pepe Pinto i altres. Més tard, acompanyant els seus cosins Manitas de Plata i Hyppolyte Poletes Baliardo per tot el món, va arribar a actuar per a la reina d'Anglaterra i es va fer amic de Salvador Dalí i de Pablo Picasso.
El 1974, després de decidir amb els seus cosins Baliardo de tirar cadascú pel seu costat, fundà el grup musical José Reyes et Los Reyes amb cinc dels seus fills (Nicolas, Paul, Canut, Patchaï i Andre) i el seu gendre Chico Bouchikhi. Més tard se'ls uniren els germans Paco, Diego i Tonino Baliardo, nebots de Manitas de Plata. En morir José Reyes, el grup passà a anomenar-se Los Reyes i acabà esdevenint, més tard, l'actual Gipsy Kings.
La família Reyes, originària de Catalunya, havia fugit de l'estat espanyol travessant els Pirineus arran de la Guerra Civil Espanyola (els pares de José provenien de Girona segons el seu fill Andre, o de Figueres segons Paul). El 1946, José es va casar amb Clémentine Nésanson, nascuda a Nimes, amb qui tingué 12 fills, un dels quals va morir jove. José Reyes es va morir el 1979 de càncer de pulmó. Actualment hi ha a Arle -on va viure molts anys al barri de la Roquette- una plaça que duu el seu nom.

## Referències

* 1 2 «Gipsy Kings - the long-awaited, all-inclusive, ultimate FAQ» (en anglès). gipsykings.net, 26-10-2002. [Consulta: 20 setembre 2017].
* ↑ «José Reyes» (en anglès). discogs.com. [Consulta: 20 setembre 2017].
* ↑ Casanova, Eugeni. «Kendji, Manitas i els gitanos catalans de França». vilaweb.cat. Vilaweb, 12-12-2014. [Consulta: 12 desembre 2014].
* 1 2 Casanova, Eugeni. «Capítol 13. Alès, Arles, Marsella». A: Els gitanos catalans de França. Llengua, cultura i itineraris de la gran diàspora. Lleida: Pagès Editors, 2016, p. 379-384. D.L. L-1457-2016. ISBN 978-84-9975-805-3.
* 1 2 «La rumba de Gipsy Kings fa ballar els seus fans als Jardins de Pedralbes» (Vídeo amb entrevista a Andre Reyes). ccma.cat. CCMA, 01-07-2017 [Consulta: 20 setembre 2017].
* ↑ Maurette, Françoise. «Hommage à José Reyes, gitan poète» (en francès). arles-info.fr, 29-09-2008. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2017. [Consulta: 20 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Vídeo de la inauguració de la plaça José Reyes a Arle el 27/9/2008 (francès)
# José Luciano Campuzano y Herrera

José Luciano Campuzano y Herrera (Los Corrales de Buelna, 4 de gener de 1801 - 19 de novembre de 1885) fou un militar espanyol, capità general de València i senador vitalici durant el regnat d'Isabel II d'Espanya
En 1817 va ingressar com a cadet a l'Acadèmia d'Enginyers d'Hoyo de Manzanares i en gener de 1823 es va enfrontar a les tropes absolutistes de Jean Baptiste Bessières. Ascendit a subtinent, va formar part de la partida de Rafael del Riego fins que fou fet presoner i separat del servei fins 1829. En 1831 fou ascendit a tinent i participà en la primera guerra carlista, combatent a Galdakao, Maeztu (1835) i al setge de Bilbao (1836), raó per la qual fou condecorat amb la Creu Llorejada de Sant Ferran i ascendit a coronel. De 1838 a 1844 va passar a formar part de l'Estat Major, amb el que fou destinat a Catalunya en 1839. El 1840 fou president d'una comissió militar per projectar noves comunicacions com la telegrafia òptica a València.
En 1843 fou ascendit a brigadier i destinat a Saragossa, on fou ascendit a mariscal de camp. Després fou nomenat governador militar de Cadis, capità general de València (1847-1848) i director general d'Artilleria. Nomenat senador vitalici en 1853, en 1856 fou nomenat capità general de Puerto Rico, però va renunciar al càrrec per motius de salut. En 1879 va passar a la reserva.

## Referències

* ↑ D. JOSÉ LUCIANO CAMPUZANO HERRERA (1802 - 1884 al web de l'Arma de Ingenieros
* ↑ Campuzano y Herrera, José Luciano., Real Academia de la Historia
* ↑ Fitxa del Senat
# Juli Díocles

Juli Díocles (grec antic: Ἰούλιος Διοκλῆς, llatí: Julius Diocles) fou un poeta de l'antiga Grècia nascut a Carist (Eubea), que va escriure quatre epigrames inclosos a l'Antologia grega. El seu cognomen implica que era grec, però va obtenir la ciutadania romana, tal com es dedueix del fet que tengués nomen romà. Segurament és el mateix personatge que Sèneca cita com gramàtic sota el nom de Díocles de Carist, de manera que es tractava d'un gramàtic que també escrigué poesia. Hi ha també autors que atribueixen els epigrames al metge Díocles, que també era de Carist, però és improbable perquè altrament hom no li coneix més que obres científiques.

## Referències

* ↑ Lucius Annaeus Seneca. Opera: ad optimas editiones collata studiis societatis bipontinae. Ex Typographia Societatis, 1783, p. 364–.
* ↑ Bart Huelsenbeck. Figures in the Shadows: The Speech of Two Augustan-Age Declaimers, Arellius Fuscus and Papirius Fabianus. Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 11 juny 2018, p. 41–. ISBN 978-3-11-030634-7.
* ↑ Epigrammatum Anthologia Palatina cum Planudeis et appendice nova epigrammatum veterum ex libris et marmoribus ductorum, annotatione inedita Boissonadii, Chardonis de La Rochette, Bothii, partim inedita Jacobsii, metrica versione Hugonis Grotii, et apparatu critico instruxit Fred. Dübner: 2 (en llatí). editore Ambrosio Firmin Didot, 1872, p. 684.
* ↑ Diocles, Julius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1011
# Alfred Hayes

Alfred Hayes (Whitechapel, 18 d'abril de 1911 – 14 d'agost de 1985) fou un guionista, novel·lista i poeta britànic, que va treballar a Itàlia i Estats Units. És conegut pel seu poema «Joe Hill», musicat per Earl Robinson.

## Biografia

Nascut en el si d'una família jueva que es va mudar als Estats Units quan tenia tres anys, Hayes va graduar-se al City College de Nova York, va treballar breument com a periodista i a la dècada de 1930 començà a escriure ficció i poesia. Durant la Segona Guerra Mundial va treballar a Europa pels Serveis Especials de l'Exèrcit dels Estats Units. Després, es va establir a Roma i va iniciar la seva carrera com a guionista de pel·lícules neorealistes italianes. Hayes va ser nominat a l'Oscar al millor guió original per Paisà de Roberto Rossellini (1946) i a l'Oscar a la millor història per Teresa (1951). Adaptà al teatre la seva novel·la The Girl on the Via Flaminia i el 1953 va ser adaptada al cinema en francès com a Un acte d'amour.
Hayes va escriure la pel·lícula The Lusty Men (1952), dirigida per Nicholas Ray, i l'adaptació cinematogràfica del musical Lost in the Stars (1974), de Maxwell Anderson i Kurt Weill. En televisió, va ser guionista de les sèries estatunidenques Alfred Hitchcock Presents, The Twilight Zone, Nero Wolfe i Mannix. Va ser coguionista sense acreditar de la pel·lícula neorealista de Vittorio de Sica El lladre de bicicletes (1948) per la qual també va escriure els subtítols en anglès.

## Obra publicada
### Poesia

* The Big Time (1944)
* Welcome to the Castle (1950)
* Just Before the Divorce (1968)

### Novel·les

* All Thy Conquests (1946)
* The Girl on the Via Flaminia (1949)
* Shadow of Heaven (1947)
* In Love (1953), traduït al català com a Enamorats per Albert Torrescasana amb Edicions 62 (2014)
* My Face for the World to See (1958), traduït al català com a Una cara coneguda per Albert Torrescasana amb Edicions 62 (2015)
* The End of Me (1968)
* The Stockbroker, the Bitter Young Man, and the Beautiful Girl (1973)

### Relat curt

* The Temptations of Don Volpi (1960)

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1950: Oscar al millor guió per Paisà
* 1952: Oscar al millor guió per Teresa

## Referències

* ↑ Alfred Hayes a New York Review Books; consultat el 16 de juliol de 2013
* ↑ Cortedellas, Xavier «Una bona caiguda». Cultura (El Punt Avui), 23-01-2015, p. 14.

## Enllaços externs

* Sandra Brennan, Alfred Hayes a The New York Times. Consulta el 25 de gener de 2006.