OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Moliner (Sant Sadurní d'Anoia)

La Casa Moliner és una obra noucentista de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeress de dues crugies. Presenta planta baixa i un pis, sota coberta de teula àrab. La façana, dintre d'un gran simplicitat de formes, mostra les característiques de l'estil noucentista en elements com la balustrada superior i els gerros de coronament, l'estucat de la façana i el treball de ferro.

## Història

La Casa Moliner, construïda per Francesc Folguera l'any 1933, està situada en una zona d'eixample nocuentista de Sant Sadurní.

## Referències

* 1 2 «Casa Moliner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
# Hartmannswiller

Hartmannswiller (en alsacià Hàrtmànnswiller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2004 tenia 646 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 387 | 395 | 427 | 466 | 503 | 523 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Nicole Erny | |
# Ļaudona

Ļaudona és un poble de la regió de Vidzeme, al nord-est de Letònia. La parròquia de Laudona, dins del raion de Madonas es va fusionar amb el municipi de Madona l'any 2009. La fortalesa històrica dels latgalians (els antecessors dels letons) es troba a la riba del riu Aiviekse i va ser reconstruïda com a fortalesa per l'arxidiòcesi de Riga l'any 1274 i utilitzada per fins militars. La família Laudohn, de la noblesa letona i vassalls de l'arquebisbe Henning Scharpenberg, van adquirir el senyoriu de Toce (Tootzen) el 1432. El castell de l'arquebisbat va ser destruït durant el segle xvi durant la guerra de Livònia. Amb Livònia, Ļaudona va ser conquerida pel rei Gustau II Adolf el 1629, mentre que l'any 1721 el tractat de Nystad va deixar-la en mans de l'Imperi Rus.

## Persones notables

* Andrejs Eglitis (1912 – 2006), poeta letó.
* Ernst Gideon von Laudon (1716 - 1790) mariscal de camp dels Habsburg

## Referències

* ↑ «Vēsture» (en letó).
# Sant Salvador de Casa Fumàs

Sant Salvador de Casa Fumàs és una capella romànica annexa a Casa Fumàs (o Mas Fumàs, segons alguns autors), del poble de Claramunt, de l'antic terme municipal Fígols de Tremp, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà. També estava dedicada a santa Anna.
Església romànica d'una sola nau amb absis semicircular a llevant. Té ornamentació d'arcuacions llombardes, a l'absis.

## Bibliografia

* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Tremp. Fígols de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Salvador de Casa Fumàs al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra dels Rasos

La Serra dels Rasos és una serra situada al municipi del Soleràs a la comarca de les Garrigues, amb una elevació màxima de 482 metres.
# Shakira (nom)

Shakira és un nom propi femení d'origen àrab que significa "agraïda." És també utilitzat pels musulmans no àrabs com a nom persa, urdú, sindhi, kurd entre d'altres. És la forma femenina de "Shaker". Prové de la paraula àrab shukr que significa "gràcies".

## Personatges cèlebres

* Shakira Mebarak, cantant colombiana d'origen libanès.
* Shakira Caine, actriu guyanesa-britànica d'origen indi.
* Shakira Simone Lopes da Silva, caboverdana.

## Referències

* ↑ Origen y significado de Shakira en BabyNames.com
# Shakira (cràter)

Shakira és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 17,6 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim baixkir, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Shakira». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Serguei Soloviov (esportista)

Serguei Aleksàndrovitx Soloviov fou un futbolista i jugador d'hoquei sobre gel rus de la dècada de 1940.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Dynamo Leningrad i FC Dynamo Moscou.

## Referències

* ↑ Career stats at KLISF
# Serguei Sudéikin

Serguei Iúrievitx Sudéikin, també conegut com a Serge Soudeikine (Smolensk, 19 de març de 1882 - Nyack, 12 d'agost de 1946), va ser un artista rus, associats amb els Ballets Russos i el Metropolitan Opera.
Després d'haver estat censurat per l'Escola de Belles Arts de Moscou pels seus dibuixos "obscens", Sudéikin es va unir al moviment Mir iskusstva. Entre els seus íntims amics, hi havia el poeta Mikhaïl Kuzmín i l'empresari Serguei Diàguilev, per la invitació del qual va anar a París el 1906 per l'exposició de la Salon d'Automne, on la seva obra va ser exposada per primera vegada a l'estranger. Entre 1907 i 1909 estava casat amb l'actriu Olga Glébova (1885-1945), una de les belleses més famoses de Sant Petersburg i la millor amiga d'Anna Akhmàtova. Glébova-Sudéikina és el personatge principal i dedicada de l'obra més llarga d'Akhmàtova, Poema sense heroi (1940-65).
Sudéikin va dissenyar l'escenografia i vestuari per a la producció de Diàguilev La tragédie de Salomé de Florent Schmitt el 1913, i va ajudar en l'execució dels dissenys de Nicholas Roerich per a La consagració de la primavera d'Stravinski en el mateix any. En el moment de la Revolució d'Octubre de 1917, Sudéikin va ser un dels dissenyadors de teatre més destacats de la seva generació a Rússia. El 1913 va fugar-se a París amb la ballarina Vera de Bosset, amb qui es va casar l'any 1918, i el 1920 el va deixar i es va convertir en l'amant i, en última instància, segona esposa d'Stravinski.
# Segona Batalla de Coron

La 2ª. Batalla de Coron, té lloc des de les 9 del matí fins a les 9 hores del vespre l'11 d'abril de 1793 durant la Revolta de La Vendée.

## Actuacions

El 9 d'abril de 1793, els Vendeans de Stofflet van ser atacats pels republicans del general Leigonyer. Aquest últim va fer marxar a les seves tropes en tres columnes. La columna de l'esquerra, surt de Saint-Hilaire-du-Bois, i va fugir prop del château des Hommes després d'haver estat refusada a trets dues vegades. La columna de la dreta, que forma part del moviment de Voide i que és a La Salle-de-Vihiers, gairebé a perd la vista.
Reposat el primer dia, Leigonyer llança un nou atac l'endemà. Tot i això, es va trobar amb l'oposició dels seus artillers que es queixaven d'una reducció de la paga i que s'havia de restablir al vell preu perquè acceptessin marxar.
Els vendeans, atrinxerats a les cases de la ciutat, van acabar retrocedint a Chemillé. Tot i això, després d'haver rebut reforços, Stoffiet torna a Coron, però els republicans el rebutgen definitivament amb una càrrega de baioneta als afores del poble. Esgotats després de tres dies de lluita, els vendeans van caure sobre Mortagne-sur-Sèvre. Coron va estar en mans dels republicans l'11 d'abril, que després van prendre Vezins el 12.

## Referències

* 1 2 3 4 Gabory 2009, pàg. 148
* 1 2 3 4 5 Savary, t. I, 1824, pàg. 154-155.

## Bibliografia

* Émile Gabory, Les guerres de Vendée, Paris, Éditions Robert Laffont, coll. «bouquins», 2009, 1476 p. (ISBN 978-2-22111-309-7).
* Jean Julien Michel Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. I, 1824 (lire en ligne).
# Segona Batalla de Luçon

La segona batalla de Luçon, va tenir lloc el 30 de juliol de 1793 durant la guerra de Vendée. Acaba amb la victòria dels republicans que rebutgen un nou atac de Vendée contra la ciutat de Luçon.

## Preludi

El 25 de juliol de 1793, el general Tuncq, en substitució del general Sandoz a Luçon, va llançar un atac nocturn contra Saint-Philbert-du-Pont-Charrault amb 1.500 homes. L'expedició té èxit i els Vendeans es retiren i un dels seus líders, Louis Sapinaud de la Verrie, és abatut i mort. Els republicans s'apoderen llavors de Chantonnay. No obstant això, Tuncq, a diferència del seu predecessor, es va oposar al saqueig, una mesura que el va fer impopular amb molts dels seus homes.
Charles de Royrand, líder dels Vendeans de l'exèrcit del centre, va tornar a Montaigu amb 1.500 homes, i va escriure a D'Elbée per demanar reforços. El general en cap dels Vendéans, ajudat per Lescure, La Rochejaquelein i Talmont, es va unir a l'exèrcit de Royrand al capdavant de 15.000 homes.
Advertit de la imminent arribada del gran exèrcit catòlic i reial, Tuncq evacua Chantonnay després d'haver-lo incendiat. Per la seva banda, Elbée, decidida a prendre Luçon, surt a la seva persecució i l'aconsegueix a ell davant de la ciutat el 30 de juliol.

## Batalla

Al migdia, la batalla comença a la plana pel foc de l'artilleria de la Vendée que debilita les primeres línies republicanes. Tement que les seves tropes fugissin, Tuncq desplega la seva pròpia artilleria en resposta i ordena a les tropes del flanc esquerre que es retirin. Per la seva banda, els hússars republicans enfronten la cavalleria Vendéana del príncep de Talmont en una lluita indecisa.
No obstant això, en vista de la retirada dels republicans, els vendeans creuen que s'estan redistribuint per treure'ls de la rereguarda. Inexplicablement, el pànic s'estén a les seves files i aviat tot l'exèrcit de la Vendée acaba fugint.
Tuncq llança llavors una contra-càrrega general amb gairebé totes les seves tropes. No obstant això, Talmont, amb els seus genets, va aconseguir contenir l'atac dels hússars i protegir la retirada de l'exèrcit.
Els republicans deploren uns deu morts i 20 ferits i porten les pèrdues de la Vendée a 2.000. Tanmateix, aquesta xifra es contradiu amb els informes de la Vendée que, si no especifiquen el nombre de morts, indiquen haver perdut només "poques persones".

## Bibliografia

* Charles-Louis Chassin, La Vendée Patriote (1793-1800), Volum II, edició Paul Dupont, 1893-1895, pàg. 421-426 Document utilitzat per redactar l'article
* Jean Tabeur, París contra la província, les guerres a Occident, edicions Economica, 2008, pàg. 115-116: document utilitzat per redactar l'article
* Yves Gras, La guerra de Vendée: 1793-1796, París, Economica, coll. "Campanyes i estratègies", 1994, 184 pàg. (ISBN 978-2-717-82600-5), pàg. 56-57: document utilitzat per redactar l'article

## Enllaços externs

* http://www.archinoe.net/v2/ad85/visualiseur/serie.html?vue=1&type=100
# Sicydium cocoensis

Sicydium cocoensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes, A., 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Heller, E. & R. E. Snodgrass. 1903. Papers from the Hopkins Stanford Galapagos expedition, 1898-1899. XV. New fishes. Proc. Wash. Acad. Sci. v. 5: 189-229, Pls. 2-20.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., 1995. Gobiidae. Gobios, chanquetes y guasetas. p. 1129-1135. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.

## Bibliografia

* Akihito; Meguro, K «On the differences between the genera Sicydium and Sicyopterus (Gobiidae)» (en anglès). Japanese Journal of Ichthyology, 26, 1979, pàg. 192–202.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* McDowall, R.M., 1997. The evolution of diadromy in fishes (revisited) and its place in phylogenetic analysis. Rev. Fish Biol. Fish. 7(4):443-462.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ogilvie-Grant, W. R., 1884: A revision of the fishes of the genera Sicydium and Lentipes, with descriptions of five new species. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1884 (pt 2): 153-172, Pls. 11-12.
* Watson, R. E., 2000: Sicydium from the Dominican Republic with description of a new species (Teleostei: Gobiidae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde. Serie A (Biologie). Núm. 608: 1-31.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sibiu Cycling Tour 2018

La Sibiu Cycling Tour 2018, 8a edició de la Sibiu Cycling Tour, es disputà entre el 4 i el 8 de juliol de 2018 sobre un recorregut de 441,2 km repartits entre un pròleg inicial i quatre etapes, amb inici i final a Sibiu. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2018, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el colombià Iván Sosa (Androni Giocattoli), que s'imposà per davant dels russos del Gazprom-RusVelo Alexey Rybalkin i Aleksandr Vlàssov.

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a tres equips continentals professionals, catorze equips continentals i dues seleccions nacionals:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| Pròleg | 5 de jul | Sibiu – Sibiu | contrarellotge individual | 2,2 | Davide Ballerini | Davide Ballerini |
| 1a etapa | 6 de jul | Sibiu – Llac Bâlea | etapa de mitja muntanya | 91,2 | Iván Ramiro Sosa Cuervo | Iván Ramiro Sosa Cuervo |
| 2a etapa | 7 de jul | Sibiu – Păltiniș | etapa de muntanya | 185,4 | | Iván Ramiro Sosa Cuervo |
| 3a A etapa | 8 de jul | Cisnădie – Sibiu | contrarellotge per equips | 9,6 | CCC Sprandi Polkowice | Iván Ramiro Sosa Cuervo |
| 3a B etapa | 8 de jul | Sibiu – Sibiu | etapa plana | 152,8 | Jason van Dalen | Iván Ramiro Sosa Cuervo |

### Pròleg

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### 1a etapa

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### 2a etapa

L'etapa fou anul·lada per culpa de les condicions meteorològiques.

### 3a etapa A

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### 3a etapa B

Font: ProCyclingStats :

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Iván Sosa se coronó campeón del Tour de Sibiu». Noticiascaracol.com, 08-07-2018 [Consulta: 2 agost 2018].

## Enllaços externs

* Web oficial (romanès)(anglès)
* Sibiu Cycling Tour 2018 a ProCyclingStats
# Còmmode (desambiguació)

Còmmode és el nom dels següents personatges:
* Còmmode, nom de família romana
* Luci Ceioni Còmmode, cònsol romà
* Ceioni Còmmode, pare de Luci Aureli Ver Cèsar
* Luci Ceioni Còmmode conegut com a Luci Aureli Ver Cèsar, cèsar romà
* Luci Ceioni Còmmode, emperador romà amb el nom de Luci Aureli Ver
* Còmmode, emperador romà (161-192)
# David Clark

David Clark (nascut el 1972 o 1973) és un polític neozelandès i diputat de la Cambra de Representants de Nova Zelanda, representant la circumscripció electoral de Dunedin North des de les eleccions de 2011. És un membre del Partit Laborista. Clark és el portaveu sobre el rèdit per l'oposició parlamentària i el Partit Laborista.

## Inicis

Clark va néixer a Auckland i va realitzar els seus estudis primaris i secundaris a Auckland. Va anar a la Universitat d'Otago, a Dunedin, per realitzar els seus estudis terciaris. Allí estudià principalment teologia.
Fou un ministre presbiterià i va ser el mossèn a la unió civil del diputat Grant Robertson. Va treballar com a analista tresorer i va ser el president de Selwyn College, a la Universitat d'Otago.

## Diputat

Parlament de Nova Zelanda :
| Anys | Leg. | Circumscripció | Llista | Partit |
| 2011-actualitat | 50 | Dunedin North | 49 | Laborista |
Després de servir com a president del comitè electoral del Partit Laborista de Dunedin North, Clark va ser elegit pel partit per a reemplaçar Pete Hodgson, qui es retirava. Fàcilment guanyà en la circumscripció de Dunedin North en les eleccions de 2011 amb el 44,25% del vot, contra el 32,35% de Michael Woodhouse del Partit Nacional i el 19,51% de Metiria Turei del Partit Verd. Dels 29.323 vots vàlids, va captar-ne 12.976 i va obtenir una majoria de 3.489 vots.

## Vida personal

Està casat amb Katrina i tenen un fill. El seu germà Ben, va ser candidat també pel Partit Laborista en les eleccions de 2011, a la circumscripció de North Shore; quedà en segon lloc per darrere de Maggie Barry del Partit Nacional.

## Referències

* 1 2 3 (anglès) Loughrey, David: «From minister to standing for MP». Otago Daily Times. [Publicació: 27/09/2010.] [Consulta: 22/01/2013.]
* ↑ (anglès) «David Clark». Partit Laborista de Nova Zelanda. [Consulta: 22/01/2013.]
* ↑ (anglès) «Dr David Clark – Member for Dunedin North, Labour Party Arxivat 2013-02-09 a Wayback Machine.». Parlament de Nova Zelanda. [Consulta: 22/01/2013.]
* 1 2 (anglès) «About David Arxivat 2013-02-06 a Wayback Machine.». Pàgina web oficial de David Clark. [Consulta: 22/01/2013.]
* 1 2 (anglès) Romanos, Amelia: «David Clark seals his spot as an MP». The New Zealand Herald. [Publicació: 01/12/2011.] [Consulta: 22/01/2013.]
* ↑ (anglès) «Official Count Results -- Dunedin North». Comissió Electoral. [Consulta: 22/01/2013.]

## Vegeu també

* Partit Laborista de Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina web oficial de David Clark Arxivat 2013-01-25 a Wayback Machine.
* (anglès) Informació sobre David Clark a la pàgina web del Parlament de Nova Zelanda Arxivat 2013-02-09 a Wayback Machine.
* (anglès) Informació sobre David Clark a la pàgina web del Partit Laborista
# David Pizarro

David Pizarro (Valparaíso, 11 de setembre de 1979) és un exfutbolista xilè de la dècada de 2000.
Fou 46 cops internacional amb la selecció de Xile.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Inter de Milà, AS Roma, Manchester City FC, i ACF Fiorentina.

## Referències

* ↑ «David Pizarro». National Football Teams. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ «David Pizarro». thefinalball.com. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ David Pizarro, Fitxa a Soccerway
* ↑ «Inter complete Pizarro purchase». UEFA.com, 14-07-2005 [Consulta: 27 març 2011].
* ↑ «Pizarro firmó por cuatro años por AS Roma». La Nación.cl. Arxivat de l'original el 1 juny 2007. [Consulta: 19 agost 2006].
* ↑ «Acquisizione A Titolo Definito Con Accordi Di Partecipazione Del Diritto Alle Prestazioni Sportive Del Calciatore David Pizarro» (en italian). AS Roma, 19-08-2006 [Consulta: 13 gener 2014].
* ↑ «Pizarro seals City loan». ESPN Soccernet, 31-01-2012 [Consulta: 11 febrer 2019]. Arxivat 23 de desembre 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-12-23. [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «David Pizarro e’ un giocatore della Fiorentina» (en italian). Viola Channel. ACF Fiorentina, 09-08-2012 [Consulta: 13 gener 2014].
* ↑ «David Pizarro se despide del fútbol como capitán de la U» (en castellà-cl). AS Chile.
# David di Donatello al millor guió original

El premi David di Donatello al millor guió original (en italià: David di Donatello per la migliore sceneggiatura originale) és un premi de cinema que anualment atorga l'Acadèmia del Cinema Italià (ACI, Accademia del Cinema Italiano) per reconèixer el destacat guió original en una pel·lícula italiana estrenada l'any anterior a la cerimònia. El premi es va donar per primera vegada el 2017, quan aquest premi i el David di Donatello al millor guió adaptat van substituir a l'antic David di Donatello al millor argument.

## Guanyadors i candidats

Els guanyadors del premi han estat:

### Anys 2010-2019

* 2017
** Nicola Guaglianone, Barbara Petronio i Edoardo De Angelis - Indivisibili
** Claudio Giovannesi, Filippo Gravino i Antonella Lattanzi - Fiore
** Michele Astori, Pierfrancesco Diliberto i Marco Martani - In guerra per amore
** Paolo Virzì e Francesca Archibugi - La pazza gioia
** Roberto Andò e Angelo Pasquini - Le confessioni
** Filippo Gravino, Francesca Manieri i Matteo Rovere - Veloce come il vento
* 2018
** Susanna Nicchiarelli - Nico, 1988
** Jonas Carpignano - A Ciambra
** Manetti Bros., Michelangelo La Neve - Ammore e malavita
** Donato Carrisi - La ragazza nella nebbia
** Francesco Bruni - Tutto quello che vuoi
* 2019
** Ugo Chiti, Massimo Gaudioso, Matteo Garrone - Dogman
** Francesca Marciano, Valia Santella, Valeria Golino - Euforia
** Fabio i Damiano D'Innocenzo - La terra dell'abbastanza
** Alice Rohrwacher - Lazzaro felice
** Alessio Cremonini, Lisa Nur Sultan - Sulla mia pelle

### Anys 2020-2029

* 2020
** Marco Bellocchio, Ludovica Rampoldi, Valia Santella, Francesco Piccolo - Il traditore
** Phaim Bhuiyan, Vanessa Picciarelli - Bangla
** Filippo Gravino, Francesca Manieri, Matteo Rovere - Il primo re
** Gianni Romoli, Silvia Ranfagni, Ferzan Özpetek - La dea fortuna
** Valerio Mieli - Ricordi?

## Referències

* 1 2 «Chronology» (en italià). daviddidonatello.it. Accademia del Cinema Italiano. [Consulta: 15 setembre 2018].
* ↑ Lancia, Enrico. I premi del cinema (en italian). Rome, Italy: Gremese Editore, 1998. ISBN 8877422211.

## Vegeu també

* Nastro d'Argento al millor guió

## Enllaços externs

* Daviddidonatello.it (web oficial)