OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Femme de nulle part

La Femme de nulle part és una pel·lícula francesa de 1922 dirigida per Louis Delluc. El guió va ser un dels tres guions publicats sota el títol Drames du Cinema l'any 1923.

## Argument

En una vil·la propera a Gènova, un home s'acomiada de la seva dona i del seu fill petit. Passarà un dia i una nit a la ciutat per acomiadar-se d'un amic que s'embarca en un vaixell. Arriba una dona gran, que havia viscut molts anys abans en aquella casa. Ella demana permís per tornar a veure la casa i el parc. El marit la convida a passar la nit. Mentre fa les maletes a dalt, un jove amaga una carta sota l'escala que porta a la casa.
Un cop el marit se n'ha anat, la seva dona recupera la carta, és un missatge de la seva amant insistint que ella ha de sortir de casa i fugir amb ell. La dona gran la mira des de la finestra del seu dormitori mentre llegeix la carta. Un moment després, va al dormitori de la jove i veu que està fent les maletes. Li diu que fa molts anys que ha viscut una història semblant però que no hauria de marxar per culpa del seu fill.
Durant la nit, la dona gran passeja pel parc, recordant el seu amor passat. La jove es troba el seu amant que li diu que l'esperarà al seu cotxe l'endemà al matí i li suplica que vingui amb ell. A Gènova, el marit vaga sense rumb per la ciutat i acaba en un bar on una dona intenta seduir-lo però ell rebutja la temptació.
Al matí, la dona gran ha canviat d'opinió, insta a la jove a seguir la crida de l'amor i la convenç. Però la infermera li diu al nen que la seva mare se'n va. Corre darrere d'ella i cau a terra, cridant a la seva mare. No pot resistir els crits del seu fill i torna a casa, just quan torna el seu marit. Li demana al seu marit que la protegeixi. La dona gran s'acomiada d'ells i marxa tristament pel camí, adonant-se que està sola al món.

## Repartiment

* Ève Francis: la dona desconeguda
* Gine Avril: una dona jove
* Roger Karl: el marit
* André Daven: un jove
* Michel Duran: un jove
* Noémie Scize: una infermera

## Recepció

Amb la retrospectiva, la pel·lícula ha estat considerada una "obra mestra primerenca del cinema impressionista". El setembre de 1922, Louis Delluc va intercanviar amb Alemanya els drets d'emissió de La Femme de Nolle Part contra els de Nosferatu el vampir de Murnau.

## Referències

* ↑ «La Femme De Nulle Part». movies.msn.com. Arxivat de l'original el 24 March 2014. [Consulta: 24 març 2014].
* ↑ Louis Delluc. Drames du Cinema. Paris: Editions du monde nouveau, 1923, p. 130.
* ↑ Revisió, sinopsi i enllaç per veure la pel·lícula: «com/2015/10/la-femme-de-nulle-part-1922-woman-from.html A cinema history». [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Louis Delluc – La femme de nulle part (1922)». worldscinema.org. [Consulta: 24 març 2014].
* ↑ «Bonsoir, 25 septembre 1922 - page 3 - 5ème colonne milieu - "La Femme de Nulle Part..."». Retronews.

## Enllaços externs

* La Femme de nulle part a Dailymotion
# Randall Wallace

Randall Wallace (28 de juliol de 1949, Jackson (Tennessee), Estats Units) és un guionista, director i productor de cinema estatunidenc que es feu popular per ser el guionista de Braveheart el 1995. Com a director ha dirigit pel·lícules com L'home de la màscara de ferro, Quan érem soldats i Secretariat.

## Carrera

Wallace se n'anà a Hollywood però no per ser guionista, sinó lletrista de cançons, però començà a escriure alguns guions que agradaren al productor televisiu Stephen J. Cannell, per a qui treballà des de finals dels 80 a començaments dels 90.
L'èxit li va arribar amb el guió de Braveheart (1995), inspirat en un viatge que feu per Escòcia per conèixer les seves arrels. Allà hi descobrí la llegendària figura del patriota escocès William Wallace. El guió despertà l'interès de Mel Gibson, i es convertí en un dels grans èxits del 1995, guanyant l'Òscar a la millor pel·lícula i al millor director.
Wallace debutà com a director amb L'home de la màscara de ferro el 1998, amb un repartiment estel·lar: Leonardo DiCaprio, John Malkovich, Gabriel Byrne, Jeremy Irons i Gérard Depardieu. Poc després escrigué el guió per a Pearl Harbor (2001), dirigida per Michael Bay amb Ben Affleck, Josh Hartnett i Kate Beckinsale.
L'any següent dirigí la seva segona pel·lícula com a director, segona col·laboració amb Mel Gibson, la pel·lícula bèl·lica We Were Soldiers (2002).

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Director | Productor | Escriptor | Actor | Notes |
| 1995 | Braveheart | | | X | | Guanyador—Writers Guild of America Award |
| 1995 | Braveheart | | | X | | Nominat—Academy Award for Best Original Screenplay |
| 1995 | Braveheart | | | X | | Nominat—Golden Globe Award for Best Screenplay |
| 1996 | Dark Angel | | | X | | Telefilm |
| 1998 | L'home de la màscara de ferro (The Man in the Iron Mask) | X | X | X | | |
| 2001 | Pearl Harbor | | X | X | | Nominat—Razzie |
| 2002 | Quan érem soldats (We Were Soldiers) | X | X | X | | |
| 2002 | The Rookie | | | | X | Texas Oilman |
| 2010 | Secretariat | X | | | | |
| 2014 | Heaven Is for Real | X | | X | | |
| 2016 | Hacksaw Ridge | | | X | | Filming |
# Tub ple de gas

El tub ple de gas (en anglès: gas-filled tube o gas discharge tube) és un tipus de tub electrònic constituïts per elèctrodes envoltats per un gas, aquest conjunt es disposa dins un embolcall estanc i resistent a la temperatura. Si bé el tub és normalment de vidre, els tubs més potents utilitzen la ceràmica i en versions militars, de vegades, de vidre i metall.
Les característiques elèctriques d'aquests tubs estan substancialment influenciades per la pressió i composició del gas que contenen.
Operen ionitzant el gas que permet la conducció entre els elèctrodes. La seva funció desitjada pot ser, l'arc elèctric o la Descàrrega luminescent (glow discharge).
La pressió del gas pot estar entre 0,001 i 1.000 torr; però normalment es fan servir entre 1–10 torr.
Els gasos utilitzats són l'hidrogen, deuteri, gasos nobles, vapors de mercuri, de sodi, de sofre i de molts metalls més. També aire, nitrogen i halògens i altres

## Ús

En té molts entre ells destaquen: el tiratró, el VFD, el llum de neó, l'ús com interruptor i per l'enllumenat, els rètols de neó, les làmpades fluorescents i les compactes fluorescents així com les de vapor de mercuri, de descàrrega de sodi i les làmpades halògenes són tubs plens de gas per l'enllumenat.
També serveixen com captadors com en el cas del tub Geiger-Müller que es fa servir en el comptadors Geiger per detectar i mesurar la radiació ionitzant.
Els reactors per la fusió nuclear com el Farnsworth-Hirsch Fusor són similars als tubs plens de gas en el seu funcionament.

## Vegeu també

* Tub electrònic
* Tiratró

## Referències i enllaços externs

* Pulse Power Switching Devices – An Overview (both vacuum and gas filled switching tubes) Arxivat 2011-09-17 a Wayback Machine.
* Measurement of Radiation, Gas Filled Detector Arxivat 2011-12-16 a Wayback Machine.
* Gas discharge tubes
# La Fontsanta

* Per a altres significats, vegeu «Fontsanta».
La Fontsanta és un barri de la ciutat de València, part del districte de l'Olivereta, a l'extrem occidental de la ciutat. És un barri petit que forma una L entre el carrer de Tres Forques, l'avinguda de Tres Creus, el barri de la Llum i el terme de Xirivella. Deixa al nord-oest el barri de la Llum, a l'est, el de Tres Forques i al nord, el de Soternes; al sud, hi ha el polígon industrial de Vara de Quart, i a l'oest, el terme de Xirivella. El 2008 tenia 3.723.
La fita amb el barri de la Llum és al carrer de la Casa de la Misericòrdia. Comparteix amb aquest molts serveis, tots situats però a la Fontsanta: un col·legi, un institut de FP i BUP, l'Hospital General de València i dos centres d'esport. Mentrestant, el centre comercial Gran Turia, tot i estar situat ja al terme de Xirivella, és el molt rellevant al barri per la seua importància comercial. L'esmentada Casa de la Misericòrdia, situada a l'extrem sud-oest del barri, és un nexe important d'activitats per al barri, que inclou el suara dit institut, un centre territorial de la UNED i terrenys esportius.
Este barri va ser construït per donar habitatge als damnificats de la riuada de 1957 que havien perdut la seua casa. En aquell temps, el barri estava separat del bloc urbà de la ciutat i estava envoltat d'horta i de l'Hospital General, però, amb el creixement de la ciutat, el barri arribà a formar una continuïtat urbana amb aquesta.
A pesar d'haver estar construït per a damnificats, la part més vella del barri mostra una arquitectura modèlica, ja que els edificis tenen quatre plantes i són estrets, de manera que els pisos tenen forma de quadrat i dos costats oposats donen directament al carrer, cosa que fa que tinguen molta llum natural. A més, entre els edificis hi ha jardins, amb la qual cosa el barri té un percentatge de superfície enjardinada molt superior a la resta de la ciutat, a pesar que els jardins estan molt descuidats pels serveis municipals.

## Transport

La Fontsanta és vinculada amb la Ronda Sud de València i amb la V-30 o autovia de circumval·lació, que voreja el riu fins a la mar.
El barri és servit per les línies 70, 71, 73 i 81 i el nitbús N5 de l'EMT de València. També té molt prop l'estació de metro Nou d'Octubre, per la qual passen les línies 3 i 5.

## Referències

* 1 2 Oficina d'estadística València

## Enllaços externs

* Plànol de La Fontsanta a la web de l'Ajuntament de València
# Un somni en un somni

"Un somni en un somni" és un poema escrit per Edgar Allan Poe, publicat per primera vegada al 1849. El poema costa de 24 versos, dividits en dues estrofes. Qüestiona la forma en què un pot distingir la realitat de la fantasia, i pregunta al final, "¿No és per ventura tot el que veiem només un somni en un somni?"

## Anàlisi

"Un somni en somni" reflecteix els sentiments de Poe respecte a la vida en aquesta època, dramatitzant la seua confusió en veure com totes les coses importants de la seua vida s'esfumaven. Adonar-se que ni tan sols podia conservar un gra d'arena el duu a preguntar-se al final que si no era tot simplement un somni.
El poema fa referència a l'"arena daurada", una imatge derivada del descobriment d'or a Califòrnia al 1848. També es pot interpretar a l'"arena daurada" com una al·lusió a les persones que Poe estimava, i que s'esfumaven inevitablement a causa de la mort (el buit despietat), sense importar quant s'esforcés l'autor per mantenir-les al seu costat.

## Publicació

El poema es publicà per primera vegada el 31 de març de 1849, en el diari de Boston, Flag of Our Union. El mateix periòdic publicà dues setmanes després el conte de Poe Hop-Frog. Al mes següent, l'amo del diari, Frederick Gleason, anuncià que no pagaria més per articles o poemes publicats en el seu periòdic.

## Referències

* 1 2 Silverman, Kenneth. Edgar A. Poe: Mournful and Never-ending Remembrance. New York: Harper Perennial, 1991. p. 402 ISBN 0-06-092331-8
* 1 2 Sova, Dawn B. Edgar Allan Poe: A to Z. New York: Checkmark Books, 2001: 73. ISBN 0-8160-4161-X
# Randallstown

Randallstown és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 30.870 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Randallstown tenia 30.870 habitants, 11.379 habitatges, i 8.147 famílies. La densitat de població era de 1.157,2 habitants per km².
Dels 11.379 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 17,6% dones solteres, i en un 28,4% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.686 $ i la renda mediana per família de 66.089 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.455 $ mentre que les dones 36.020 $. La renda per capita de la població era de 24.059 $. Entorn del 4,2% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Randallstown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Randallstown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Trípoli (desambiguació)

«Trípoli o Trípolis» té aquests significats:
* Toponímia:
** Tripoli (Iowa) població dels Estats Units a l'estat d'Iowa
** Trípoli (Grècia), ciutat de Grècia, capital del nomós de l'Arcàdia i de la regió del Peloponès
** Trípoli (Líbia), capital de Líbia
** Trípoli (Líban) ciutat del Líban, capital d'un comtat a l'edat mitjana
** Trípolis (Turquia), antiga ciutat de Frígia
** Comtat de Trípoli, comtat medieval creat pels croats al Líban
* Organitzacions: Trípoli Sporting Club, club libanès de futbol de la ciutat de Trípoli
# La Ribereta (Lladurs)

La Ribereta és una masia situada al poble de Lladurs, al municipi del mateix nom, al Solsonès, documentada des del segle xviii.

## Enllaços externs

   * Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95.
# Amílcar Barbuy

Amílcar Barbuy (Rio das Pedras, 29 de març, 1893 - São Paulo, 24 d'agost, 1965) fou un futbolista brasiler de les dècades de 1910 i 1920, posteriorment entrenador de futbol.

## Trajectòria

Juntament amb Neco, Amílcar fou un dels primers gran ídols del Sport Club Corinthians Paulista i del Sociedade Esportiva Palmeiras. Provenia d'immigrants italians. La seva família estigué lligada a l'Sport Club Corinthians Paulista des de la fundació del club el 1910. Fou capità del club. El 1917 canvià la seva posició de davanter per la de centrecampista, on es consagrà definitivament. El 1923 fitxà per la Sociedade Esportiva Palestra Itália (actual Palmeiras). També jugà al Lazio, on fou jugador-entrenador. També dirigí el Corinthians, entre altres clubs.
Amb la selecció del Brasil hi jugà 19 partits (10 victòries, 5 empats i 4 derrotes), i hi va fer 4 gols.
Un carrer del Parque São Domingos a São Paulo duu el seu nom.

## Palmarès
### Corinthians

* Campionat paulista: 1914, 1916, 1922, 1923

## Referències

* ↑ «O Craque disse e eu anotei - Amilcar Barbuy Filho». Arxivat de l'original el 2014-01-07. [Consulta: 1r juny 2014].
* ↑ «Amílcar Barbuy». CBF. [Consulta: 20 maig 2014].

## Enllaços externs

* Amílcar Barbuy Arxivat 2014-01-07 a Wayback Machine.
* PeleNet - Amílcar Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine.
# Manuel Gaspar Haro

Manuel Gaspar Haro (nascut el 3 de febrer de 1981 a Màlaga) és un exfutbolista andalús que jugava com a lateral dret.

## Carrera de club

Nascut a Màlaga, Andalusia, Gaspar va començar a jugar al planter del Màlaga CF, a l'Atlético Malagueño; posteriorment es va estar dures temporades a Segona Divisió amb un altre equip de la reguió, la UD Almería, i fou nomenat millor lateral dret de la temporada 2005–06.
Va fitxar pel Llevant UE en el retorn d'aquest equip a La Liga la temporada 2006–07. Hi va aparèixer escadusserament durant dues temporades, i va patir el descens a segona amb el club immers en una situació financera precària.
Gaspar va tornar a Màlaga el juliol de 2008, essent pràcticament absent de les alineacions durant la major part de la temporada però va ser molt utilitzat en els últims mesos. Va tornar a aparèixer regularment a la 2009–10, principalment a causa de les lesions dels seus companys d'equip; no obstant això, el 3 d'abril de 2010, es va anunciar que es perdria la resta de la temporada a causa d'un apèndix inflamat, que va ser operat i eliminat amb èxit.
Gaspar va continuar sent exclusivament suplent a la temporada 2010–11, tant per Jesualdo Ferreira com pel seu successor Manuel Pellegrini. El 4 de juliol de 2011, amb 30 anys, va deixar el Màlaga i va tornar a la segona categoria, incorporant-se al FC Cartagena.
Després d'una etapa modesta a la Primera divisió xipriota, Gaspar va signar amb el CD El Palo de la Segona Divisió B. L'any 2014, encara com a jugador en actiu, va tornar a Màlaga com a secretari tècnic.

## Referències

* ↑ Guirao Martínez, Sebastián. «Leyendas rojiblancas: Manolo» (en castellà). Vavel, 17-05-2013. [Consulta: 23 febrer 2018].
* ↑ «Fútbol.– El nuevo fichaje del Levante Manolo Gaspar desea "empezar ya los entrenamientos"» (en castellà). Europa Press, 03-07-2006. [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Manolo Gaspar: "Jugar ahora mismo es una gozada"» (en castellà). Málaga CF, 15-01-2009. [Consulta: 29 gener 2016].
* ↑ «Manolo Gaspar, operado de apendicitis» (en castellà). Málaga CF, 03-04-2010. [Consulta: 29 gener 2016].
* ↑ «Pellegrini no da con la tecla» (en castellà). , 28-02-2011 [Consulta: 29 gener 2016].
* ↑ «Manolo Gaspar deja el Málaga CF y firma con el FC Cartagena» (en castellà). Málaga CF, 04-07-2011. [Consulta: 23 febrer 2018].
* ↑ Fernández, Fernando. «El Palo ficha a Manolo Gaspar» (en castellà). Vavel, 17-08-2013. [Consulta: 23 febrer 2018].
* ↑ «El club incorpora a Manolo Gaspar a su secretaría técnica» (en castellà). Málaga CF, 14-08-2014. [Consulta: 23 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Manuel Gaspar Haro a BDFutbol
* Manuel Gaspar Haro a La Preferente (castellà)
* Manuel Gaspar Haro, Fitxa a Soccerway
# Saint-Benoît-des-Ombres

Saint-Benoît-des-Ombres és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 108 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Benoît-des-Ombres era de 108 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 63 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família, 14 eren segones residències i 1 estava desocupat. 62 eren cases i 1 era un apartament. Dels 48 habitatges principals, 41 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien dues cambres, 10 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 38 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 24 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Benoît-des-Ombres el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 71 persones, 50 eren actives i 21 eren inactives. De les 50 persones actives 41 estaven ocupades (23 homes i 18 dones) i 10 estaven aturades (3 homes i 7 dones). De les 21 persones inactives 10 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Saint-Benoît-des-Ombres hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Benoît-des-Ombres a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Benoît-des-Ombres a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Montserrat Pujol Vila

Montserrat Pujol Vila (Castelldefels, Baix Llobregat, 1962) és una exjugadora d’handbol catalana.
Extrem, s'inicià a la pràctica de l'handbol al col·legi Sant Ferran de Castelldefels. Formà part des de la seva fundació del Rancho Castelldefels, amb el qual assolí l'ascens a la Primera Divisió espanyola la temporada 1978-79. També es proclamà campiona de la Copa de la Reina (1980) i aconseguí dos subcampionat de Lliga (1979-80, 1980-81). Fou internacional amb la selecció espanyola en dues ocasiona i es retirà el 1988.

## Referències

* ↑ «Montserrat Pujol Vila». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Landa, Angel. «15-11: ¡El Rancho ganó la Copa de la Reina!». El Mundo Deportivo, 23-06-1980. [Consulta: 3 juny 2019].
# Unió del Rajasthan

La Unió del Rajasthan o Estats Units del Rajasthan fou una entitat administrativa de l'Índia independent formada el 25 de març de 1948 amb diversos estats de Rajputana: Banswara, Bundi, Dungarpur, Jhalawar, Kishangarh, Pratapgarh, Shahpura, Tonk i Kotah). Mewar (Udaipur) va demanar el seu ingrés a la unió el dia 28 de març i li fou acceptada. La unió va existir uns anys, fins al 30 de març de 1949 quan hi van ingressar els grans estats de Rajputana.

## Referències

* ↑ Criminal Justice India Series (en anglès). National University of Juridical Sciences, 2005, p. 5. ISBN 8177648179.

## Vegeu també

* Gran Rajasthan.

## Enllaços externs

* Worldstatesmen