OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Rupit

Can Rupit és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situat al costat dret del carrer Girona. La façana, de dues crugies, és arrebossada i pintada de color ocre-crema excepte la planta baixa i els emmarcaments de pedra d'algunes obertures.
La planta baixa consta d'un portal i d'una finestra. Ambdues són emmarcades de grans blocs de pedra sorrenca, tenen les llindes monolítiques i motllures als angles d'obertura. La finestra té a sobre un arc de descàrrega fet de pedres sense desbastar.
El primer pis conté dues finestres, una d'obra de rajola i ciment i l'altra emmarcada de pedra i de llinda monolítica. Ala llinda de la finestra hi ha, gravada, la data de 1741, una creu (+) i el nom abreviat de FRANch IALABTRE (Francesc Jalabert), possiblement el propietari o encomanador de la casa.
El segon pis consta de dues finestres d'obra i el ràfec està format per tres fileres, dues de rajola plana i una de teula entre elles.

## Història

Casa originària del segle xviii (1741) amb reformes i ampliacions durant els segles posteriors, XIX i XX.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Rupit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Can Rué (Falset)

Can Rué és una obra de Falset (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, bastit de maçoneria i obra arrebossada i pintada. Consta de planta baixa i dos pisos. La coberta és una teulada de doble vessant. A la façana s'obren dues portes a la planta baixa, un balcó al primer pis i dos al segon. L'element més interessant el constitueix la porta, dovellada i de llinda recta, decorada amb dos permòdols amb volutes. Al centre hi apareix la inscripció IHS i la data 1599.

## Referències

* ↑ «Can Rué». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Cantó de Marsella Nòstra Dama Limit

El cantó de Marsella Nòstra Dama Limit és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. És format per part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega tot o part dels següents barris de Marsella:
* Les Aygalades
* Les Borels
* La Delorme
* Saint-Antoine
* Notre-Dame Limite
* Saint-Joseph
* Kalliste
* La Savine
* La Granière
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-2008 | Joël Dutto | PCF |
| 2008- | Rebia Benarioua | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Marsella Lei Grands Carmes

El cantó de Marsella Lei Grands Carmes és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. És format per part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega els següents barris de Marsella:
* Arenc
* Belsunce
* Les Grands Carmes
* Hôtel de Ville
* Le Panier
* La Joliette
* Euroméditerranée
* Port Vell
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1982 | Jean-François Guérini | SFIO, després PS |
| 1982- | Jean-Noël Guérini | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Canthidermis macrolepis

Canthidermis macrolepis és un peix teleosti de la família dels balístids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 60 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del Mar Roig fins al Golf d'Oman.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Cargolet de Santa Marta

El cargolet de Santa Marta (Troglodytes monticola) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc a la Sierra Nevada de Santa Marta, al nord-est de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Cargolet de Santa Marta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Cargolet de Sinaloa

El cargolet de Sinaloa (Thryophilus sinaloa) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).
Habita els boscos clars, matollars i manglars pel vessant del Pacífic, des de sud-est de Sonora i sud-oest de Chihuahua cap al sud fins l'extrem occidental de l'estat d'Oaxaca.

## Referències

* ↑ «Cargolet de Sinaloa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2/12/2021(català)
# Cantó de Poitiers-3

El cantó de Poitiers-3 és un cantó francès del departament de la Viena, situat al districte de Poitiers. Compta amb 1 municipi i part del de Poitiers.

## Municipis

* Mignaloux-Beauvoir
* Poitiers (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-2008 | Jacques Grandon | CD, després UDF-CDS |
| 2008- | Michel Touchard | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Poligny

El cantó de Poligny és un cantó francès del departament del Jura, situat al districte de Lons-le-Saunier. Té 28 municipis i el cap és Poligny.

## Municipis

| Abergement-le-Petit Aumont Barretaine Bersaillin Besain Biefmorin Bonnefontaine Brainans Buvilly Chamole Champrougier Le Chateley Chaussenans Chemenot | Colonne Fay-en-Montagne Grozon Miéry Molain Montholier Neuvilley Oussières Picarreau Plasne Poligny Tourmont Vaux-sur-Poligny Villers-les-Bois |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Loye | Radical |
| 1951-1976 | M. Landry | Divers droite, després CDP |
| 1976-1982 | M. Girod | PS |
| 1982-2001 | Michel Meunier | RPR |
| 2001- | Jean-François Gaillard | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cargolet blanc-i-rogenc

El cargolet blanc-i-rogenc (Thryophilus rufalbus) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita sotabosc, clars, matolls i vegetació de ribera de les terres baixes des del sud-oest de Chiapas i Guatemala, cap al sud per Nicaragua, fins l'oest de Panamà, nord-est i est de Colòmbia i oest i nord de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Cargolet blanc-i-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2/12/2021(català)
# Cargolet capblanc

El cargolet capblanc(Campylorhynchus albobrunneus) és una espècie d'ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae) que habita boscos poc densos de Panamà i oest de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Cargolet capblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 5/12/2021 (català)
# Carl Seydel

Carl Seydel (Dresden, 14 de desembre de 1879 - Múnic, 7 d'agost de 1947), fou un tenor alemany.
Teòleg de formació, va debutar com a cantant el 1901 després de rebre classes particulars d'Emil Pinks a Leipzig. No seria fins anys després, però, que es dedicaria professionalment a la música, amb actuacions al Hoftheater d'Altenburg (1907- 1910) i al Gran Teatre del Liceu de Barcelona (1927 - 1939) interpretant Mime a l'òpera wagneriana de Siegfried, entre d'altres. Posteriorment, exercí de professor a Múnic.

## Cronologia d'algunes aparicions

* 1907-1910 Teatre de la Cort d'Altenburg
* 1910-1917 Teatre de la Cort de Hannover
* 1917-1920 Teatre de la Cort de Karlsruhe
* 1920 Òpera Estatal de Múnic
* 1927-1930 Barcelona Gran Teatre del Liceu

### Estrenes de l'òpera Òpera estatal de Múnic

* 15 de novembre de 1924 Don Gil von den grünen Hosen (Walter Braunfels)
* 21 d'abril de 1927 Das Himmelskleid (Ermanno Wolf-Ferrari)
* 5 de febrer de 1939 The Moon (Carl Orff)
* 19 de desembre de 1930 Die Gespenstersonate (Julius Weismann)
* 28 d'octubre de 1942 Capriccio (Richard Strauss)

## Enregistraments

* Àlbum de la història de l'òpera de Múnic (2006).
* Vas cantar al Prince Regent Theatre = 100 anys d'aniversari (9 de setembre de 2006)

## Referències

* ↑ https://www.bmlo.lmu.de/s1369
* 1 2 3 https://forgottenoperasingers.blogspot.com/2015/07/carl-seydel-tenor.html
# Casa a Vilanova d'Espoia

La Casa a Vilanova d'Espoia és una obra de la Torre de Claramunt (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'estructura d'aquesta casa ens confon amb la de les cases que té al costat. És construïda en pedra, el sostre de teules. Portal i finestres estan adovellats amb pedra turó. L'entrada de la casa es un portal adovellat d'arc rebaixat.

## Història

És dels segles XVI-XVII, un xic posterior a la casa fortificada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa a Vilanova d'Espoia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Casa a l'avinguda Alt Empordà, 1 (Bàscara)

La Casa a l'avinguda Alt Empordà, 1 és una obra de Bàscara (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Bàscara, a l'extrem sud-est del terme.
Edifici aïllat de planta quadrada, amb la coberta de teula de quatre vessants, envoltat de jardí. Està distribuït en planta baixa i pis, i presenta un petit cos adossat a la banda de llevant, format per un porxo a la planta baixa i una terrassa al pis, delimitada amb una barana d'obra. Les obertures de l'edifici són, en general, rectangulars i amb els emmarcaments arrebossats i decorats amb aplics decoratius als extrems. A la façana principal hi ha el portal d'accés i dues finestres enreixades als costats, mentre que al pis són tres finestres balconeres. Damunt de l'obertura central hi ha un plafó decoratiu amb la data 1939 i dues inicials il·legibles. Una motllura bastida amb maons ressegueix la divisòria entre les dues plantes. La façana està rematada amb un ràfec dentat de maó. De la façana de ponent destaca un portal d'arc rebaixat, amb el mateix emmarcament que la resta d'obertures.
La construcció està arrebossada i pintada de blanc.

## Referències

* 1 2 3 «Casa a l'avinguda Alt Empordà, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Casa Olivella

La Casa Olivella i Ràfols és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.
És una casa entre mitgeres i tres crugies. Consta de planta baixa i un pis, amb golfes i terrat. La planta baixa presenta una porta central i dues finestres, una a cada banda, d'arc de mig punt i amb unes reixes molt interessants. Al pis superior s'obren tres balcons motllurats. Edifici d'arquitectura eclèctica.
A una de les reixes de la planta baixa de l'edifici apareix la data de 1885, probablement la de la construcció de la casa. El 1899 apareix documentada l'obra d'ampliació d'un pis, encarregada per Josep Olivella i dirigida per l'arquitecte Santiago Güell i Grau (el projecte es conserva a l'arxiu de l'Ajuntament de Vilafranca). Es va presentar el 26 d'abril i va ser aprovada el 3 de març.

## Referències

* 1 2 «Casa Olivella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Casa Olivella i Ràfols, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa Oliveras

La Casa Oliveras és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici situat en la confluència dels carrers General Prim i Cort. És una casa entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos sota terrat. Hi ha una tribuna a cada façana. L'edifici presenta una ordenació compositiva i uns elements característics de l'arquitectura noucentista.

## Història

La Casa Oliveras, el nom de la qual és el del seu primer propietari, Francesc Oliveras i Romeu, va ser construïda el 1925 d'acord amb el projecte de Santiago Güell i Grau, conservat encara a l'arxiu municipal de Vilafranca. El 1978 es va reformar la planta baixa, sense cap criteri de respecte de l'obra de Güell. Posteriorment va ser ocupada per la Caixa d'Estalvis del Penedès.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Oliveras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].
# Casa Oleguer Juncosa

La Casa Oleguer Juncosa és un edifici situat als carrers de les Heures i d'en Rauric de Barcelona. Com que no està catalogat, li correspon la categoria D (bé d'interès documental), atorgada per defecte a tots els edificis del districte de Ciutat Vella.

## Història i descripció

A finals del 1861, el xocolater Oleguer Juncosa i Arús va demanar permís per a reconstruir les cases del carrer d'en Rauric, 18 i de les Heures, 4-6, segons el projecte de l'arquitecte Josep Simó i Fontcuberta, i posteriorment, la del carrer d'en Rauric, 16 i de les Heures, 8-10. Als baixos i soterrani es va instal·lar un cafè i una sala de billar, regentats pel mateix Juncosa, i més tard per Frederic Besacier.
El 12 de febrer del 1863 s'hi va inaugurar la Fonda de Catalunya, que el 25 de febrer del 1892 va passar a ser regentada pels germans Dellassetti. En aquesta època, el propietari de la finca era el comerciant Joan Sanpera i Torras, que el 1894 va demanar permís per a col·locar persianes metàl·liques enrotllables a les portes de la planta baixa.
Tal com ho testimonia una placa commemorattiva, entre 1881 i 1888 hi hagué la seu del diari La Vanguardia, succeït per la impremta dels germans Fiol.
El 1982, es va instal·lar al lloc del cafè la sala musical Sidecar, regentada per Roberto Tierz. Aquest es va jubilar el 2024 i va traspassar el local, reobert pels nous propietaris com a Club Sauvage.

## Referències

* ↑ «Fitxa 0 de Ciutat Vella». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Olegario Juncosa. Rauric 18 i Heures 4 i 6. Enderrocar i reconstruir un edifici de planta baixa i quatre pisos més les golfes». Q127 Foment 1229 bis C. AMCB, 04-12-1861.
* ↑ Cabana, 1992.
* ↑ Anuario-Riera, 1896.
* ↑ Diario de Barcelona (edición mañana), 12-02-1863, p. 1436.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 42 (anuncis).
* ↑ El Diluvio (edición mañana), 26-10-1892, p. 9297.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 68, 270, 321.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 380.
* ↑ «Juan Sanpera i Torres. Heures 4 i 6. Obres interiors a les botigues». Q127 Foment 420 V. AMCB, 06-11-1894.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 81, 278.
* ↑ Cruz, Nando «Sidecar, la sala de conciertos decana de Barcelona, será una coctelería con actuaciones». elDiario.es, 13-12-2023.
* ↑ Serra, Jana «Club Sauvage». TimeOut, 29-08-2024.

## Bibliografia

* Cabana, Francesc «Els Juncosa xocolaters». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Enciclopèdia Catalana, 1992.
# Carsoli

Carsoli és una comune italiana de la província de L'Aquila, regió dels Abruços, amb 5481 habitants.
Brittoli limita amb els municipis de: Collalto Sabino, Nespolo, Oricola, Pereto, Pescorocchiano, Sante Marie, Tagliacozzo, Turania i Vivaro Romano.

## Enllaços externs

* web oficial de Carsoli (en italià)
# Carrer del Camí Reial

El Carrer del Camí Reial és una obra de Sant Joan de Mollet (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un carrer de ocupa l'antic Camí Reial al seu pas per Sant Joan de Mollet. Es tracta d'un conjunt d'habitatges entre mitgeres que ocupen les dues bandes de carrer. La façana del carrer que dona a sud presenta un major unitat tipològica. En general són edificis de planta baixa i pis, amb una estructura de tres crugies i accés central. La planta baixa és coberta amb volta i a la façana hi ha un petit balcó sobre la porta principal, aquesta té forma d'arc rebaixat. La façana que dona a nord és menys unitària i té algunes edificacions de construcció més antiga.
Per aquest carrer hi passava el traçat de l'antic Camí Reial de Girona a Palamós. Amb l'actual traçat de la carretera aquest sector ha quedat sensiblement marginat. Recentment s'estan fent algunes construccions que deterioren el conjunt.

## Referències

* 1 2 «Carrer del Camí Reial». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Casa Cintet d'Alins

La Casa Cintet d'Alins és una obra d'Alins (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casa formada per diverses dependències cobertes per immensos llosats, al voltant d'una era. La part d'habitatge presenta una façana (la principal) a l'era i una altra al carrer. En aquesta última en la part inferior hi ha dues arcades de mig punt encegades i al nivell del primer pis una porta a la qual s'accedia per una escala de la qual sols es conserva l'arrencament. A la façana principal, ben assolellada, s'obren la major part de finestres i balcons de la casa així com la porta principal. Enfront d'aquesta, a l'altre costat de pati existeix un paller, a la base del qual s'obre un porxo amb dues grans arcades de mig punt que arrenquen directament del sòl; avui una és totalment encegada i l'altre en part.

## Referències

* ↑ «Casa Cintet d'Alins». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Casa Conilla

La Casa Conilla és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Unitat familiar agrícola; ramadera, formada per casa, paller (part posterior) i era. La casa té tres pisos d'alçada i és d'estructura molt regular. El paller és de pedra amb coberta a doble vessant (part posterior de la casa). Malgrat tractar-se d'una unitat tipològica no apareix aïllada sinó que pràcticament confronta amb una altra edificació.

## Referències

* ↑ «Casa Conilla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Casa del Pla d'Erols

La Casa del Pla d'Erols és una obra de Guardiola de Berguedà (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de tipus tradicional, estructurada en planta baixa i dos pisos superiors amb parament de pedra sense treballar i coberta a dues aigües amb teula àrab i el carener perpendicular a la façana principal. Les obertures són allindades i distribuïdes de forma regular a la façana, atorgant així cert caràcter d'homogeneïtat al conjunt. Té algun edifici annex de característiques similars que s'usava com a pallissa. Està situada a uns 1500m d'alçada, en uns plans en altells oberts a dos sectors amb amplies panoràmiques, tradicional lloc de pastures.

## Història

El primer cop que tenim notícia del lloc d'Erol és al 983. No tenim notícies explíctites d'aquest edifici però al 1295 una cita fa referència a alguns dels masos de la població de St. Vicenç d'Erols.
Actualment la masia ja no es fa servir com a habitatge sinó que se l'hi donen usos agrícoles, accelerant d'aquesta manera el seu procés de degradació.

## Referències

* 1 2 3 «Casa del Pla d'Erols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Castellà de Bolívia

Lingüística castellana :
Dialectes
Divisió dialectal del castellà-espanyol
EUROPEU
a) Castellà septentrional
   1. Castellà aragonès
   2. Castellà català
   3. Castellà valencià
   4. Castellà burgalès (Desaparegut)
b) Castellà meridional
   1. Castellà andalús
        1. Andalús cecejat
        2. Andalús sesejat
   2. Castellà murcià
AFRICÀ
a) Castellà canari
b) Castellà sahrauí
c) Castellà equatoguineà
ASIÀTIC
a) Castellà filipí
NORD-AMERICÀ
a) Castellà mexicà
b) Castellà estatunidenc
   1. Castellà noumexicà
c) Castellà caribeny
d) Castellà centreamericà
SUD-AMERICÀ
a) Castellà de terres altes
   1. Castellà colombià
   2. Castellà veneçolà
   3. Castellà equatorià
   4. Castellà peruà
   5. Castellà bolivià
b) Castellà riuplatenc
   1. Castellà paraguaià
   2. Castellà argentí
   3. Castellà uruguaià
c) Castellà xilè
DIALECTES NO CLASSIFICATS
a) Lunfardo
b) Llanito
c) Spanglish
d) Catanyol
e) Portunyol
LLENGÜES DERIVADES
a) Judeocastellà
a) Chavacano
b) Papiament :
GramàticaAccentuació
Alfabet
Conjugació verbal
Verbs irregulars
Ortologia
Ortografia
Fonètica
Llista de falsos amics del català amb el castellà :
LiteraturaMio Cid
Gonzalo de Berceo
Joan Manuel de Castella
Garcilaso de la Vega
Miguel de Cervantes - Don Quixot
Calderón de la Barca
Quevedo
Gaspar Melchor de Jovellanos
Benito Pérez Galdós :
HistòriaSegle XIII - xv: Mester de Clerecia
Segle XVII: Segle d'or espanyol
Segle XIX: Generació del 98
Segle XX: Generació del 27 :
InstitucionsReal Academia Española
Institut Cervantes
Asociación de Academias de la Lengua Española :
El castellà de Bolívia és una varietat de dialectes de la llengua castellana parlada a Bolívia amb diferents accents regionals, sobretot per la presència de trets fonètics, fonològics i lèxics propis de les llengües ameríndies amb les quals es troba en contacte habitual.
A la zona alta del país la llengua s'assembla més al peruà dels Andes i al castellà equatorià com a resultat de la descendència comuna dels pobles de l'Imperi Inca. D'altra banda, els departaments orientals de Santa Cruz, Beni, Pando i Tarija parlen un dialecte que s'acosta més al riuplatenc.

## Referències

* ↑ Palacios Alcaine, Azucena; Calvo-Pérez, Julio. El español en América: contactos lingüísticos en Hispanoamérica (en castellà). Editorial Ariel, 2008, p.241-232. ISBN 8434482754.
* ↑ Llengües de Bolívia a ethnologue.com (castellà)
* ↑ El Castellano de Santa Cruz, per Germán Coimbra Sanz, 1992
# Marià Urdiain i Asquerino

Marià Urdiain i Asquerino (Reus, Baix Camp, 5 de maig de 1889 - Madrid, 5 de desembre de 1957) fou un actor de teatre i cinema català. Va ser conegut amb el nom artístic de Mariano Asquerino, nom que passaria a la seva filla, la també actriu María Asquerino. El seu pare Cándido Urdiain Ros era un militar nascut a Arbeiza, Navarra destinat a les casernes de Reus i la seva mare Sofia Asquerino i Germán natural de València.
Va començar a treballar al Teatro Español de Madrid el 1909. Va tenir un gran èxit i va realitzar 7 gires per l'Amèrica del Sud i per l'estat espanyol. Va estar unit sentimentalment cap els anys 1923-1926 amb l'actriu Eloísa Muro i Loza, amb la que va tenir una filla, María Asquerino, encara que no es van casar. A partir de 1932 treballava a la companyia de la actriu Irene López Heredia, que passà a anomenar-se Asquerino-López Heredia.
L'any 1948 fou premiat pel Circulo de Bellas Artes amb la 'Medalla d'or' al millor intèrpret masculí.
És considerat un dels grans actors espanyols del segle xx.

## Filmografia

Va participar en les pel·lícules :
* Historias de Madrid (1958)
* Los ases buscan la paz (1955)
* Cómicos (1954)
* Aventuras del barbero de Sevilla (1954)
* La noche del sábado (1950)
* De mujer a mujer (1950)
* La duquesa de Benamejí (1949)
* Filigrana (1949)
* Llegada de noche (1949)
* La fiesta sigue (1948) .... Marqués
* La princesa de los ursinos (1947) .... Torcy
* Eugenia de Montijo (1944) .... Napoleón II
* Noche fantástica (1943)
* Rosas de otoño (1943)
* Doce hombres y una mujer (1934)
* La muñeca rota (1927)
* Mancha que limpia (1924)
* La madona de las rosas (1919)
* El rey de la serranía (1918)
* La tía de Pancho (1918)
* La dicha ajena (1917)
* Culpas ajenas (1916)
* El beso fatal (1916)

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 657.
* ↑ «Baptismes. Llibre XLII (1887-1890). Pàg.170. Imatge 347». A.H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere, apòstol., 05-05-1889. [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ Diccionario del teatro
* ↑ Llista de pel·lícules segons IMDb
# Cogombret

«Cogombret» té aquests significats:
* Varietat menuda del cogombre (Cucumis sativus) utilitzada normalment per confitar.
* Cogombre amarg, (Ecballium elaterium)
# Estádio dos Arcos

L'Estádio dos Arcos és un estadi polivalent a Vila do Conde, Portugal. S'utilitza principalment per als partits de futbol del club de la Primeira Liga Rio Ave. L'estadi té capacitat per a 12.815 persones i es va construir l'any 1985.

## Referències

* ↑ «História do RAFC e Instalações». rioave-fc.pt. Arxivat de l'original el 27 gener 2013. [Consulta: 11 febrer 2013].

## Enllaços externs

* http://www.rioave-fc.pt