OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Protozoologia

La protozoologia és l'estudi dels protozous en el sentit de la taxonomia de Linnaeus, els protists similars a animals (és a dir amb motilitat i heteròtrofs). Són objecte de la protozoologia tots els organismes eucariotes (amb nucli cel·lular) generalment unicel·lulars que no realitzen la fotosíntesi (heteròtrofs) i amb locomoció pròpia ja sigui per moviment ameboide (canviant la forma del cos) o sigui utilitzant cilis o flagels agrupats en l'embrancament Protozoa del regne Animalia. Aquest terme es fa servir des que han millorat els coneixements de les relacions evolutives dels eucariotes. Aquesta disciplina va començar a la segona meitat del segle xvii quan Antonie van Leeuwenhoek va observar els primers protozous a través del seu microscopi.

## Enllaços externs

* The Society of Protozoologists Arxivat 2009-08-03 a Wayback Machine.
* Protozoologia en la medicina.
# Krasnoznàmenka

«Krasnoznàmenka» té aquests significats:
* Krasnoznàmenka (Leningrad), localitat de l'óblast de Leningrad, a Rússia
* Krasnoznàmianka (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
# Pere Auradell

Pere Auradell és el nom dels següents personatges:
* Pere Auradell i Ribas (1919 – 2005), motociclista guardonat amb la medalla d'or de la Generalitat de Catalunya com a Forjador de la Història Esportiva de Catalunya.
* Pere Auradell i Gamell (Girona, 1953), motociclista i automobilista fill de Pere Auradell i Ribas.
# Kalophrynus palmatissimus

Kalophrynus palmatissimus és una espècie de granota que viu a Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Yaakob, N., Sukumaran, J. & Tzi Ming, L. 2004. Kalophrynus palmatissimus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Sant Martí de Ballmoll

Sant Martí de Ballmoll, o de la Torre de Cabdella és una església romànica situada en el terme municipal de la Torre de Cabdella a la comarca del Pallars Jussà, dins del seu terme original.
Sembla que fou església parroquial d'un poblament dispers, de caràcter rural. Se'n tenen notícies des del 996, i està força documentada al llarg dels segles següents, amb el topònim grafiat de diverses maneres: Bavamoll, Baamol, etc. Tanmateix, també apareix lligada al monestir de Santa Maria de Lavaix, cosa que podria explicar la magnitud de l'església que sembla endevinar-se en les restes actualment conservades: podria tractar-se d'un edifici de caràcter monacal.
Es tracta d'una església poc típica per les dimensions, poc proporcionades. És d'una sola nau, però molt alta, que, vista des de l'exterior, fa la sensació que es tracta d'un campanar. Està coberta per una teulada a un sol vessant, feta amb lloses de llicorella del país. Al costat de llevant, com és habitual en el romànic, hi ha un absis que, atès l'aspecte de la nau, sembla petit. Ornamentat amb un fris de dents de serra sota de les quals hi ha vuit arcuacions llombardes sense lesenes. Al centre de l'absis s'obre una finestra de doble esqueixada.
La porta és a la façana de ponent; està formada per un doble arc en degradació, i al seu damunt hi ha una petita cornisa feta de lloses planes. Al mur nord es veu una porta tapiada.
Aquest conjunt és del segle xi, com permeten veure les formes constructives i l'aparell constructiu, però tot fa veure que es tracta de les restes, refetes ja en època romànica, d'un edifici anterior, de força més volum. Podria tractar-se d'un edifici enrunat per una riuada, del qual es reaprofità la part més sòlida: la base del campanar, reconvertida en nau del temple.
Diversos detalls constructius permeten veure que pels costats est i sud, l'obra romànica correspon a un exterior, però els costats oest i nord semblen correspondre a una part que tenia continuïtat; per tant, el conservat seria l'absidiola sud i la base del campanar, que podria haver estat el braç sud del transsepte. Segons aquesta interpretació, hi faltarien la nau central, el braç nord del transsepte i els absis major o central i septentrional.

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa i ROIG I DEULOFEU, Albert. "Sant Martí de la Torre de Cabdella (abans de Ballmoll)". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# De doctrina Christiana

De doctrina Christiana és una obra escrita per Agustí d'Hipona sobre les Escriptures, la seva exègesi i com es relaciona la teologia cristiana amb la ciència o el saber comú.

## Estructura

L'obra es divideix en quatre llibres que intenten seguir l'estructura de la retòrica clàssica. Al primer llibre analitza la natura d'allò transcendent, que és el que proporciona gaudi sense que es pugui usar (a diferència de les coses terrenals). Descriu també l'essència de la Bíblia, el que ha de guiar tota la seva interpretació posterior: l'amor.
Al segon llibre indica quin és el camí per interpretar la Bíblia per passos, tenint en compte les virtuts personals que calen per anar més enllà de determinats significats literals que poden ser "obscurs" per al lector. Al tercer llibre s'insisteix en aquesta necessitat de no prendre el sentit literal, ja que totes les Escriptures es funden en l'al·legoria.
El quart llibre, afegit més endavant, s'adreça als predicadors, que han d'explicar el missatge cristià no tenint en compte solament els consells de l'oratòria (que poden usar-se per al bé o per al mal) sinó també la saviesa interior que porta a transmetre la veritat de la doctrina cristiana. Aquesta saviesa ha d'anar acompanyada de l'exemple personal.

## Referències

* ↑ Volpi, Franco. {{{títol}}}. Herder, 2011. ISBN 978-84-254-2924-8.
* ↑ On Christian Teaching, transl. by R.P.H. Green, Oxford-Nova York: Oxford University Press, 1997, ISBN 0-19-283928-4
# Tuanake

Tuanake és un dels tres atols de les illes Raevski, a l'arxipèlag de les Tuamotu de la Polinèsia Francesa. Administrativament, depèn de Katiu, comuna associada a la comuna de Makemo.

## Geografia

Està situat a 20 km al sud-oest de Makemo i a 20 km al nord de Tepoto. És un atol circular de 7 km de diàmetre, amb una superfície emergida de 3,5 km² més 12,4 km² d'esculls. La llacuna interior, de 25,7 km², disposa d'un pas navegable.
És deshabitat i visitat ocasionalment per recol·lectar copra. L'atol és sorprenentment molt boscós.

## Història

Va ser anomenat Kiport o Touanagué pel francès Mauruc, i Reed Island o Tuinaki per l'anglès Wilkes. A principis del segle xix va ser repoblat per ordre de la reina de Tahití per fer una plantació de cocoters.

## Referències

* ↑ Dades de l'Institut de recherche pour le développement Arxivat 2012-07-28 at Archive.is
* ↑ Findlay, Alexander G. A directory for the navigation of the Pacific ocean. Londres: Laurie, 1851, pàg. 867 [Consulta: 14 febrer 2009].
# Poggiardo

Poggiardo és un municipi situat al territori de la província de Lecce, a la regió de la Pulla, (Itàlia).
Poggiardo limita amb els municipis de Giuggianello, Minervino di Lecce, Nociglia, Ortelle, San Cassiano, Sanarica, Santa Cesarea Terme, Spongano i Surano.

## Galeria

* Palazzo Guarini
* Església Matrice
* Església de San Francesco
* Església Immacolata
* Palau episcopal
# Krasnovíxersk

Krasnovíxersk (en rus: Красновишерск) és una ciutat de Rússia, es troba al territori de Perm. El 2023 tenia 14.164 habitants. Es troba al vessant occidental dels Urals, a 315 km al nord de Perm, a la vora del riu Víxera.

## Història

En l'emplaçament de l'actual ciutat, al vilatge de Vijaïkha, es construí entre 1894 i 1897 la planta siderúrgica de capital franco-rus Volga-Víxera, i el 1929 s'hi implantà també una fàbrica de cel·lulosa.
El 1926 es construí un camp per a presoners polítics, primer com una extensió del camp Sovetski, després com el centre de Vixerlag, dins del sistema de camps de treball dels gulags. L'escriptor Varlam Xalàmov fou empresonat en aquest camp de 1929 a 1931. El juny de 2007 s'erigí a la ciutat de Krasnovíxersk un monument a la memòria de Varlam Xalàmov.

## Referències

* ↑ «Recensements et estimations de la population depuis 1897». — «Office fédéral de statistiques, Recensement de la population russe de 2010». — arxiu comprimit «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2012». — arxiu comprimit «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2013».
# Pedro Contreras González

Pedro Contreras González (Madrid, 7 de gener de 1972) és un futbolista madrileny, ja retirat. Ocupava la posició de porter. Va jugar per la selecció espanyola en una ocasió.

## Biografia

Format en les categories inferiors del Reial Madrid, va debutar amb el Rayo Vallecano on va debutar en qualitat de cedit l'1 de setembre de 1996 davant el Reial Valladolid. Amb el Rayo Vallecano és titular indiscutible durant tota la temporada, al final de la qual retorna al Reial Madrid.
Al club blanc no aconsegueix la confiança dels entrenadors i passa dues temporades jugant molt poc. La temporada 1999-2000 fitxa pel Màlaga CF on es fa amb un lloc a l'onze inicial. La temporada 2002-2003 aconsegueix arribar fins als quarts de final de la Copa de la UEFA entrant en la història del club andalús com un dels millors jugadors a vestir la samarreta blanc-i-blava. Aqueixa mateixa temporada debuta amb la selecció espanyola, el 16 d'octubre de 2002 en el partit Espanya 0 - 0 Paraguai.
Un any més tard, el juny del 2003, és fitxat i presentat com a nou jugador del Reial Betis. Aconsegueix participar en un nombre considerable de partits i fer-li competència a Toni Doblas per la titularitat. Una campanya més tard es proclama campió de la Copa del Rei al costat d'una de les millors plantilles de la història del club sevillà. El rendiment i la gran competència per la porteria deixen Contreras en un segon pla i en les següents temporades és el segon i fins i tot tercer porter del Reial Betis. La temporada 2007-2008 és cedit al Cadis CF per ajudar l'equip a recuperar la primera divisió espanyola.
Malgrat que tenia ofertes per a continuar la seva carrera en clubs de Primera (Getafe) i Segona (Llevant i Rayo Vallecano), el setembre del 2008 decideix penjar les botes per agafar el càrrec d'entrenador de porters al Màlaga.

## Selecció espanyola

Va jugar per la selecció espanyola en una ocasió. Va ser seleccionat per José Antonio Camacho per a disputar el Mundial Corea-Japó 2002 amb la selecció espanyola i suplir la baixa de Santiago Cañizares, encara que no va disputar cap partit.

## Palmarès

* 1 Copa Intercontinental - Temporada 1998.
* 1 Copa d'Europa - Temporada 1997 - 1998.
* 1 Primera Divisió de fútbol - Temporada 1994 - 1995.
* 1 Supercopa de Fútbol - Temporada 1997.
* 1 Copa del Rei - Temporada 2005.
# Conchoderma

Conchoderma és un gènere de crustacis cirrípedes que conté les següents espècies:
* Conchoderma auritum (Linnaeus, 1767)
* Conchoderma hunteri (Owen, 1830)
* Conchoderma virgatum Spengler, 1789

## Notes

* ↑ L'autoritat per a Conchoderma auritum és correctament "(Linnaeus, 1767)", però sovint se cita com "(Linnaeus, 1758)"; les dades de l'espècie des de 1767 12a edició de Systema Naturae (com "Lepas aurita"), i no apareix a l'edició 10a de 1758 de Systema Naturae.

## Referències

* ↑ World Register of Marine Species - Benny K. K. Chan. «Conchoderma v. Olfers, 1817» (en anglès). WoRMS, 2012. [Consulta: 24 octubre 2012].
* ↑ Ljubimka Igić «Cirripedia of Adriatic» (PDF). Studia Marina, 24, 2, pàg. 1–168.
* ↑ «Lepas aurita». Catalogue of Life, China: 2010 Annual Checklist. Arxivat de l'original el 16 de gener 2013. [Consulta: 24 octubre 2012].
* ↑ L. S. Jennings «Revision of the Cirripedia of New Zealand» (PDF). Transactions of the New Zealand Institute, 50, 1918, pàg. 56–63.
* Marine species identification Arxivat 2015-10-04 a Wayback Machine.
# Tribonyx

Tribonyx és un gènere d'ocells de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita en Austràlia i Tasmània.

## Llista d'espècies

Segons la classificació del Handbook of the Birds of the World Alive (2017), aquest gènere està format per tres espècies vives, que tradicionalment eren incloses al gènere Gallinula:
* polla de Hodgen (Tribonyx hodgenorum).
* polla de Tasmània (Tribonyx mortierii).
* polla cama-roja (Tribonyx ventralis).
La primera d'elles no és nomenada a la classificació de l'IOC.

## Referències

* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.2). doi : 10.14344/IOC.ML.13.2.
# Poggio-Marinaccio

Poggio-Marinaccio (en cors U Poghju è Marinacciu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 16 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 33 | 44 | 38 | 31 | 22 | 16 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Augustin Pasqualini | | |
| 2008 | Pierre Orsini | | |
# Miquel Massutí Alzamora

Miquel Massutí Alzamora. (Felanitx, Mallorca, 1902 — Palma, Mallorca, 1950) va ser un biòleg, pedagog i lul·lista mallorquí.

## Biografia

Estudià el batxillerat a l'Institut General i Tècnic de Palma, on es titula (1918). Es llicencia en ciències naturals a la Universitat de Barcelona (1924). Tot seguit s'incorpora com a investigador al Laboratori Oceanogràfic de Palma. Va ser president de l'Associació per la Cultura de Mallorca (1932-1934). Militant del Partit Republicà Federal, signà el document Resposta al missatge dels catalans. Quan es produí l'aixecament miliar del 36, era professor interí de ciències naturals de l'Institut de Palma. Aviat va ser detingut i enviat a la presó improvisada al magatzem de fusta de Can Mir. A més, la Comissió depuradora de docents el sancionà amb la no renovació del seu contracte de docència a l'Institut com a sanció per haver signat la resposta al missatge dels catalans. Alliberat, el 1940 va ser nomenat director del Laboratori Oceanogràfic de Palma (1940-1950). El 1942 es doctorà a la Universitat Complutensei el 1944 esdevingué professor ajudant de l'Institut de Biologia Aplicada del Consejo Superior de Investigaciones Científicas. El 17 de febrer del 1925 donà a la seu de l'Associació per la Cultura de Mallorca una conferència sobre l'origen marí de la vida, que causà polèmica amb la jerarquia eclesiàstica. Participa en la fundació de la Societat d'Història Natural de les Balears. Morí a Palma als 47 anys.

## Obra

Pel que fa a la seva obra com a lul·lista, estudià l'aspecte científic de l'obra de Llull. El 1943 va ser nomenat magister de la Maioricensis Schola Lullistica. El 1943 publicà "Ramon Llull y la alquimia". El 1951 foren editades les "Obras lulianas", recull de les seves recerques sobre Ramon Llull. Col·laborà amb nombroses publicacions, entre altres amb La Nostra Terra. Publicà "Oceanografia, plancton y pesca en la bahía de Palma" (1934), "Contribución al estudio de los copépodos del mar de Baleares" (1940). Publicà "Introducción al estudio del plancton marino" (1950) en col·laboració amb Ramon Margalef.

## Referències

* ↑ «Miquel Massutí Alzamora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 10. Palma: Promomallorca, p. 340-341. ISBN 84-8661702-2.
# Pararistolochia

Pararistolochia és un gènere botànic amb 40 espècies de plantes fanerògames pertanyent a la família Aristolochiaceae.

## Espècies seleccionades

* Pararistolochia alexandriana
* Pararistolochia australopithecurus
* Pararistolochia biakensis
* Pararistolochia ceropegioides
* Pararistolochia decandra
# Santa María de las Hoyas

Santa María de las Hoyas és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Miguel Ángel Barrio de Miguel | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | n/d | n/d | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Habitatge al carrer Sant Antoni, 10 (Tossa de Mar)

L'edifici situat al Carrer Sant Antoni, 10 és una obra del municipi de Tossa de Mar (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'una casa originària de finals del segle xviii modificada i decorada a principis del segle xx.

## Descripció

És un edifici amb decoració d'arrel modernista situat entre mitgeres amb dues plantes i terrassa i tres crugies. La façana està arrebossada i pintada de colors ocres i grocs. La façana és el tret distintiu de la casa. Els elements més rellevants de la decoració d'aquesta façana són la cornisa esglaonada i els guardapols emergents de totes les seves obertures.
La planta baixa consta de tres obertures i un sòcol d'arrebossat pintat. Hi ha una porta d'entrada, una finestra i una finestra doble unides amb una línia motllurada a l'alçada de la línia de les impostes. Les finestres tenen reixes de ferro amb panxa emergent a la part inferior i decoració d'espirals, motius geomètrics i flors. Les tres obertures tenen un guardapols emergent d'obra a imitació de la pedra amb un floró inscrit en un quadrat disposat romboidalment a la part central del que seria la llinda. La porta i una de les finestres té la zona de la llinda amb forma d'arc deprimit còncau i l'altra finestra, doble, amb forma de finestres amb permòdols. Tots els guardapols tenen acabaments senzills en forma de motllures decreixents.
El primer pis està separat de la planta baixa per una línia motllurada d'obra i consta de tres finestres amb balcó petit, baix i no emergent de ferro. També aquí les obertures estan unides entre elles per les línies de les impostes i tenen la mateixa decoració. L'única diferència és que les llindes són horitzontals. La cornisa esglaonada té tres nivells, un per crugia, i el central és més elevat que els altres dos. Hi ha quatre mènsules amb decoració floral i quatre merlets petits per tram. Els merlets de la part central, més elevats, tenen decoració floral pintada, provocant un contrast cromàtic, com amb la resta de decoració floral de les llindes de les obertures.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Habitatge del carrer Sant Antoni, 10». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2014].
# Triboluminescència

La triboluminescència és l'emissió de llum que té lloc en algunes substàncies sotmeses a deformacions o fractures ja sigui per via mecànica o tèrmica. El terme procedeix del grec τριβείν ("tribeín"; fregar o maltractar) i del llatí lumen (llum). És una propietat típica d'alguns minerals que s'exciten amb raigs ultraviolats com ara la blenda, el quars, les miques, l'aragonita, la dolomita, la baritina i el guix, entre d'altres, així com d'algunes roques com ara el marbre i de múltiples substàncies químiques, tant orgàniques com inorgàniques. Segons algunes fonts, és una propietat que pot arribar a presentar fins al 50% de la matèria cristal·lina.

## Explicació

La triboluminescència és un fenomen encara poc conegut; és visible, per exemple, quan es trituren cristalls de certes substàncies. Quan es tritura, per exemple, sucre es poden veure espurnes luminescents. S'han fet observacions similars amb nombroses substàncies orgàniques i inorgàniques. En tots els casos, les càrregues elèctriques positives i negatives són produïdes per la separació mecànica de les superfícies i durant el procés de cristal·lització. Després, l'emissió de llum es produeix per descàrrega, ja sigui directament, per fragments de molècules, o per excitació de l'atmosfera al voltant de la superfície separada.

## Referències

* 1 2 «Triboluminiscència». Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Triboluminescence in Minerals» (en anglès). Geology.com. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Luminescence | physics» (en anglès). Enciclopèdia Britànica. [Consulta: 9 març 2019].
# Poggibonsi

Poggibonsi és un municipi italià, situat a la regió de la Toscana i a la província de Siena. L'any 2004 tenia 28.637 habitants.

## Referències

* ↑ «Poggibonsi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# L'Aurore et Céphale

Eos i Cèfal (L'Aurore et Céphale en francès) és una obra de Guérin (1810) exposada al Louvre. Eos estén unes flors sobre el cos de Cèfal que està dormint en un núvol; un angelet està agafant la mà d'aquest últim.

## Descripció i significat

L'Aurore (Eos en català), acompanyada per l'Amour (Amor en català), aixeca el vel de la nit estrellada, i la difusió de les flors de la terra. En la seva carrera ràpida, veu Céphale (Cèfal en català) adormit; ella s'enamora, i encanta al jove caçador a la tendresa de la seva esposa. Céphale adormit i descansant en un núvol sembla elevar-se suaument cap al cel. Una estrella que brilla en el cap de l'Aurore s'il·lumina amb una llum suau i tranquil·la creant una escena voluptuosa. La figura de la deessa és prima i elegant; els seus braços estan nus; sense vel que oculti el seu pit o les espatlles. Duu un vestit lleuger i transparent, lligat sota del seu pit, cap avall sobre els seus peus, un dels quals es veu a través dels núvols.

## Estil

Aquest encantador tema en particular, digne del pinzell Corrgèe era menys inclinat al talent de Guérin, un programa purament històric, on tot ha de ser pronunciat. Acostumat a donar a les seves produccions un caràcter enèrgic, sembla haver buscat en aquesta obra l'ocasió en lloc d'imitar les formes i colors que hi havia en models. La intenció de Guérin fou la de crear una naturalesa celestial aèria. La composició de la pintura està plena de gustos, el dibuix es compon per tenir diversos tons de pell correctament lluminosos, l'efecte és franc i decidit, encara s'aboca a un color més fi, més lleuger, un efecte més vague i misteriós, finalment, l'encant és perfecte amb l'accent mitològic que caracteritza les taules d'aquest tipus. S'han de tenir en compte dos punts bàsics que ressalten: es va trobar que en la figura de l'Amor, hi ha una mica de rigidesa en la posició i rodonesa en el dibuix; el núvol que porta Céphale no té lleugeresa, també es divideix en petites masses, i regne a la taula d'un to violaci, un color que no és propici per a l'harmonia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pierre-Narcisse Guérin». EPDLP.
* 1 2 «L'Aurore et Céphale». Louvre.
* ↑ «L'Aurore et Céphale». The British Museum.
* 1 2 Paul Landon, Charles. Annales du Musée et de l'École moderne des beaux-arts: Salon de 1808, 1810, pp. 19-20.