OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tony Randel

Tony Randel (Los Angeles, Califòrnia, 29 de maig de 1956) és un director i guionista estatunidenc.
La seva primera aparició a la indústria del cinema va ser treballant amb el conegut productor Roger Corman, on va fer de dissenyador d'efectes visuals i d'editor de cinema. Més tard, com a vicepresident de Motion Picture producció a New World Entertainment, va desenvolupar i va supervisar pel·lícules com Hellraiser de Clive Barker, Shattered (Destrossada) de Wolfgang Petersen i Spike of Benson Hurst de Paul Morrissey. Randel va fer el seu debut com a director el 1989 amb Hellbound: Hellraiser II.Des de llavors ha dirigit una desena de pel·lícules, així com nombroses sèries de televisió i també ha fet projectes per mitjans de comunicació alternatius.
Des del 2007 finança les seves pròpies produccions a través de la seva empresa Sophonisba.

## Filmografia

* Hellbound: Hellraiser II (1988)
* Children of the Night (1991)
* Ticks (1991)
* Fist of the North Star (1995)
* One Good Turn (1996)
* Assignment Berlin (1998)
* Beyond Belief: Fact or Fiction (1998-2002, sèrie de televisió)
* The Double Born (2008)
* Hybrids (2015)

## Referències

* ↑ «Director conjures up his Hades // 'Hellraiser II' takes tortured vision of afterlife to frightening extreme». Arxivat de l'original el d’octubre 26, 2012. [Consulta: September 8, 2009].
* ↑ Thomas, Kevin «Hellraiser III: Stylish, Grisly». , 14-09-1992.
* ↑ «Director conjures up his Hades // 'Hellraiser II' takes tortured vision of afterlife to frightening extreme». Arxivat de l'original el 2012-10-26. [Consulta: 25 febrer 2023].
# Torre de Perutxó

La Torre de Perutxó és una obra romànica de Cabó (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Torre situada a la vall de Cabó, a l'extrem del Cap de la vall i sota el Boumort. És de planta irregular i fa entre 6 i 7 metres d'alçada. La teulada és a una vessant. Interiorment està dividit entre planta baixa i un pis. La façana principal es troba al nord i té una porta d'arc de mig punt. El parament és de pedra irregular unides sense fer filades, excepte les pedres cantoneres que son més regulars i estan desbastades.

## Referències

* ↑ «Torre de Perutxó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Til·ler de Vilamala

El til·ler de Vilamala és un til·ler (Tilia platyphyllos) que es troba al Clot de Vilamala, al terme de Vilamantells (municipi de Guixers, comarca del Solsonès) i que a causa de la seva grandària ha estat declarat bé patrimonial del municipi de Guixers.

## Referències

* ↑ Pla Especial de Protecció del Patrimoni

## Bibliografia

* Guixé i Coromines, David; Rodríguez i Bilà, Montse; Rocaspana i Jové, Rafael. Arbres i arbredes singulars del Solsonès: catàleg dels arbres monumentals i singulars, arbredes i formacions vegetals d'interès natural. Solsona: Centre Tecnològic i Forestal de Catalunya, 2006. ISBN 8468957615.
# Torrent de Font de Tomàs

El Torrent de Font de Tomàs és un afluent per la dreta de l'Aigua de Valls que transcorre íntegrament pel terme municipal de Gósol, al Berguedà. El darrer tram del seu recorregut (a partir de l'aiguabarreig amb el Torrent de Moripol), rep també el nom de Canal de la Font d'Espunya.
El primer km del seu recorregut (fins a la cota 1.600) transcorre per territoris integrats en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai de la Serra del Verd.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Torrent de Font de Tomàs, que també transcorre íntegrament pel terme municipal de Gósol, està constituïda per 22 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 23.756 m.

### Afluents destacables

   * El Torrent del Castell
   * El Torrent de Moripol

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de l'Aigua de Valls full de càlcul

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Vellefrey-et-Vellefrange

Vellefrey-et-Vellefrange és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 98 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vellefrey-et-Vellefrange era de 98 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 42 habitatges, 40 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 1 estava desocupat. 40 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 40 habitatges principals, 35 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 9 en tenien quatre i 27 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 23 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vellefrey-et-Vellefrange el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 61 persones, 49 eren actives i 12 eren inactives. De les 49 persones actives 46 estaven ocupades (24 homes i 22 dones) i 3 estaven aturades (3 dones i 3 dones). De les 12 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una entitat de l'administració pública i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Vellefrey-et-Vellefrange hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vellefrey-et-Vellefrange a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vellefrey-et-Vellefrange a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sacatepéquez

El departament de Sacatepéquez està situat a la regió Central de Guatemala. Limita al Nord, amb el departament de Chimaltenango; al Sud, amb el departament d'Escuintla; a l'Est, amb el departament de Guatemala; i a l'Oest, amb el departament de Chimaltenango. La capçalera departamental es troba a 54 quilòmetres de la ciutat de Guatemala.

## Història

L'etimologia de Sacatepéquez, segons l'historiador Fuentes y Guzmán, prové de Saca que significa herba; i tepet, turó; que vol dir turó d'herba. Aquesta ciutat va ser fundada el 21 de novembre de 1542 a la Vall de Pancán o Panchoy, i fou reconeguda com a capital del Regne de Guatemala durant 232 anys.
L'any de 1773, va ser fatídic per metròpoli del regne de Guatemala, doncs el 29 de juliol va ocórrer el devastador terratrèmol de Santa Marta, que va arruïnar la majoria dels seus bells edificis i habitatges, obligant el seu trasllat a la nova Guatemala de la Asunción, on va acabar el període colonial en 1821.
Sacatepéquez i La Antigua Guatemala eren 2 municipis pertanyents al departament de Chimaltenango. El 12 de setembre de 1839, l'Assemblea Nacional Constituent va declarar Sacatepéquez com a departament independent i va designar La Antigua Guatemala com la seva capçalera.
El departament de Sacatepéquez va ser creat per Decret de l'11 de desembre de 1879. Va estar integrat per 24 municipis, alguns dels quals van ser classificats posteriorment com a llogarets; actualment es troba conformat per 16 municipis.

## Divisió administrativa

El departament de Sacatepéquez comprèn 16 municipis que són:
* Alotenango
* La Antigua Guatemala
* Ciudad Vieja
* Jocotenango
* Magdalena Milpas Altas
* Pastores
* San Antonio Aguas Calientes
* San Bartolomé Milpas Altas
* San Lucas Sacatepéquez
* San Miguel Dueñas
* Santa Catarina Barahona
* Santa Lucía Milpas Altas
* Santa María de Jesús
* Santiago Sacatepéquez
* Santo Domingo Xenacoj
* Sumpango
# Carlos Carbonell Pañella

Carlos Carbonell Pañella, (Barcelona, 1 de novembre de 1873 - València, 14 de juliol de 1933) va ser un arquitecte barceloní que desenvolupà la seua obra a València i els seus voltants. Fou corresponsal de l'Anuari de l'Associació d'Arquitectes de Catalunya.
Va ser nomenat arquitecte de l'ajuntament de València en 1902. És conegut per la seua obra pública a València: en 1905 el Campanar de l'església de Sant Sebastià i el Projecte de la façana principal de l'Ajuntament de València; en 1908 el Saló Actes i Concerts Exposició Regional, i també el Pavelló Palau Foment Exposició Regional. En urbanisme destaquen l'obertura de l'avinguda de l'Oest i l'ampliació de la Plaça de la Reina.
A Alginet deixà dues obres emblemàtiques: el mercat i l'escorxador.

## Vegeu també

* Ajuntament de València

## Obres de Carbonell a Alginet

* Antic escorxador municipal
* Mercat, actualment en reformes
* Caserna de la Guàrdia Civil, enderrocada

## Referències

* ↑ Carlos Carbonell Pañella
* ↑ LÓPEZ PATIÑO, Gracia (Universitat Politècnica de València) Biografia: Un arquitecte per a Alginet a primeries del segle XX. Aljannat IV. Monogràfic del Patrimoni d'Alginet, any 2010. Edita: Ajuntament d'Alginet; ISSN 1886-984X, de la pàgina 71 a 88.
* ↑ Carlos Carbonell Pañella, obres

## Bibliografia

* CÍSCAR, José i FORNÉS, Alberto: Alginet, Anecdotari i Personatges, Societat Cultural Alèdua, Alginet, 2007. Dipòsit Legal: V-2464-2007, p.96
* LÓPEZ PATIÑO, Gracia: Carlos Carbonell Pañella en Alginet (Valencia): Mercado Municipal y Matadero, Actas del sexto congreso nacional de historia de la construcción, Valencia 21 al 24 de octubre de 2009, Instituto Juan de Herrera, Madrid, ISBN 978-84-9728-317-5.
# Cantó de Valàuria i Antíbol Oest

El cantó de Valàuria-Antíbol Oest és un cantó francès del departament dels Alps Marítims, situat al districte de Grassa. Compta amb un municipi i part del d'Antíbol.

## Municipis

* Antíbol
* Valàuria

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | Paul Derigon | PCF |
| 1979-1992 | Pierre Donnet | Divers droite |
| 1992-1998 | Alain Gumiel | UDF |
| 1998-2004 | Jean-Paul Bongiovanni | -- |
| 2004- | Alain Gumiel | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | - | 28.502 | 28.963 |
# Khaled Khalifa

Khaled Khalifa (àrab: خالد خليفة) (Urum al-Sughra, 1 de gener de 1964 - Damasc, 30 de setembre de 2023) va ser un novel·lista, guionista i poeta sirià. Algunes de les seves obres crítiques amb el règim baasista van ser prohibides pel govern sirià.

## Biografia

Va estudiar a la Universitat d'Alep, on va obtenir es va graduar en dret. Va escriure poesia i va ser membre del Fòrum Literari. Com a guionista, Khalifa va escriure diverses sèries de televisió, incloent-hi Kaws Kozah i Serat Al-Jalali, documentals, curtmetratges i el llargmetratge Bab al-Maqam. La seva primera novel·la, Haris al-Khadi'a, es va publicar el 1993. La seva segona novel·la, Dafatir al-Qurbat, va ser suprimida per la Unió d'Escriptors Àrabs durant quatre anys després de la seva publicació el 2000.
Khalifa va passar tretze anys treballant en Madih al-karahiya, la seva tercera novel·la, que tracta de com la vida d'una família es veu afectada per la batalla entre el govern sirià i els Germans Musulmans. Es va publicar a Damasc el 2006, fins que el govern sirià la va prohibir i llavors es va reeditar a Beirut. Khalifa va assegurar que aquest tipus de prohibicions de llibres provenien d'una burocràcia que no representava els nivells més alts del govern, i l'escriptor es va mostrar partidari de la negociació entre els artistes i les autoritats sirianes per a fer possible la llibertat d'expressió.
La seva obra no pretén advocar qualsevol ideologia política. Quant a Madih al-karahiya, va afirmar: «per sobre de tot, vaig escriure aquesta novel·la en defensa del poble sirià i amb la finalitat de protestar contra el patiment que han suportat com a resultat dels dogmes religiosos i polítics que han intentat negar la seva civilització de desenes de milers de anys». Madih al-karahiya va ser finalista al Premi Internacional de Ficció Àrab (2008).
La seva quarta novel·la va ser La sakakin fi matabikh hadhihi al-madina, publicada al Caire el 2013. Tracta sobra el «preu que sirians han pagat sota el règim del Partit Baas», encapçalat per president Baixar al-Àssad. Va guanyar la Medalla Naguib Mahfuz de Literatura i novament va ser finalista del Premi de Ficció Àrab (2014).

## Obra publicada

* 1993 Haris al-Khadi'a
* 2000 Dafatir al-Qurbat
* 2006 Madih al-karahiya
* 2013 La sakakin fi matabikh hadhihi al-madina

### Traduccions

* Khalifah, Khalid. Elogio del odio (en castellà). Barcelona: Lumen, 2012, p. 388. ISBN 9788426418647.

## Referències

* 1 2 3 4 5 "Guest of the ilb 2009" Arxivat 2013-01-27 at Archive.is.
* 1 2 Perry, Tom (3 July 2007).
* ↑ Schanda, Susanne (31 July 2009).
* ↑ Obank, Margaret, ed.
* 1 2 Mahmoud, Sayed (6 March 2008).
* 1 2 3 4 5 6 Worth, Robert F. (12 April 2008).
* ↑ Asser, Martin (9 December 2008).
* ↑ Mohammed Saad. «Syrian Writer Khaled Khalifa wins Naguib Mahfouz Medal for Literature». Al-Ahram, 11-12-2013. [Consulta: 11 desembre 2013].
* ↑ «No Title». International Prize for Arabic Fiction, 10-02-2014. Arxivat de l'original el 1 de març 2014. [Consulta: 13 febrer 2014].
# Patada

Patada (sard) o Pattada (italià) és un municipi italià, dins de la província de Sàsser. L'any 2007 tenia 3.364 habitants. Es troba a la regió de Montacuto, en el Logudor. Limita amb els municipis de Benetutti, Buddusò (OT), Bultei, Nughedu San Nicolò, Nule, Oschiri (OT), Osidda (NU) i Ozieri. Comprèn la fracció de Bantine.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1996-2000 | Antonello Deiosso | Lista cívica |
| 2000-2005 | Antonello Deiosso | Lista cívica |
| 2005-2010 | Fabio Pastorino | Lista cívica |
| 2010-2015 | Mario Deiosso | Lista cívica |

## Personatges il·lustres

* Pietro Pisurzi, poeta en sard
* Giovanni Pietro Cubeddu, poeta en sard
* Giovanni Maria Asara, poeta
# Patagonotothen brevicauda shagensis

Patagonotothen brevicauda shagensis és una subespècie de peix pertanyent a la família dels nototènids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 15,6 cm de llargària màxima.
* Cos gris amb set o vuit bandes transversals.
* Part superior del cap fosca.
* Dues o tres ratlles fosques a les galtes.
* Aletes de color groc o groc llimona, les quals esdevenen més clares cap als extrems.
* 5-7 espines i 35-37 radis tous a l'aleta dorsal i cap espina i 33-35 radis tous a l'anal.
* Aleta caudal arrodonida.

## Hàbitat

És un peix d'aigua marina, bentopelàgic i de clima polar que viu entre 140 i 250 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Antàrtic: l'illa de Geòrgia del Sud.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Balushkin A. V., 1976. A short revision of notothenids (Notothenia Richardson and related species) from the family Nototheniidae. Pp. 118-134. A: Skarlato, O. A. (ed.). Zoogeography and systematics of fish. Akad. Nauk USSR, Zool. Inst., Leningrad. Revision Notothenids . 1-195.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Miller, R.G., 1993. A history and atlas of the fishes of the Antarctic Ocean. Foresta Institute, Nevada.
* ↑ Miller, R.G., 1993.
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Pangasius myanmar

Pangasius myanmar és una espècie de peix de la família dels pangàsids i de l'ordre dels siluriformes present a Rangun (Myanmar). Els mascles poden assolir els 23 cm de llargària total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Roberts, T.R. i C. Vidthayanon 1991. Systematic revision of the Asian catfish family Pangasiidae, with biological observations and descriptions of three new species. Proc. Acad. Nat. Sci. Philad. 143:97-144.
# Paul Aellen

Paul Aellen (Basilea, 13 de maig de 1896 - Heiligenschwendi, 19 d'agost de 1973) va ser un botànic suís.

## Biografia

El 1915 Paul Ellen va estudiar a la Facultat de Ciències Naturals de la Universitat de Basilea, on es va graduar el 1921.
De 1921 a 1927, Ellen va ser el director de l'Escola Pestalozzi a Schaffhausen. Després va ensenyar durant un temps a diverses institucions educatives a Basilea, el 1928 va començar a treballar en l'escola per a nens amb retard mental.
El 1958, Ellen es va retirar a causa de l'agreujament de la salut. El 19 d'agost de 1973 va morir a Heiligenschwendi després d'un atac d'asma.
L'herbari principal d'Ellen s'emmagatzema al Jardí Botànic de Ginebra. Combina 50 mil mostres de Wilhelm Herter de l'Uruguai, 30 mil mostres de Gualterio Looser de Xile, herbari de Turíngia de Richard Scheuermann, així com moltes altres col·leccions.
Ellen va ser coautor de la secció de la família de les quenopodiàcies de la Flora of the U.S.S.R.. L'autor principal del text va ser Modest Mikhàilovitx Ilín.

## Alguns treballs científics

* Aellen, P. «Revision den australischen und neuseeländischen Chenopodiaceen». Botanische Jahrbücher fur Systematik, Pflanzengeschichte und Pflanzengeographie, 68, 3/4, 1937—1938, pàg. 345—434.

## Gènere i algunes espècies amb el nom de P. Ellen

* Aellenia Ulbr., 1934
* Atriplex aellenii Sukhor., 2013
* Bassia aellenii Ising, 1964 [≡ Sclerolaena aellenii (Ising) A.J.Scott, 1978]
* Erigeron aellenii Rech.f., 1950 [≡ Psychrogeton aellenii (Rech.f.) Grierson, 1967]
* Oxytropis aellenii Vassilcz., 1980
* Salsola aellenii Botsch., 1974
* Silene aellenii Sennen, 1936
* Taraxacum aellenii Soest, 1960

## Referències

* ↑ Biblioteca Nacional d'Alemanya, Biblioteca Estatal de Berlín, Biblioteca Estatal de Baviera, i altres. El Registre#138877300 // control regulador comú (GND) - 2012-2016.

## Bibliografia

* Stafleu F. A., Mennega E. A. Taxonomic Literature : [англ.]. — Ed. 2. — Königstein, 1992. — Suppl. I: A—Ba. — P. 32—33. — 453 p. — ISBN 3-87429-341-6. — DOI:10.5962/bhl.title.48631.
* Botxantsev, Viktor Petrovitx (en rus) Botanicheskii Zhurnal (Moscow & Leningrad), 59, 3, 1973, pàg. 458 [Consulta: 4 setembre 2018].
# Perito

Perito (italià), o Prito en dialecte cilentano, és una vila i una comune a la Província de Salern a la regió de Campània al sud-oest de la Península Itàlica. El 2011 comptava amb una població de 1.007.
Perito és una vila encimbellada sobre un turó a Cilento, inclosa dins del parc nacional de Cilento, Vallo di Diano e Alburni. El territori municipal, parcialment creuat pel riu Alento, limita amb els de Cicerale, Lustra, Monteforte Cilento, Orria, Prignano Cilento, Rutino i Salento. Compta dins del seu territori amb el llogarret (frazione) d'Ostigliano (pob.: 431).
A l'edat mitjana Perito jugà un important paper com a vila fortificada en el control de les valls properes. Des del 1801 fins al 1860 era un llogaret d'Orria, esdevenint un municipi independent.

## Notes

* ↑ Istat, 2011 (italià)
* ↑ Plantilla:OSM
* ↑ Ostigliano a italia.indettaglio.it (italià)
* ↑ History of Perito (lloc web municipal) (italià)

## Enllaços externs

* Perito - Lloc web oficial
* Perito on comuni.italiani.it (italià)
# Pedònom

El pedònom (en grec antic παιδονόμος) era un magistrat d'Esparta i en alguns altres estats d'origen dòric, que tenia encarregada la direcció general de l'educació dels joves, encara que sembla que no anava més enllà de la preocupació per l'entrenament físic.
Era un ofici considerat molt honorable i el pedònom era elegit sempre entre els ciutadans nobles. Controlava la disciplina i la conducta moral dels nois a partir dels set anys i havia de castigar els que havien estat negligents o desobedients. Als que es mostraven refractaris se'ls portava davant els èfors. La inspecció més immediata dels exercicis gimnàstics corresponia a uns altres magistrats anomenats Bidei.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Paedonomus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 11 desembre 2020].
# Pedrafita do Cebreiro

Pedrafita do Cebreiro és un municipi de l'est de la província de Lugo, a Galícia. Pertany a la comarca d'Os Ancares.

## Geografia

Es troba a la zona muntanyosa de l'est de la província de Lugo, al límit amb la província de Lleó, en plena serra d'Os Ancares. Amb una altitud de 1.098 metres a la capital municipal, és el municipi més alt de la província i també de Galícia. Els principals cims són O Faro (1.615 m), Muralla (1.480 m), Area (1.402 m) i Carballeda (1.392 m). En el municipi neixen els rius Navia i Lor.
Limita al nord amb As Nogais i Cervantes, a l'oest amb Triacastela i Samos, al sud amb Folgoso do Courel i a l'est amb els municipis lleonesos de Vega de Valcarce i Barjas.

## Parròquies

* O Cebreiro (Santa María)
* Fonfría (San Xoán)
* Hospital (San Xoán)
* Liñares (Santo Estevo)
* Lousada (San Vicente)
* Louzarela (San Xoán)
* Pacios (San Lourenzo)
* Padornelo (San Xoán)
* Pedrafita do Cebreiro (Santo Antón)
* Riocereixa (Santa María Madanela)
* Veiga de Forcas (Santa María)
* Zanfoga (San Martiño)

## Llocs d'interès

* Església preromànica de Santa María do Cebreiro, situada al Camí francès de Sant Jaume.
* Pallozas típiques de la serra d'Os Ancares.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Pedrafita do Cebreiro
# Parachaeturichthys

Parachaeturichthys és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Parachaeturichthys ocellatus (Day 1873)
* Parachaeturichthys polynema (Bleeker, 1853)

## Referències

* ↑ Bleeker, Pieter «Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes» (en francès). Arch. Neerl. Sci. Nat. [Haarlem], 9, 1874, pàg. 289-331.
* ↑ Day, Francis «On some new or imperfectly known fishes of India and Burma» (en anglès). Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London, part 1, 1873, pàg. 107-112.
* ↑ Bleeker, Pieter «Nalezingen op de ichthyologie van Japan» (en neerlandès). Verhandelingen van het Bataviaasch Genootschap van Kunsten en Wetenschappen, 25, 1853, pàg. 1-56.
* ↑ «Parachaeturichthys Bleeker, 1874» (en anglès). Aquatab.

## Enllaços externs

* «Parachaeturichthys Bleeker 1874» (en anglès). The Marine Biological Laboratory.