OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les Pereres

Les Pereres és una entitat de població del municipi cerdà de Fontanals de Cerdanya. El 2005 tenia 20 habitants.
L'any 2019 tenia 18 habitants.

## Llocs d'interès

* Església romànica de Sant Esteve de les Pereres

## Referències

* ↑ «Municipi Fontanals de Cerdanya». Idescat, 01-01-2019. [Consulta: 25 abril 2020].
# Fox (cràter)

Fox és un petit cràter d'impacte situat a la cara oculta de la Lluna, a prop de la vora nord del cràter Wyld, i al sud-est de Babcock. Presenta una vora més o menys circular, amb parets inclinades simples.
* Localització de Fox (inferior dreta de la imatge)
* Cràters satèl·lit
L'interior no té trets distintius, està relativament a nivell i té forma de bol. Un cert talús apareix a la paret interior nord.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Fox.
| Fox | Coordenades | Diàmetre |
| A | 1° 30′ N, 98° 18′ E﻿ / ﻿1.5°N,98.3°E﻿ / 1.5; 98.3﻿ (Fox A) | 13 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Batalla de Laï

La batalla de Laï va començar el 21 d'agost de 1914, durant la Primera Guerra Mundial, en el llogaret de Laï (Txad), al sud del riu Logone.
Una columna alemanya de Kamerun, liderada pel capità Von Dühring, va atacar Laï, defensada pel capità Jeanjean. Després d'una dura lluita, els francesos van ser expulsats i el poble va ser ocupat pels alemanys fins a l'1 de setembre de 1914.

## Referències

* ↑ Malval, 1974.

## Bibliografia

* Malval, J.; Tubiana, M. J.. Essai de chronologie tchadienne, 1707–1940 (en francès). París: Éditions du Centre national de la recherche scientifique, 1974. ISBN 2-22201-625-8.
* Moberly, F. J.. Military Operations Togoland and the Cameroons 1914–1916 (en anglès). Battery Press 1995. Londres: HMSO, 1931. ISBN 0-89839-235-7.
# Aqüeducte de Vilageliu

L'Aqüeducte de Vilageliu, també conegut com aqüeducte de Barbat per la proximitat a la masia del mateix nom, és una obra de Tona (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.
A la zona s'hi troba l'església romànica de Sant Miquel de Vilageliu.

## Descripció

Aqüeducte sobre el riu Congost, situat entre la masia de Vilageliu i el mas Barbat (a 500 m del primer mas), al límit entre Tona i Balenyà. Té un sol arc que es recolza sobre la pedra. Sembla que la construcció podria haver tingut les funcions de pont i d'aqüeducte.
Fou restaurat i consolidat al segle xx.

## Referències

* ↑ «Aqüeducte de Barbat | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 21 juliol 2021].
* ↑ «Sant Miquel de Vilageriu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
* 1 2 «Aqüeducte de Vilageliu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# PMN

PMN té els següents significats:
* Partit de la Mobilització Nacional, partit polític del Brasil
* Peso moneda nacional, moneda històrica oficial de l'Argentina fins a 1969
* PMN (mina) (del seu nom en rus Противопехотная Мина Нажимная, transliterat Protivolekhotiaia Mina Najimiaia), mina antipersona fabricada a la Unió Soviètica
* Leucòcit polimorfonuclear, leucòcit del tipus granulòcit neutròfil
# Torre del Portitxol (Xàbia)

* Aquest article tracta sobre una torre de Xàbia. Vegeu-ne altres significats a «Portitxol».
La Torre del Portitxol, també anomenada Torre del Cap Prim, és una torre de guaita situada prop del Cap de Martí, o Cap Prim, a la partida del Portitxol, al municipi de Xàbia (Marina Alta). Està declarada Bé d'Interès Cultural.
Actualment està ubicada dins d'una propietat privada, enmig d'una pineda, però la seva relativa elevació li permetia el control de les platges al sud i nord del cap, així com de l'illa del Portitxol. És una torre cilíndrica d'uns sis metres de diàmetre en la zona inferior. L'altura és d'uns tretze metres. El tram inferior presenta una sabata més ampla per a reforçar la torre. Construïda possiblement el 1424, en el regnat d'Alfons V d'Aragó, amb una alçada inferior a l'actual, com indiquen les mènsules i matacans situats a mitja alçada del cilindre, i es va recréixer posteriorment.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ «Torre Portichol» (en castellà). Ministerio de Cultura y Deporte.
* ↑ «Torre de Portichol». Generalitat Valenciana.
# Ca la Paula

Ca la Paula és una masia de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia tardana de forma basilical situada darrere la plaça del Perelló. Presenta murs de pedra amb morter de calç. Es caracteritza fonamentalment per l'accés lateral, molt poc usual, i pel detall de cantonada corba entre la façana principal i el camí-carrer. Porta amb llinda de pedra i finestres superiors amb ampits decorats.
Han reformat la teulada.

## Referències

* 1 2 «Ca la Paula». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Bandositat

Entre l'edat mitjana i l'edat moderna una bandositat era una guerra privada entre nobles (o a vegades entre persones d'altres estaments). La mateixa paraula s'usava també com a equivalent de bàndol, és a dir el conjunt de seguidors d'una de les parts, (o fins i tot es podien referir a mobilitzacions populars). Els motius de la baralla podien ser tant per la reclamació mútua d'unes terres (jurisdiccions, propietats...) com també per qüestions d'orgull (honor, venjances...).
Quan esclatava un enfrontament entre dues faccions enemigues els líders de cadascuna mobilitzaven tants vassalls com podien per tal d'anar a guerrejar (a fer bandositats). Cada bàndol, doncs, el conformaven grups de gent amb relacions entre si de dependència familiar o feudal molt ben delimitades. A més a més procuraven engruixir el nombre de seguidors a través apel·lant a les relacions de clientalars (més difuses que les anteriors) o simplement contractant quadrilles de gent armada disposada a la lluita. Al llarg del temps que durava el conflicte, els seguidors de cada part podien ser estables al costat del cap del bàndol o bé mostrar-se només eventualment disponibles per alguna acció. De fet emergien i s'apagaven segons els esdeveniments de la disputa o per circumstàncies oportunistes o amb l'assoliment de beneficis immediats.
En cap cas arribaven a estructurar-se de manera permanent (per exemple en un exèrcit o milícia) ni tampoc arribaven a distingir-se per una ideologia singular que els identifiqués (els motius de la disputa solien ser molt prosaics). No obstant això, sota les bandositats sovint s'hi podia amagar tot el ventall típic de les conflictivitats socials de l'època.
Amb el temps, les bandositats formals es van anar degradant fins a configurar un nou fenomen menys definit i amb protagonistes menys aristòcrates i més populars: el bandolerisme.

## Exemples de bandositats

* Catalunya (s. XVI-XVII) bandositats entre nyerros i cadells.
* País Valencià: bandositats del Regne de València
* Mallorca: Bàndols a Mallorca

## Referències

* 1 2 3 L'Enciclopèdia.cat
* 1 2 3 4 5 6 Mestre, 1998: p. 94, entrada: "bandositat"

## Bibliografia

* Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 1.147 p.; p. 94 entrada: "bandositat". ISBN 84-297-3521-6.

## Enllaços externs

* «Bandositat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# The Embedding

The Embedding és una novel·la de ciència-ficció, escrita per Ian Watson i publicada l'any 1973. La història se centra en un experiment per investigar la cognició humana i la facultat lingüística. Paral·lelament, es narra la història d'una tribu l'idioma particular de la qual està amenaçat per un projecte arquitectònic a la selva del Brasil. L'obra va guanyar el Prix Apollo de l'any 1975.
El nom de la novel·la fa referència a un concepte lingüístic, "center embedding", que descriu un fenomen gramatical complex de recursivitat en el qual la inserció d'estructures ocorre en el centre de l'oració.

## Sinopsi

A Anglaterra, un professor de lingüística, Chris Sole, ensenya a un grup d'orfes, que està totalment aïllat del món exterior, un llenguatge artificial caracteritzat per una recursivitat.
De manera paral·lela, l'etnòleg francès Pierre Darriand, descobreix una tribu d'indis a Amazònia, la subsistència de la qual està amenaçada per la construcció d'un embassament. Aquests indis, els Xemahoa, parlen un llenguatge sagrat únicament comprensible sota els efectes d'una droga al·lucinògena.
En el desert de Nevada, els russos i els americans negocien secretament amb un grup d'extraterrestres, els Sp’thra. Aquests extraterrestres estarien disposats a intercanviar alguns coneixements científics valuosos sobre els viatges espacials a canvi d'informacions sobre els llenguatges parlats a Terra. En efecte, intenten realitzar una missió relacionada amb els llenguatges que seria la clau de l'alliberament de l'esperit.

## Referències

* ↑ «sfadb : Prix Apollo». [Consulta: 16 novembre 2020].
* ↑ Karlsson, Fred «Constraints on multiple center-embedding of clauses» (en anglès). Journal of Linguistics, 43, 2, 01-07-2007, pàg. 365–392. DOI: 10.1017/S0022226707004616. ISSN: 0022-2267.
# Marca de Verona

La Marca de Verona o Marca Veronesa fou una jurisdicció feudal creada al segle ix sota domini franc a la regió de Verona a Itàlia, la qual, després d'estar integrada a les marques de Baviera i de Caríntia va esdevenir una marca unida al ducat de Baviera per decisió de l'emperador Otó I. Tot i que jurídicament va existir fins al segle xiii, no va tenir existència real després del segle x.
Els marcgravis (o marquesos) de Verona tenien jurisdicció (de fet nominal) sobre les marques de Carniola, Ístria i Friül. La marca va dependre del ducat de Baviera del 952 al 975 i els seus ducs foren al mateix temps marcgravis. Després del 976, quan la marca de Caríntia es va separar de Baviera i es va constituir en ducat, els ducs de Caríntia foren al mateix temps marcgravis de Verona nominalment fins al 1151, però des de 1061 el títol l'empraven els comtes de Baden; després del 1268 el títol ja no es va tornar a utilitzar.
# Pacuvi

Pacuvi és el nom dels següents personatges:
* Marc Pacuvi, poeta tràgic romà
* Sext Pacuvi, tribú de la plebs el 27 aC.
# Lingunita

La lingunita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Lin-gun Liu (刘玲 根) (b. 1942), mineralogista que va treballar a la Universitat Nacional Australiana del 1974 al 1993, i més tard a la Universitat Nacional de Taiwan. Va ser el primer en sintetitzar el material.

## Característiques

La lingunita és un silicat de fórmula química (Na,Ca)AlSi₃O₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2004. Cristal·litza en el sistema tetragonal. És una modificació a alta pressió d'un mineral del tipus hol·landita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lingunita pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofilita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, lisitsynita, adulària, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita i kokchetavita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al meteorit Sixiangkou, recollit a la localitat homònima dins el districte de Gaogang, a la província de Jiangsu (República Popular de la Xina). També ha estat descrita posteriorment en altres meteorits i zones d'impacte de l'Antàrtida, Austràlia, els Estats Units, Suècia, el Marroc, Nigèria i Oman.

## Referències

* ↑ «Lingunite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 febrer 2020].
# Font dels Pruneruns

La Font dels Pruneruns és una font del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà, dins del territori del poble de Castellnou de Montsec.
Està situada a 955 m d'altitud, al sud-est de Castellnou de Montsec, al capdamunt del barranc de l'Obaga. És en els vessants sud-orientañs de lo Tossal, i al nord-oest del Mas del Raval.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Antonieta Amàlia de Brunsvic-Lüneburg

Antonieta Amàlia de Brunsvic-Lüneburg, (Wolfenbüttel, 22 d'abril de 1696 - Brunsvic, 6 de març de 1762) era filla de Lluís Rodolf de Brunsvic-Wolfenbüttel (1671-1735) i de Cristina Lluïsa d'Oettingen-Oettingen (1671-1747).

## Matrimoni i fills

El 15 d'octubre de 1712 es va casar amb el duc Ferran Albert II de Brunsvic-Lüneburg (1680 - 1735), fill de Ferran Albert I (1636-1687) i de Cristina Guillema de Hessen-Eschwege (1648-1702). El matrimoni va tenir tretze fills que arribaren a l'edat adulta:
* Carles (1713-1780), casat amb la princesa Felipa Carlota de Prússia (1716-1801).
* Antoni Ulric (1714-1776), casat amb Anna Leopolda de Mecklenburg-Schwerin (1718-1746).
* Elisabet Cristina (1715-1797), casada amb Frederic el Gran (1712-1786).
* Lluís Ernest (1718-1788)
* August (1719-1720)
* Frederica (1719-1772)
* Ferran (1721-1792)
* Lluïsa Amàlia (1722-1780), casada amb August Guillem de Prússia (1722-1758).
* Sofia Antònia (1724-1802), casada amb Ernest Frederic de Saxònia-Coburg-Saalfeld (1724-1800)
* Albert (1725-1745)
* Carlota (1725-1766)
* Teresa (1728-1778)
* Juliana Maria (1729-1796), casada amb Frederic V de Dinamarca (1723-1766).
* Frederic Guillem (1731-1732).
* Federic Francesc (1732-1758)

## Bibliografia

* F. Spehr: Ferdinand Albrecht II. A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 6, Duncker & Humblot, Leipzig 1877, S. 681 f. (dort erwähnt)
* Friedrich Wilhelm M. von Hahnke: Elisabeth Christine, Königin von Preußen, Gemahlin Friedrichs dem Großen. Eine Biographie. Reimer, Berlin 1848

## Enllaços externs

* geneall.net
# Ostarrîchi

Ostarrichi és una paraula en alt alemany antic que deriva del llatí Marca Orientalis o Marchia orientalis, que en català es pot traduir com Marca de l'Est i que actualment és Österreich (Àustria).
El primer document en el qual es pot veure la paraula Ôstarrîchi aplicada a territoris situats a l'est de Baviera és de l'any 996 i designa la zona governada pels Babenberg i que es correspon aproximadament a l'actual Burgenland (a la Baixa-Àustria), la regió travessada pel Danubi que va cap Viena.
El document on apareix el topònim Ostarrichi estava signat per l'Emperador Otó III qui posa aquest territori sota la jurisdicció del vescomte de Frisinga.

## El text

| « | In nomine sanctae et individuae Trinitatis. Otto divina preordinante clementia imperator augustus. Noverint omnium industriae fidelium nostrorum tam praesentium quam et futororum, qualiter nos dignis petitionibus dilectissimi nepotis nostri Baioariorum ducis Heinrici annuentes quasdam nostri iuris res regione vulgari vocabulo Ostarrichi in marcha et in comitatu Heinrici comitis filii Liutpaldi marchionis in loco Niuuanhova dicto, id est cum eadem curte et in proximo confinio adiacentes triginta regales hobas cum terris cultis et incultis pratis pascuis silvis aedificiis aquis aquarumve decursibus venationibus zidalweidun piscationibus molendinis mobilibus viis en inviis exitibus et reditibus quesitis et inquirendis omnibusque iure legaliterque ad easdem hobas pertinentibus super gremium Frigisingensis aecclesiae ad servicium sanctae Mariae sanctique Christi confessoris atque pontificis Corbiniani cui nunc fidelis noster Kotascalus venerabilis presidet episcopus, in proprium atque perpetuum usum concessimus firmiterque tradidimus nostra imperiali potentia, eo modo eoque tenore ut eadem praefata Frigisingensis aecclesia idemque praelibatus antistes Kotascalhus atque omnes sui successores libero deinceps perfruantur arbitrio haec omnia tenendi commutandi et quidquid voluerint inde faciendi. Et ut nostrae largitionis auctoritas firmior stabiliorque cunctis sanctae dei aecclesiae filiis perpetim credatur, hanc cartam inscribi iussimus anuloque nostro signatam manu propria subtus eam firmavimus. Signum domni Ottonis invictissimi imperatoris augusti. Hildibaldus episcopus et cancellarius vice Uuilligisi archiepiscopi recognovi. Data kal. nov. anno dominicae incarnationis DCCCCXCVI, indictione X, anno autem tertii Ottonis regnantis XIII, imperii vero I; actum Bruochselle, feliciter | » |

## Referències

* ↑ «Ostarrîchi: Austria under the Babenbergs» (en anglès). Die Welt der Habsburger.
# Cal Maurici (Sant Llorenç Savall)

Cal Maurici és un edifici modernista del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar d'estil modernista que consta de planta baixa, un pis i terrassa. La façana presenta una distribució simètrica, marcant l'eix de simetria la porta d'entrada, una finestra al primer pis i un relleu a la balustrada que tanca la terrassa. A la planta baixa hi ha, a banda i banda de la porta, una finestra doble. Al segon pis s'obren tres portes a una gran balconada; aquestes portes estan decorades amb una motllura que imita carreus de pedra. La façana està rematada per una balustrada de pedra decorada amb motius geomètrics; la terrassa superior té un ràfec de gran volada que està sustentat per unes mènsules decorades amb caps femenins. El mur és arrebossat i mostra decoració floral en relleu combinada amb la policromia de petites tessel·les de ceràmica col·locades per sobre de les finestres.

## Referències

* ↑ «Cal Maurici». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Barranc d'Escarlà

El Barranc d'Escarlà, és un barranc de l'antic terme de Sapeira, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà. És afluent de la Noguera Ribagorçana.
El barranc d'Escarlà es forma al nord del Tossal de l'Abadia, de 1.389 m. alt., i baixa sempre en direcció sud-oest, en una trajectòria bastant recta.
El barranc comença anomenant-se barranc d'Escarlà, i rep pel sud el barranc de Bolantàs, el del Toscar, el de Seuvascura, les Carboneres, la Boïga Vella (aquests dos no duen nom ni de llau ni de barranc), el barranc de la Capella, tots per la mateixa banda, i Rodamilans i lo Clot de la Serra (també sense genèric que antecedeixi aquest nom), pel nord, i, finalment, el barranc de la Mir, pel sud, amb el qual arriba al lloc conegut com la Ventana d'Escarlà. Just a llevant d'aquest lloc, una mica enlairada, hi ha l'ermita de la Mare de Déu de la Mir. Aquí el barranc passa a anomenar-se barranc Gran d'Escarlà. Passa per sota, al sud, del poble d'Escarlà, i s'aboca en la Noguera Ribagorçana a la Boca del barranc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Arròs Balilla

Balilla és una varietat d'arròs italiana, introduïda a Valencia en 1939. Va ser la varietat d'arròs més cultivada al País Valencià entre 1943 i 1963, quan comença a ser substituïda per una varietat híbrida, el Balilla x Sollana, obtinguda a partir de l'encreuament del Balilla amb l'arròs Sollana. Actualment encara es cultiva a Itàlia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El departamento del arroz IVIA». Comunitat Valenciana Agrària -IVIA, num. 21. Arxivat de l'original el 2012-07-04.
# The Second Best Exotic Marigold Hotel

The Second Best Exotic Marigold Hotel és una pel·lícula de comèdia dramàtica del 2015 dirigida per John Madden i escrita per Ol Parker. És la seqüela de la pel·lícula d'èxit del 2011 L'exòtic Hotel Marigold i compta amb un repartiment coral format per Judi Dench, Maggie Smith, Dev Patel, Bill Nighy, Celia Imrie, Penelope Wilton, Ronald Pickup, David Strathairn i Richard Gere. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

L'Exòtic Hotel Marigold per a Persones Majors i Encantadores només té una habitació lliure, el que planteja una dificultat d'allotjament per als nouvinguts Guy i Lavinia.

## Repartiment

* Dev Patel com a Sonny Kapoor
* Judi Dench com a Evelyn Greenslade
* Maggie Smith com a Muriel Donnelly
* Bill Nighy com a Douglas Ainslie
* Celia Imrie com a Madge Hardcastle
* Tina Desai com a Sunaina
* Penelope Wilton com a Jean Ainslie
* Ronald Pickup com a Norman Cousins
* Diana Hardcastle com a Carol Parr
* Claire Price com a Laura Ainslie
* Lillete Dubey com a Sra. Kapoor
* Richard Gere com a Guy Chambers
* David Strathairn com a Ty Burley
* Tamsin Greig com a Lavinia Beech/Theresa
* Shazad Latif com a Kushal
* Rajesh Tailang com a Babul
* Denzil Smith com el senyor Dhurana

## Referències

* ↑ Brodesser-Akner, Claude «Best Exotic Marigold Hotel Sequel Script on Way: Hollywood Now Drawn to Senior Set». vulture.com, 30-10-2012 [Consulta: 12 gener 2014].
* ↑ «El nuevo exótico Hotel Marigold». Goita què fan ara. [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ The Second Best Exotic Marigold Hotel a la Base de dades de cinema en català
* 1 2 Dowell, Ben «The Best Exotic Marigold Hotel 2 to start filming in January». , 28-10-2013 [Consulta: 12 gener 2014].

## Enllaços externs

* The Second Best Exotic Marigold Hotel - Lloc web oficial
# Pacuvia

La lex Pacuvia va ser una antiga llei romana aprovada a proposta del tribú de la plebs Sext Pacuvi, quan August era ja emperador.
Manava que el mes fins llavors anomenat Sextilis s'anomenés en endavant Augustus, en honor del monarca.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 122 [Consulta: 12 abril 2022].
# Puig Penal

El Puig Penal és una muntanya de 677 metres que es troba al municipi de Montclar, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ «Puig Penal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya