OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat d'Espanya de motociclisme de velocitat 1981

La temporada de 1981 del Campionat d'Espanya de Motociclisme de Velocitat, denominat oficialment Campionat d'Espanya de velocitat, fou la 32a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables. Tres de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Cullera, València i Esplugues de Llobregat.

## Classificació final
### 50cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jorge Martínez "Aspar" | Bultaco | 108 |
| 2 | Joaquim Galí | Bultaco | 72 |
| 3 | Ramon Galí | Bultaco | 59 |
| 4 | Daniel Mateos | Bultaco | 58 |
| 5 | José María Baena | Kreidler | 43 |
| 6 | Antonio Molina | ? | 21 |
| 7 | Pedro Cegarra | Kreidler | 20 |
| 8 | José Falla | Rieju | 16 |
| 9 | Ramiro Blanco | Kreidler | 15 |
| 10 | Alfons Mañer | Derbi | 15 |

### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ricardo Tormo | Sanvenero | 96 |
| 2 | Jorge Martínez "Aspar" | Bultaco | 86 |
| 3 | Andrés Sánchez Marín | MBA | 56 |
| 4 | Marcelino García | MBA | 50 |
| 5 | José María Baena | Morbidelli | 40 |
| 6 | Pedro Cegarra | Bultaco | 31 |
| 7 | Serafín Sánchez | ? | 24 |
| 8 | Ramiro Blanco | ? | 19 |
| 9 | Joaquim Orts | Morbidelli | 18 |
| 10 | Daniel Mateos | Bultaco | 15 |

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ángel Nieto | Siroko | 90 |
| 2 | Sito Pons | Siroko | 66 |
| 3 | Quique De Juan | Yamaha | 60 |
| 4 | Carles Cardús | Siroko | 44 |
| 5 | Josep Maria Mallol | Siroko | 43 |
| 6 | Luis Miguel Reyes | Siroko | 35 |
| 7 | Mingo Gil | Siroko | 35 |
| 8 | Joan Graells | Yamaha | 35 |
| 9 | Benjamí Grau | Derbi? | 21 |
| 10 | Lluís Ricart | Yamaha | 17 |

### 500cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni García | Yamaha | 69 |
| 2 | Carlos Morante | Suzuki | 47 |
| 3 | Carlos de San Antonio | Suzuki | 40 |
| 4 | Andrés Pérez Rubio | Yamaha | 37 |
| 5 | Benjamí Grau | Yamaha? | 23 |
| 6 | Nicolás Huete | Yamaha | 22 |
| 7 | Carles Cardús | Ducati | 12 |
| 8 | Carlos Griñó | Bimota | 11 |
| 9 | Domingo García | Yamaha | 9 |
| 10 | Javier Alonso | Yamaha | 8 |

## Categories inferiors
### Trofeu Sènior 80cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Vicent Peris | Derbi | 60 |
| 2 | F. Martínez Gandía | ? | 35 |
| 3 | Vicente Pérez | ? | 27 |

### Trofeu Sènior 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Vicent Peiró | MBA | 85 |
| 2 | Vicent Llinares | Montesa | 63 |
| 3 | J. Román Gómez | ? | 57 |

### Trofeu Sènior 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Boronat | Yamaha | 80 |
| 2 | J. Galofré Moragas | Yamaha | 78 |
| 3 | Carlos Cubillo | Yamaha | 76 |

## Referències

* Alguersuari, Jaume (Director) «Velocidad. Campeonatos de España» (en castellà). El año SOLO MOTO'81. SOLO MOTO [Barcelona], 01-12-1981, p. 185-186.

## Enllaços externs

* Campionats d'Espanya RFME Arxivat 2013-06-19 a Wayback Machine. Fedemoto
# Calvin Beneke

Calvin Beneke (Johannesburg, 24 de desembre de 1991) és un ciclista sud-africà professional des del 2012.

## Palmarès

* 2012
** Campió de Sud-àfrica sub-23 en ruta

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a procyclingstats.com
# Cadernera de Lawrence

El cadernera de Lawrence (Spinus lawrencei) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Cria als boscos de roures i de ribera, chaparral i zones amb arbusts del sud-oest dels Estats Units i zona mexicana adjunta. En hivern migra cap a l'est i el sud.

## Referències

* ↑ «Cadernera de Lawrence». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Can Ribes (Girona)

Can Ribes és una masia de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia gran de diferents cossos i de diferents èpoques. De planta baixa i un pis en general, predominant la peça més sobresortint de la resta, d'una planta més, situada a la cantonada entre la façana principal, de la que sobresurt, i la façana lateral esquerra. Aquesta peça està coronada per una galeria d'arcs peraltats. A nivell del primer pis sobresurt una finestra de llinda planera amb inscripció "1722" i una orla amb la "R" a dins. Igualment n'hi ha una altra pel costat de la façana principal, a la peça més alta, amb data també de "1722" però amb l'orla amb "RBS". En general les obertures són de pedra i de llinda planera, i d'altres són de modillons. La porta principal és semidovellada i de pedra. A la façana posterior hi ha una porta de llinda planera amb la inscripció: BALDR RBA ME FECIT - 1741, una finestra de modillons i un porxo, al costat esquerre de la façana, enderrocat i amb un gran pilar troncocònic de pedra i amb l'arrebossat caigut (com a la resta del conjunt) Teulats enfonsats i voltes de teules decorades.

## Referències

* ↑ «Can Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Can Ribes, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Can Ribes

«Can Ribes o Can Ribas» té aquests significats:
* Can Ribes (Bigues), masia a Bigues i Riells (Vallès Oriental)
* Can Ribes (Cardedeu), mas a Cardedeu (Vallès Oriental)
* Can Ribes (Gavà)
* Can Ribes (Girona), masia de Girona
* Can Ribes (la Cellera de Ter), masia de la Cellera de Ter (Selva)
* Can Ribes (la Jonquera), casa de la Jonquera (Alt Empordà)
* Can Ribes (Navàs), masia a Navàs (Bages)
* Can Ribes (Palafolls), masia de Palafolls (Maresme)
* Can Ribes (Premià de Mar)
* Can Ribes (Sant Esteve de Palautordera), masia a Sant Esteve de Palautordera (Vallès Oriental)
* Can Ribes (Sant Martí de Llémena), masia a Granollers de Rocacorba (el Gironès)
* Can Ribas o Can Galceran de Vall
* Can Ribes (Terrassa), masia a Terrassa (Vallès Occidental)
* Can Ribes (Ventalló), del nucli de Valveralla (Ventalló, l'Alt Empordà)
* Molí de Can Ribas, molí a Cànoves i Samalús (Vallès Oriental)
* Muntanya de Can Ribes, serra al municipi de Sarrià de Ter a la comarca del Gironès
* Turó de Can Ribes, muntanya al municipi de Granollers (el Vallès Oriental)
# Can Ribes (Gavà)

Can Ribes és un edifici del municipi de Gavà (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de planta rectangular, de tres altures, planta baixa, pis i golfes, amb coberta a quatre vessants. Destaca la loggia o galeria d'arcs rebaixats que s'obre als laterals del primer pis.Destaquen els esgrafiats que se situen a la façana principal, ocupant el primer pis i les golfes.
El segle xviii, Francesc Ribes, comerciant i fabricant d'indianes de Barcelona, comprà una gran extensió de terra al terme de Gavà, on hi construí la Masia Ribes.

## Referències

* 1 2 «Can Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Can Ribes (Palafolls)

Can Ribes és una masia de Palafolls (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia molt pròxima al nucli de Santa Maria de Palafolls, al camí del castell. La casa és de teulada a dues aigües, amb dos cossos paral·lels a la façana principal amb frontó i tres cossos perpendiculars a ella. La masia ha sofert moltes modificacions; la finestra principal, que devia ser gòtica, fou substituïda per una altra de formigó. Es conserven, però, les finestres gòtiques de les habitacions laterals. Al seu interior es conserven els rentaments de pedra, els festejadors de les finestres, el faldar i la llar de foc.

## Referències

* ↑ «Can Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Calçotada

La calçotada és un àpat comunitari que ha esdevingut la manera més tradicional de menjar els calçots, amb fortes connotacions de festa i trobada. A Valls, la ciutat d'on és originària la calçotada se celebra a la fi de gener, des de l'any 1982 la calçotada popular de més renom. Les calçotades se solen fer des de finals de la tardor fins al març o principis d'abril, segons la temporada.
El primer plat del menú típic de calçotada són els calçots (normalment entre 10 i 20 per persona), servits en teules per mantenir-ne la temperatura, amb la salsa típica que els acompanya, la salvitxada o bé el romesco. Després se sol menjar carn a la brasa amb torrades, acompanyada de vi negre o cava.
Els calçots se serveixen tal com surten de la graella i cal pelar-los i sucar-los a la salsa. D'uns anys ençà, sobretot als restaurants, és costum de posar-se un pitet per a evitar de tacar-se la roba, però tradicionalment aquesta peça de roba no es feia servir.
La temporada central és als mesos de febrer i març, per bé que des de principi d'hivern es comencen a menjar calçots.

## Història

L'origen d'aquest àpat es creu que està a la població de Valls. A la fi del segle xix un pagès d'aquesta ciutat, conegut amb el nom de Xat de Benaiges, va descobrir una forma especial de fer créixer la ceba blanca: es plantava de forma que només quedés mig colgada i a mesura que creixia es procedia a tapar-la amb terra. Aquesta acció, que es coneix com a calçar, és la que dona nom al calçot.
Tot i que a Valls i comarca la calçotada se celebra des de principis del segle xx, aquest àpat va començar a popularitzar-se a partir de mitjan segle XIX. Així, amb el pas dels anys, la calçotada ha esdevingut una menja típica de la comarca de l'Alt Camp i s'ha estès també a les comarques veïnes (Tarragonès, Baix Camp, Conca de Barberà i Penedès). Avui dia aquesta tradició està molt més estesa i arriba fins i tot a Mallorca i a la Catalunya del Nord.

## Preparació

Els calçots, sense rentar-los ni treure'ls la terra, es posen a la graella sobre flama viva, tradicionalment de sarments de ceps. Una vegada cuits s'emboliquen amb papers de diari per tal que acabin d'estovar-se i mantinguin la calor. S'acostumen a servir encara embolicats i posats sobre una teula.

## Referències

* ↑ «Gran Festa de la Calçotada». Ajuntament de Valls. Arxivat de l'original el 2016-03-12. [Consulta: 17 abril 2006].
* ↑ Revenga, Dani «Valls reivindica els seus calçots». Ara, 25-01-2015, pàg. 24. Arxivat de l'original el 2015-07-05 [Consulta: 29 gener 2015].
* ↑ Oliva, Albert. «👉REPORTATGE: Xat de Benaiges, el pagès que va inventar la calçotada a Valls», 22-01-2020. Arxivat de l'original el 2024-01-26. [Consulta: 26 gener 2024].
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
Viccionari
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1893

El primer Campionat Mundial de Ciclisme en Pista es van disputar a Chicago (Estats Units d'Amèrica) els 11 i 12 d'agost de 1893 en el marc de l'Exposició universal celebrada en aquesta ciutat. Es van competir en tres proves reservades per a ciclistes amateurs.

## Resultats

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Arthur-Augustus Zimmerman Estats Units | John Johnson Estats Units | Julian Pye Bliss Estats Units |
| Darrere moto | Laurens Meintjes República del Transvaal | Ernst Emil Ulbricht Estats Units | |
| Velocitat 10 km. | Arthur-Augustus Zimmerman Estats Units | Julian Pye Bliss Estats Units | John Johnson Estats Units |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Estats Units | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 2 | República del Transvaal | 1 | 0 | 0 | 1 |

## Referències

* ↑ «Les premiers championnats du monde de cyclisme en 1893». [Consulta: 24 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)
# Cal Calafell

Cal Calafell és una obra de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge integrat dins del nucli urbà, entre mitgeres de cases, i obert al carrer principal del poble. L'edifici es presenta de planta rectangular i estructurat a partir de planta baixa i primer pis. A la planta baixa trobem les portes d'accés a l'habitatge i altres dependències emprades, anteriorment, per a usos comercials. Al primer pis, ens troben situats dos balcons balustrats que tenen dos obertures cadascun, i que presenten motllures de pedra en les seves estructures, així com una decoració geomètrica en relleu sota la llosana d'aquests. Per damunt d'aquesta planta i situat a la part superior de la façana, es disposa un fris amb decoració geomètrica a partir d'una seriació de rombes i una cornisa motllurada. Finalment, corona la façana principal, les estructures de quatre mitjos prismes, on s'intercalen una decoració en ferro forjat. L'obra presenta un parament arrebossat.

## Història

L'origen del poble de Sant Guim de Freixenet es troba en la construcció de la línia del tren que havia d'unir Barcelona amb Saragossa i amb ella l'establiment de l'estació el 1885. Aquest fet suposà un desenvolupament urbanístic que no parà fins als anys 30 del segle xx, en què es construïren les principals vies de comunicació i serveis bàsics. En un primer moment aquest poble fou conegut com el barri de l'Estació de Sant Guim, després com Sant Guim de l'Estació. Durant la Guerra civil se'l coneixia com a Pineda de Segarra.

## Referències

* 1 2 «Cal Calafell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Canoetes

Croses és un antic poble del terme comunal de Rodès, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona sud-est del terme de Rodès, al límit del terme. El seu emplaçament és avui dia del tot ocupat pel bosc, a prop del Coll de Canoetes.
L'alou de Canoetes, o Cases Novetes, està documentat des de l'any 1310.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «136 - Rodès». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rodès». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Canoetes en els ortofotomapes de l'IGN
# Canoas

Canoas és una ciutat de l'estat brasiler de Rio Grande do Sul. La seva població és 333.322 habitants en 2006. El municipi és el més gran de la regió metropolitana de Porto Alegre.

## Etimologia

Durant la construcció del ferrocarril que unia Porto Alegre amb São Leopoldo, inaugurat el 1874, es va utilitzar un arbre de timbaúva (Enterolobium contortisiliquum) a l'antiga granja de Gravataí per a la construcció d'embarcacions. El lloc es va anomenar Capã.

## Història

La zona on avui es troba el municipi de Canoas va ser habitada pels indis Tapes, quan l'any 1725 van arribar a la regió els conductors lagunistes i amb ells el poblador i conqueridor Francisco Pinto Bandeira. El 1733 ocupà les terres i creà la Granja Gravataí, heretada per Leonardo Arnhold da Rosa i més tard per Josefa Eufália de Azevedo (A Brigadeira). Més tard aquestes terres van ser distribuïdes i venudes.
L'any 1871 s'inicia la construcció del ferrocarril que connectaria São Leopoldo amb Porto Alegre. El 1874 es va inaugurar el primer tram del ferrocarril i es va construir una estació a l'actual zona de Canoas. L'assentament de la comarca va començar al voltant d'aquesta estació de ferrocarril, que es trobava al centre de la Granja Gravataí.
El major Vicente Ferrer da Silva Freire, aleshores propietari de la Granja Gravataí, va aprofitar el ferrocarril per transformar les seves terres en un munt de finques d'estiueig, que va posar a la venda. El lloc va passar a ser designat com a Capão das Canoas. Aviat, les grans finques van anar perdent terreny davant les petites propietats i granges.
L'escut de Canoas és el símbol oficial de Canoas. Va ser elaborat per João Palma da Silva i instituït per la Llei Municipal nº 824, de 10 de desembre de 1963, a l'administració de l'alcalde coronel José João de Medeiros. El seu símbol central, l'engranatge, representa la força de la indústria al municipi, les canoes de la part superior donen el nom del municipi i la banda de la part inferior representa els colors de Rio Grande do Sul.

## Referències

* ↑ «Canoas» (en portuguès brasiler). IBGE. [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «Sobre Canoas» (en portuguès brasiler). Prefeitura de Canoas. [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ Canoas é a quarta maior cidade gaúcha, segundo estimativas do IBGE.
* ↑ Simbolo de Canoas.
* ↑ Busato Canoas - História do município de Canoas.
* ↑ FAMURS - História do município de Canoas.
* ↑ RS Virtual - História do município de Canoas.
* ↑ Hino, Bandeira e Brasão.
# Cal Doval

Cal Doval és un edifici renaixentista del municipi de Cornudella de Montsant (Priorat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa, pis i golfes, bastit de carreus a la planta baixa i de paredat dalt. La porta principal, en arc de mig punt, constitueix la part més interessant, amb carreus sobresortit com a element decoratiu. És interessant la porta la de fusta amb un petit arc conopial. La dovella clau té un escut ovalat mig esborrat.

## Història

La construcció, que caldria datar-la del s. XVII, de característiques similars a altres cases de la població, com les del carrer Tou, és iniciativa d'una època de benestar econòmic i de renovació d'idees, aportades per l'entrada del renaixement arquitectònic a la comarca de la mà de l'església local i de la d'Ulldemolins. Situada al carrer Major, cal Doval s'esdevé paradigma d'edificis de primera categoria. Sense haver sofert massa reformes, la casa presenta avui un aspecte certament descuidat. Aquesta casa possiblement havia estat propietat dels monjos de la cartoixa de Scala Dei. Avui en dia acull el museu Peris - Aragonès que conté una col·lecció d'eines del camp, així com objectes de ceràmica i vidre d'arreu del món.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Doval». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Cal Doval». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Can Pahisa i Can Negre

Can Pahisa i Can Negre és una casa de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Són dues cases assentades sobre el desnivell del terreny i abrigades sota la mateixa la teulada. La façana es troba orientada a ponent on el carener és perpendicular. A la banda de llevant la casa consta d'un pis més. La casa nº 7 té el portal rectangular, amb la data 1628, una finestra amb espiera i l'ampit motllurat a nivell del primer pis i un balcó de fusta a nivell del segon. La nº 6 el portal és rectangular allindat i finestra amb espiera al primer pis i tres obertures a nivell del segon. A ambdues cases s'hi accedeix mitjançant unes escales que baixen respecte a la plaça. A migdia hi ha diverses obertures i a llevant un porxo cobert a una vessant. És construïda en pedra i morter.

## Història

Segons les dades constructives del portal les dues cases degueren construir-se vers el segle xvii, per bé que presenta diverses reformes i afegitons. Per aquella època Rupit començà a ésser un nucli important de població degut l'augment demogràfic en els punts agrícoles i també per l'establiment de Francesos durant la guerra dels Segadors (1654). Actualment són cases de segona residència o d'estiueig com moltes altres del poble.

## Referències

* 1 2 «Can Pahisa i Can Negre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Canal d'Ístria

El canal d'Ístria o canal de Limski és un estuari que s'obre a la costa occidental de la península d'Ístria a Croàcia, pocs quilòmetres al nord de Rovinj (Rovigno), i pocs al sud de Vrsar. Té uns 12 km de llargària i una amplada mitjana d'uns 2 km. Es tracta del final de la vall del riu Pazinčica que es transforma en una ria.
# Can Llopart (Castelldefels)

Can Llopart és una obra del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular que consta de planta baixa i pis, amb coberta a dues vessants. Està orientada a migdia i té un pati amb tanca just davant del que sembla havia estat l'antiga entrada principal.
Ha estat molt degradada i ha perdut alguns dels elements més destacats que tenia i ha sofert l'afegit d'altres cossos, de maó. Conserva però una interessant finestra amb caps en mig relleu, sota de la qual hi ha una espitllera.

## Història

En la fitxa de l'Ajuntament de Castelldefels es data al segle xviii, però per la tipologia de la finestra i espitllera, abans esmentades, es creu que és més antiga.

## Referències

* 1 2 3 «Can Llopart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2015].
# Can Llopart (Corbera de Llobregat)

Can Llopart és una masia de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al vessant nord de la riera de Corbera, Can Llopart conserva el caràcter de masoveria ancestral, tant pel cultiu d'oliveres i vinya, com per la utilització dels porxos, corts i galliners per l'aviram.
Es troba prop de la carretera de Corbera a Sant Andreu de la Barca.
La part alta de la façana és més moderna, probablement de finals de segle xix.

## Història

El 1352 ja existia la masia en el lloc d'avui, amb el llinatge Llopart: "Llopardi" llatinitzat.
El 1480 continua el llinatge, segons capítols matrimonials.
Al segle xvi sembla que correspon una puixança de l'edifici, ja que intervé l'hereu en la reconstrucció de l'església de Corbera.
El 1800 la pubilla de Can Llopart es casa amb l'hereu Romagosa, de Begues, cosa que pot ser el motiu de l'aixecament de la coberta de la casa

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Llopart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Can Llopart». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
* «Can Llopart». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Can Paris (Tiana)

Can Paris és una casa noucentista de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil. Inicialment estava format per un sol cos de planta rectangular, al qual s'hi afegiren annexes posteriors en la part del darrere. Avui dia hi ha dos habitatges: un a la planta baixa i l'altra al pis. En el conjunt destaca la balconada del primer pis, amb balustres, les baranes del terrat i el coronament central de la façana, format per un petit frontó de tipus clàssic, amb decoració vegetal al seu interior. Sota aquest frontó hi ha dibuixades les inicials del propietari i constructor (JP), i els elements més representatius de la seva feina: el nivell, la paleta catalana i el martell. Cal destacar dos llums de l'entrada, suportats per dues columnetes de ferro colat.

## Referències

* ↑ «Can Paris». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Cantó de Velinas

El cantó de Velinas és un cantó francès del departament de la Dordonya, situat al districte de Brageirac. Té 12 municipis i el cap és Velinas.

## Municipis

* Bonavila e Sent Avit de Fumadièras
* Faugairòlas
* La Mòta de Mont Ravèl
* Montaseus
* Mont Caret
* Nastrengas
* Lo Pòrt de Senta Fe e Ponchac
* Sent Antòni del Bruèlh
* Sent Miqueu de Montanha
* Sent Sieurin de Prats
* Sent Bebian
* Velinas

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1988-2001 | Didier Lourec | RPR |
| 2001- | Serge Fourcaud | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 8.075 | 8.286 | 8.236 | 8.546 | 9.243 | 9.699 | 10.464 |