OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dànau

* No s'ha de confondre amb Dànaus.
Dànau (en grec antic Δαναός Danaós), segons la mitologia grega, va ser un heroi grec, fill de Belos (Belus) i d'Anquínoe (Anchinoë), i net de Posidó i de Líbia. Fou germà d'Egipte (Aegyptus) i pare de cinquanta filles (les danaides).
El seu pare li va donar el regne de Líbia. Va fugir del país amb les seues cinquanta filles perquè els seus nebots, els cinquanta fills del seu germà Egipte, les demanaven com a esposes, però l'oracle l'havia advertit que un gendre seu el mataria. Va marxar després d'haver construït una nau amb cinquanta bancs de remers, aconsellat per Atena.
Arribà a Argos després d'una curta estada a Rodes amb les seves filles, que haurien edificat un temple a Atena Líndia. A Argos Gelanor n'era el rei. Alguns autors diuen que Gelanor va cedir espontàniament el poder a Dànau, i altres que Dànau va obtenir el reialme després d'una llarga discussió davant del poble d'Argos que va acabar amb un prodigi. Quan Dànau i Gelanor iniciaven un enfrontament decisiu al trencar l'alba, va sortir del bosc un llop que es va llançar sobre un ramat que passava pel camí. Va saltar sobre un toro, el va dominar i el va matar. Els argius, sorpresos, van considerar que aquell llop vingut de la soletat i lluny dels homes era semblant a Dànau. Van creure que el que havia passat indicava la voluntat dels déus i van proclamar rei a Dànau. L'heroi va consagrar un temple a Apol·lo Liceu (Apol·lo del llop)
Dànau ensenyà la gent del poble a fer pous i canals i va ser considerat benefactor públic. Els fills d'Egipte, finalment, el van trobar i exigiren casar-se amb les seues filles. Ell hi accedí, però donà instruccions a les filles perquè matessin els respectius marits la nit de noces. Totes el van obeir, menys una, Hipermnestra, i el gendre supervivent, Linceu, el va matar i també a les altres filles, per venjar els germans.
El mite fou tractat per Èsquil en la trilogia de les Danaides, de la qual ens ha pervingut el primer drama: Les suplicants.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 129. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1996. ISBN 8429741461.
# Anna Favella

Anna Favella (Roma, Itàlia, 21 de setembre de 1983) és una actriu italiana.

## Biografia

Anna Favella va néixer i es va criar a Roma, Itàlia. Va debutar per primer cop a la televisió el 2008 amb Enrico Mattei - L'uomo che guardava al futuro, on va fer el paper de Priscilla Leoni, una espia estatunidenca . El 2009 va participar en un episodi de la 7a temporada de Don Matteo. El 2010 aconsegueix el paper d'Elena Giardini, el protagonista de la sèrie de televisió italiana Terra ribelle. El 2011, va començar la segona temporada de Terra ribelle amb la resta del repartiment, estrenada el 21 d'octubre de 2012. El 2013 és la protagonista de la pel·lícula America, dirigida per Leonardo Ferrari Carissimi, estrenada el 7 de novembre de 2013. En aquesta pel·lícula Favella fa el papet de Penic Morningstar, una jove i exitosa directora de galeria d'art. La pel·lícula és un projecte independent, que reuneix pintura i cinema i vol mostrar com era realment Andy Warhol i com la seva figura estranya i polèmica va matar tots els artistes que van compondre la seva "Fàbrica".

## Terra Ribelle

El 2009 Favella, triada per Simona Tartaglia, aconsegueix el paper d'Elena Giardini, la protagonista de la sèrie de televisió italiana Terra ribelle. El 17 d'octubre de 2010 Terra ribelle s'estrena a Itàlia a la Rai 1. El 2011 va començar, amb la resta del repartiment, la segona temporada de Terra ribelle. El 21 d'octubre de 2012 ės en la pantalla italiana amb Terra ribelle - Il nuovo mondo.

## Vida privada

El seu promès és el director de cinema italià Leonardo Ferrari Carissimi.

## Filmografia

* 2008 Enrico Mattei - L'uomo che guardava al futuro
* 2009 Don Matteo 7
* 2010 Terra Ribelle
* 2012 Terra Ribelle - Il Nuovo mondo
* 2013 Mr. America

## Referències

* ↑ L'attrice Anna Favella tra i premiati di “Ragusani nel mondo” Vita/Kurzporträt in: Sicilia in Rosa vom 1. August 2014. Abgerufen am 27. November 2015
* ↑ Anna Favella Profil bei e-TALENTA. Abgerufen am 27. November 2015
* ↑ «Fiction: “Terra ribelle 2 - Il nuovo mondo”: Anna Favella e il personaggio di Elena nella nuova serie | Teleblog» (en italià), 20-12-2016. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ GianniPug. «Terra Ribelle 2, Anna Favella "Non sono pronta a fare la mamma" | Fiction Italiane» (en italià). [Consulta: 27 desembre 2021].
# Nain

«Nain» té aquests significats:
* Nain (Na'in o Nayin), ciutat de l'Iran
* Nain, poble de Galilea esmentat a la Biblia
* Nain, poble de Jamaica, parròquia de Saint Elizabeth
* Nain, poble de la costa central de la península del Labrador, Terranova, Canadà
* Nain, població i Union Council al Panjab (Pakistan)
* Nain, població del comtat de Frederick, Virgínia, Estats Units
* Nain, població australiana en l'autoproclamat Principat de Hutt River (Austràlia Occidental) del que és l'únic nucli.
* Nain, illa d'Indonèsia prop de la costa nord de la principal de les Cèlebes
# Neoperla distincta

Neoperla distincta és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Zwick, P., 1983. Spixiana 6(2):186.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Cotorreta dorsibruna

La cotorreta dorsibruna (Touit melanonotus) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos de les terres costaneres de l'est del Brasil.
# Marià II de Torres

Marià II de Torres fou fill de Comit de Torres. El seu pare el va associar al govern del Jutjat de Torres el 1203 i es va mantenir associat fins a la mort del pare el 1218, governant després sol fins a la seva mort el 1233. Vers el 1200 es va casar amb Agnès de Massa, filla del jutge Guillem Salusi IV de Càller. Fou el pare de Beneta (morta després del 1234, dona de Ponç Hug III d'Empúries), Adelàsia de Torres, i Barisó III de Torres. Va deixar també una filla il·legítima de nom Preciosa, casada amb Nicolau Dòria. A la mort de Marià II de Torres, Ubald Visconti de Gallura va intentar apoderar-se del govern de Torres a través de la seva dona Adelàsia, lluitant contra Barisó III de Torres, però no ho va aconseguir fins al 1336 quan va morir Barisó i la seva dona (germana de Barisó) el va heretar (però va morir al cap de dos anys sense descendents).
# Andreu Oller Navarro

Andreu Oller Navarro (Sant Adrià de Besòs, 16 d'octubre de 1929 - Barcelona, 25 d'abril de 1995) va ser un jugador de bàsquet català. Feia 1.84 m. i jugava a la posició de base.
Va ingressar a la Penya el 1946 amb 17 anys, on va jugar durant un espai de nou anys. En aquell equip, que aleshores era conegut com l'huracà verd pel seu ràpid i desbordant joc, hi destacaven jugadors com Jaume Bassó, Marcel·lí Maneja, Josep Brunet, Jordi Parra i Eduard Kucharski, sent capaços de guanyar diverses copes al Reial Madrid.
Després fitxaria per l'Orillo Verde de Sabadell, que aleshores es trobava a segona divisió. En la seva primera temporada van ascendir a primera divisió, i s'hi estaria 3 anys jugant amb l'equip vallesà. Després jugaria una temporada el Bàsquet Manresa i dues més al Sant Josep de Badalona, posant final a la seva carrera esportiva als 31 anys.
Va ser internacional amb la selecció espanyola en 35 ocasions. Va participar en el primer mundial de bàsquet disputat a l'Argentina el 1950, encara que amb escassa fortuna, ja que l'equip espanyol va quedar penúltim (novè de deu). En els Jocs del Mediterrani si hi va haver més sort, ja que en els de Barcelona de 1955 es va obtenir la victòria i en els d'Alexandria de l'any 1951 la segona plaça.

## Referències

* ↑ «Andrés Oller Navarro». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Nuestros ases: Andreu Oller». Mundo Deportivo, 29-12-1984 [Consulta: 11 maig 2018].
* ↑ «Andreu Oller». verdinegres [Consulta: 11 maig 2022].
* ↑ «75 años de Selección». FEB. [Consulta: 11 maig 2018].
# Luci Corneli Lèntul Caudí (cònsol 275 aC)

Luci Corneli Lèntul Caudí (llatí: Lucius Cornelius Ti. f. Ser. n. Lentulus Caudinus) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Feia part de la família dels Cornelis Lèntuls, una de les principals famílies patrícies de Roma.
Va ser cònsol l'any 275 aC amb Marc Curi Dentat, segons els Fastos Capitolins.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 729.
# Aleksandr Rutskoi

Aleksandr Vladimirovitx Rutskoi (rus:Александр Владимирович Руцкой) (Proskurov, Ucraïna, 16 de setembre de 1947) és un polític rus i militar de la Unió Soviètica. Rutskoi serví com a vicepresident de Rússia del 10 de juliol de 1991 a 21 de setembre de 1993, i governador de l'óblast de Kursk de 1996 a 2000. Durant la Crisi constitucional russa de 1993, es va proclamar de facto president de Rússia, en oposició a Borís Ieltsin.

## Biografia

Es graduà a les acadèmies militars de l'aier de Barnaul i Moscou, i participà en la Guerra afganosoviètica amb la graduació de coronel. Fou ferit el 1986 i el 1988, i aquell mateix any rebé la condecoració d'Heroi de la Unió Soviètica. Això va fer que Borís Ieltsin l'escollís com a vicepresident seu a les eleccions presidencials de Rússia (1991).
Poc després se n'anà distanciant. Va donar suport en un discurs als separatistes de Transnístria el 1992 i donà suport al parlament quan a l'octubre del 1993 Ieltsin dissolgué el legislatiu. Rutskoi, que aleshores era vicepresident de la Federació Russa, fou condemnat a presó, però es beneficià d'una amnistia decretada per la Duma i sortí en llibertat al febrer del 1994. Participà en les eleccions legislatives del desembre del 1995 al capdavant de la formació Derjava, que no aconseguí cap escó. En les eleccions presidencials del juny del 1996 donà suport a la candidatura comunista de Guennadi Ziugànov. A l'octubre del 1996 fou elegit governador de l'óblast de Kursk després de guanyar les eleccions en aquesta regió, on aconseguí el 78,9% dels vots.
El seu mandat es caracteritzà pel nepotisme i la corrupció generalitzades. A les eleccions del 2000 no va presentar a la reelecció.

## Referències

* ↑ «Edició de La Vanguardia del dia 22 de setembre» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], //.
# Neurorehabilitació

La neurorehabilitació és un procés clínic complex dirigit a restituir, minimitzar i/o compensar les alteracions funcionals aparegudes en la persona afectada per una discapacitat a conseqüència d'una lesió del sistema nerviós.
Quan apareix una gran discapacitat, com la que en resulta d'una lesió medul·lar o d'un dany cerebral sever, es veuen alterades sobtadament les capacitats, l'estil de vida i els projectes de qui la pateix, alhora que també s'afecta profundament el seu àmbit familiar. Com resposta a aquesta situació sobrevinguda, cal establir l'aprenentatge d'una "nova manera de viure", tant en la seva dimensió física, com psíquica i social.
En aquest context, la neurorehabilitació té per objectiu influir positivament en les aptituds i les actituds de la persona amb discapacitat i del seu entorn afectiu; en les aptituds, per aconseguir en cada cas el major grau d'autonomia personal possible, i en les actituds, per procurar restablir l'autoestima i una disposició emocional constructiva capaç d'adaptar-se a la nova situació i potenciar els recursos personals, per tal d'assolir una reinserció social activa i satisfactòria. Per tal que la neurorehabilitació sigui efectiva i de qualitat, ha de ser:
* Holística. Ha de tenir en compte tant els aspectes físics i cognitius, com els psicològics, socials i culturals que incideixen en la personalitat del pacient, la seva etapa evolutiva i el seu estil de vida, així com en la seva família.
* Orientada al pacient. Desenvolupant en cada cas estratègies assistencials centrades en el pacient i el seu grup familiar.
* Integradora. Els plans assistencials han d'estar dissenyats i executats per equips multidisciplinaris constituïts per professionals motivats, altament capacitats i entrenats en el treball interdisciplinari.
* Participativa. Cal comptar amb la cooperació activa del pacient i llur família; sent imprescindible per això una correcta informació i una òptima relació de confiança amb l'equip terapèutic.
* Ecològica. La intervenció terapèutica ha de tendir a dotar al pacient de la màxima autonomia possible procurant limitar en cada cas les dependències assistencials o tecnològiques a les imprescindibles.
* Continuada. S'haurà de tenir en compte les diferents necessitats del pacient al llarg de tota la seva vida; garantint la continuïtat assistencial des de la fase inicial d'instauració de la lesió, fins a les complicacions possibles en les fases posteriors.
* Resolutiva. Ha de disposar dels mitjans humans i materials més adequats per resoldre eficaçment, en cada situació, els problemes de cada pacient.
* Permeable a l'entorn social. Caldrà cercar en cada cas les respostes adaptades a les característiques específiques de la comunitat; alhora que influir en la creació de recursos socials que afavoreixin la millor inserció social possible de la persona amb discapacitat.

## Referències

* ↑ «Article Institut Guttmann: La Neurorehabilitació». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 23 juliol 2007].

## Enllaços externs

* The World Federation for NeuroRehabilitation
# Imoulass

Imoulass (àrab إيمولاس) és una comuna rural de la província de Taroudant de la regió de Souss-Massa. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.388 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Nefererkare II

Nefererkare II fou un faraó de la dinastia VIII de l'antic Egipte. El seu nom era una lloança a l'ànima del deu solar Ra. El seu nom apareix també s'ha transcrit com Neferirkare II. Apareix únicament al Papir de Torí i només se'n sap el nom.

## Referències

* ↑ Lundström, Peter. «Neferirkara II in hieroglyphs» (en anglès). [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Egyptian Pharaohs : First Intermediate Period : Dynasty 7 / 8 : Pharaohs». [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Neferkare II» (en anglès americà). [Consulta: 22 abril 2024].
# Aita (cràter)

Aita és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 14 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim estonià, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Aita». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Márcio Rodrigues

Márcio Rodrigues conegut com a Magrão (São Paulo, Brasil, 20 de desembre de 1978) és un futbolista brasiler que ha disputat tres partits amb la selecció del Brasil.

## Referències

* ↑ National Football Teams

## Enllaços externs

* http://en.sambafoot.com/players/915_Magrao.html Arxivat 2010-01-12 a Wayback Machine.
* http://www.palmeirastododia.com/internas/idolos/m.html#MAGRAO
* http://www.zaz.com.br/esportes/2000/11/22/010.htm
* http://www.zerozero.pt/br/jogador.php?id=5523&epoca_id=136 Arxivat 2014-08-18 at Archive.is
* http://globoesporte.globo.com/ESP/0,,AAL6719-4402,00.html
# Hèrcules a la conquesta de l'Atlàntida

Hèrcules a la conquesta de l'Atlàntida (títol original en italià: Ercole Alla Conquista Di Atlantide) és un pèplum franco-italià dirigida per Vittorio Cottafavi i estrenada el 1961. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'endeví Tiresias revela al rei de Tebes, Androcles, que terribles desgràcies cauran sobre Grècia; Androcles reuneix llavors el consell dels reis per convèncer-los d'unir-se, però tots refusen. Hèrcules i Androcles s'embarquen sobre una galera amb Hyllos i el nan Timoteu cap a una destinació desconeguda, que resulta ser l'Atlàntida.

## Repartiment

* Reg Park: Hèrcules
* Fay Spain: La reina Antinea
* Ettore Manni: el Rei Androclès de Tebes
* Luciano Marin: Hyllos, fill d'Hèrcules
* Laura Efrikian : Ismene, filla d'Antinea
* Salvatore Furnari: Timoteu
* Luciana Angiolillo: Dejanire
* Enrico Maria Salerno: el Rei de Megar
* Ivo Garrani: el Rei de Megalie
* Gian Maria Volontè: el Rei de Esparta
* Mimmo Palmara: Astor, el grand visir
* Mario Petri: Zenith, Capellà d'Urà
* Nando Tamberlani : Tiresias
* Mino Doro: Oraclo, cap del gran consell de Tebes
* Gabriele Tinti: el leprós
* Maurizio Coffarelli: Proteu, el monstre
* Raf Baldassarre : El cap dels guàrdies
* Alessandro Sperli: Un Rei
* Mario Valdemarin: Gabor
* Nazzareno Zamperla: Un lluitador a la taverna

## Referències

* ↑ esadir.cat. Hèrcules a la conquesta de l'Atlàntida. esadir.cat.
* ↑ «Ercole alla conquista di Atlantide». The New York Times.
* Antonio Gonzales, « Mythe i néo-mythe. L'Atlantide Al cinema ou comment montrer l'indicible », Dialogues d'Història ancienne, 1989, n°15-2, pp.333-356. Lire en ligne a el bouquet de revue persée
# Manuel Cerveró i Chiva

Manuel Cerveró i Chiva (Sabadell, 8 de maig de 1923 - Sabadell, 18 de gener de 2008) fou un futbolista català de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Començà la seva carrera l'any 1944 al CE Sabadell, club amb el qual jugà dues temporades a primera divisió. L'any 1948 fou fitxat pel FC Barcelona, on jugà dues temporades també a Primera. No gaudí de molts minuts i només va disputar 5 partits de lliga. Entre 1950 i 1953 jugà tres temporades a la UE Lleida, una d'elles a Primera. A continuació jugà al CE Mataró, al CE Mercantil i novament al CE Sabadell.

## Palmarès

* Lliga espanyola:
** 1948-49
* Copa Llatina:
** 1948-49
* Copa Eva Duarte:
** 1948

## Referències

* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Fallece Manuel Cerveró». Mundo Deportivo, 23-01-2008. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Deportivo Galicia Fútbol Club

El Deportivo Galicia Fútbol Club (posteriorment Galicia de Aragua) fou un club de futbol veneçolà de la ciutat de Maracay.

## Història

El club va ser fundat el 19 de setembre de 1960 a la ciutat de Caracas. L'any 2005 es traslladà a Maracay, a l'estat d'Aragua, adoptant del nom de Galicia de Aragua.

## Palmarès

* Lliga veneçolana de futbol
** Era Professional: 1964, 1969, 1970, 1974.
* Segona divisió veneçolana de futbol:
** 1988, 1992, 2001
* Tercera divisió veneçolana de futbol:
** 2000
* Copa veneçolana de futbol:
** 1966, 1967, 1969, 1979, 1981

## Futbolistes destacats

* Oswaldo Ramírez

## Referències

* ↑ «Venezuela - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ «Venezuela - List of Cup Winners and Runners Up». rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Web del club (castellà)
# Eduardo Gonçalves de Andrade

Eduardo Gonçalves de Andrade, més conegut com a Tostão, (Belo Horizonte, 25 de gener de 1947) és un futbolista brasiler retirat de les dècades dels 60 i 70.

## Vida
### Futbolista

La major part de la seva carrera la visqué al Cruzeiro Esporte Clube, amb breus parèntesis a América de Belo Horizonte i Vasco da Gama.
Fou màxim golejador del campionat mineiro tres cops consecutius des de 1966 i màxim golejador de tots els temps a Cruzeiro amb un total de 242 gols de lliga.
Fou campió al Mundial de 1970 amb Brasil. En aquest campionat marcà dos gols, del total de 32 marcats amb la selecció en un total de 54 partits. També participà en el Mundial d'Anglaterra 1966.
El 1969, després de ser colpejat a la cara per una pilota durant un partit contra el Sport Club Corinthians Paulista, va patir un despreniment de retina de la qual mai es va recuperar del tot. El seu fitxatge pel Vasco da Gama el 1972, significà un traspàs rècord en aquell moment al país. Tostão, però, es va veure obligat a retirar-se del futbol amb només 27 anys, després del ressorgiment dels seus problemes de vista.

### Comentarista

Un cop retirat com a futbolista, Tostão ha exercit com a comentarista d'aquest esport. El seu treball en aquest camp li ha valgut el reconeixement amb el Premi Internacional de Periodisme Manuel Vázquez Montalbán, en la categoria de Periodisme Esportiu, proclamat el 20 de desembre de 2014.

## Palmarès com a futbolista

* Copa del Món de futbol: 1970 - Brasil
* Taça Brasil: 1966 - Cruzeiro
* Campionat mineiro: 1965, 1966, 1967, 1968, 1969 - Cruzeiro
* Copa Roca: 1971 - Brasil
* Futbolista americà de l'any: 1971

## Referències

* ↑ «Tostão – Goals in International Matches». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ «Todos os brasileiros - 1966» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Tostão guanya el XI Premi Internacional de periodisme esportiu Vázquez Montalbán». FC Barcelona.cat, 20-12-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 març 2015].

## Enllaços externs

* NationalFootballTeams
Tostao amb el Brasil - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol del Brasil – Copa del Món de futbol de 1966
1 Gilmar •
2 Djalma Santos •
3 Fidélis •
4 Bellini •
5 Brito •
6 Altair •
7 Orlando •
8 Paulo Henrique •
9 Rildo •
10 Pelé •
11 Gérson •
12 Manga •
13 Denílson •
14 Lima •
15 Zito •
16 Garrincha •
17 Jairzinho •
18 Alcindo •
19 Silva •
20 Tostão •
21 Paraná •
22 Edu •
Seleccionador: Feola
Selecció de futbol del Brasil – Copa del Món de futbol de 1970
1 Félix •
2 Brito •
3 Piazza •
4 Carlos Alberto •
5 Clodoaldo •
6 Marco Antônio •
7 Jairzinho •
8 Gérson •
9 Tostão •
10 Pelé •
11 Rivellino •
12 Ado •
13 Roberto •
14 Baldocchi •
15 Fontana •
16 Everaldo •
17 Joel •
18 Paulo Cézar Caju •
19 Edu •
20 Dario •
21 Zé Maria •
22 Leão •
Seleccionador: Zagallo :
# Aita

Aita, de vegades Eita en les inscripcions, va ser una divinitat etrusca que equivalia a Hades, el déu grec de l'inframon.
Aita es va incorporar en una època relativament tardana al panteó etrusc, i no apareix a la iconografia fins al segle iv aC. La seva funció està molt influenciada pel seu homòleg grec, Hades. Aita només es troba representat en algunes pintures trobades a les tombes etrusques, com la de la tomba de Golini d'Orvieto i la tomba de l'Orc de Tarquínia. En aquestes pintures sepulcrals, es veu amb la seva consort Pherssipnai, divinitat etrusca que correspon a la Persèfone grega.
Aita no es troba pintat amb gaire freqüència, i quan es troben imatges, sembla que seu en un tron i de vegades porta una gorra de llop, un atribut clau d'una divinitat en forma de llop de l'inframon etrusc, anomenat Calu. Algunes pintures mostren a Aita segrestant Pherssipnai, com el seu homòleg grec.

## Referències

* ↑ Thomson de Grummond, Nancy. Etruscan myth, sacred history, and legend. Filadèlfia: University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology, 2006, p. 231. ISBN 9781931707862.
* ↑ Jannot, Jean-René. Religion in ancient Etruria. Madison: University of Wisconsin Press, 2005, p. 153-154. ISBN 9780299208448.
* ↑ Elliott, J «The Etruscan Wolfman in Myth and ritual». Etruscan Studies, 2, 1995, pàg. 31-33.
# Nefererkare (desambiguació)

Neferkare és el nom dels següents personatges:
* Neferkare, faraó de la dinastia II de l'Antic Egipte.
* Neferkare II, faraó de la dinastia VII segons la llista d'Abidos.
* Neferkare III, rei de la dinastia d'Herakleòpolis (Dinastia IX).
* Neferkare III Nebi, faraó de la Dinastia VII.
* Neferkare IV Khendu, faraó de la dinastia VII.
* Neferkare V o Neferka Tereru, faraó de la dinastia VII.
* Neferkare VI o Neferkare Pepisneb, faraó de la dinastia VII o VIII de l'antic Egipte.
* Neferkare Ankhtify o simplement Ankhtify, faraó de la dinastia IX, probablement un usurpador o regent.
* Neferkare Akhtoy, faraó de la dinastia IX.