OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sandra Balsells

Sandra Balsells (Barcelona, 1966) és una fotoperiodista catalana.
Després d'haver-se llicenciat en Periodisme a Barcelona es va traslladar a Londres per tal d'estudiar un postgrau en Fotoperiodisme, i va ser allà on va iniciar la seva trajectòria com a fotògrafa autònoma. Les seves obres es caracteritzen per les contínues visites a la zona i per la perseverança.
El seu treball de fotoperiodista es focalitza a la zona dels Balcans, on, des de l'inici de la guerra l'any 1991 fins a l'any 2000, ha documentat el desmembrament de l'antiga Iugoslàvia per a diversos mitjans nacionals i internacionals. El seu treball va ser premiat l'any 2006 amb el Premi Ortega y Gasset. També ha realitzat nombrosos reportatges en països com Israel, Palestina, Mèxic, Romania, el Canadà, Cuba, Moçambic, Haití o Itàlia (Sicília). La seva experiència en conflictes bèl·lics li ha permès participar en una cinquantena d'exposicions individuals i col·lectives, i la seva obra forma part de diverses col·leccions privades i públiques. És autora del recull fotogràfic Balkan in memoriam (Blume, 2002), i coautora del llibre Montreal Metropole vue par 30 grands reporters (Aux Yeux du Monde, 2000). En els últims anys ha comissariat projectes expositius com Latidos de un mundo convulso (Lunwerg-Caja Madrid, 2007) i Desapareguts (CCCB, La Casa Encendida i MUSAC, 2011).

## Referències

* 1 2 «Sandra Balsells». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 15 febrer 2016].
* 1 2 «Sandra Balsells. Amra Efica (1993)». 50 fotografías con historia. [Consulta: 15 gener 2020].

## Enllaços externs

* Sandra Balsells - Lloc web oficial (anglès)
# Sant Bernabé de les Tenes

Sant Bernabé de les Tenes és una entitat de població del municipi de Ripoll (el Ripollès) de 18 habitants el 2016.
La parròquia rural de Sant Bernabé de les Tenes és a la dreta de la riera de Vallfogona, a uns cinc quilòmetres de Ripoll i s'hi arriba per la carretera de Vallfogona.
Fins al 1970 va pertànyer al terme de la Parròquia de Ripoll, de la qual formaven part altres nuclis (banades) situats al voltant de Ripoll: Sant Bernabé de les Tenes, Llaés, Sant Vicenç de Puigmal, Rama i els Brucs.

## Referències

* ↑ «Idescat. 171479 Ripoll». [Consulta: 19 març 2017].
* ↑ Gran geografia comarcal de Catalunya. Volum 1
* ↑ Llagostera, Antoni. Les comarques de Catalunya. El Ripollès. Barcelona: Dissenys Culturals, SL, 1993, p. 108. ISBN 84-88598-09-2.
# Sessenheim

Sessenheim (en alsacià Sasem) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.783 habitants.
Forma part del cantó de Bischwiller, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes del Pays Rhénan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.213 | 1.301 | 1.482 | 1.530 | 1.542 | 1.783 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Robert Metz | | |
# Hipòtesi de l'àvia

La hipòtesi de l'àvia és una hipòtesi per explicar l'existència de la menopausa a la història de la vida humana mitjançant la identificació del valor adaptatiu de les xarxes de parentiu estès. Es basa en la «hipòtesi de la mare» postulada anteriorment, que estableix que a mesura que les mares envelleixen, els costos de reproducció augmenten i l'energia dedicada a aquestes activitats es gastaria millor en ajudar la seva descendència en els seus esforços reproductius. Suggereix que en redirigir la seva energia a la dels seus descendents, les àvies poden augmentar la garantia de la supervivència dels gens a través de les generacions més joves. En brindar suport als seus familiars, les àvies no només s'asseguren que se satisfacin els seus interessos genètics, sinó que també milloren les xarxes socials, cosa que es podria traduir en una millor adquisició immediata de recursos. Podria estendre's als parents passats a xarxes comunitàries més grans i beneficiar l'aptitud d'un grup més ampli.

## Referències

* ↑ «Senescence of reproduction may explain adaptive menopause in humans: A test of the "mother" hypothesis». American Journal of Physical Anthropology, 136, 2, 05-03-2008, pàg. 194–203. 10.1002/ajpa.2079418322919.
* ↑ Dawkins, Richard. The Selfish Gene. New York City: Oxford University Press, 1976.
* ↑ «The Evolution of Social Behaviour». Annual Review of Ecology and Systematics, 5, 1974, pàg. 325–83. 10.1146/annurev.es.05.110174.001545.
* ↑ Campbell, B. Human Evolution: An Introduction to Man's Adaptations. Aldine, 1971.
# Molring

Molring és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 10 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Molring era de 10 persones. Totes les 4 famílies que hi havia eren famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 7 habitatges, 6 eren l'habitatge principal de la família i 1 era una segona residència. 6 eren cases i 1 era un apartament. Dels 6 habitatges principals, 3 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien tres cambres i 4 en tenien cinc o més. 6 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 3 habitatges hi havia un automòbil i a 3 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Molring el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 7 persones, 4 eren actives i 3 eren inactives. Les 4 persones actives estaven ocupades(1 home i 3 dones).. Totes les 3 persones inactives estaven jubilades.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Molring a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Molring a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tabriquet

Tabriquet (àrab: تابريكت, Tābrīkt; amazic estàndard marroquí: ⵜⴰⴱⵔⵉⴽⵜ, Tabrikt) és un arrondissement del municipi de Salé, a la prefectura de Salé, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 252.277 persones. La seva població havia augmentat de 204.881 habitants en 1994 a 234.773 en 2004.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sant Bernadí de Siena predicant davant d'Alfons V d'Aragó

Sant Bernadí de Siena predicant davant d'Alfons V d'Aragó és una pintura realitzat per Francisco de Goya per a la basílica de San Francisco el Grande de Madrid, a la dècada de 1780. Es considera que és l'obra religiosa més reeixida de Goya, junt al Crist crucificat, efectuada en aquesta mateixa època.
Goya era un reputat pintor de cartons per a tapissos, però la crisi de Gibraltar, produïda a l'inici del decenni, ocasiona que l'aragonès es traslladi a obres d'índole més privada. L'aragonès crea una magnífica visió de si mateix en aquest quadre, en autoretratar-se al jove de l'extrem dret.
No s'ha dilucidat si Goya va voler representar al monarca aragonès Alfons el Magnànim o a Renat I. L'artista va emprendre aquesta obra per tal de guanyar-se el favor del rei Carles III, emmotllant els seus gusts a la tècnica imperant. Goya per fi pot vèncer els pintors que es disputaven l'encàrrec del rei i veu satisfet el seu anhel.

## Bibliografia

* Triadó Tur, Juan Ramón. Goya. Barcelona, Susaeta, 2000. ISBN 84-305-9689-5.

## Enllaços externs

* Fitxa a goya.unizar.es
* Primer esbós
* Segon esbós
# Sessho-seki

Sessho-seki (殺生石, Sesshōseki, 'pedra assassina') o Sesshōseki, és una pedra de les muntanyes volcàniques de Nasu, una zona de dins de la Prefectura de Tochigi, Japó, que és famosa per les seves deus termals sulfúriques. En la mitologia japonesa, es diu que la pedra mata qualsevol que hi entra en contacte.
El 5 de març de 2022 es va comunicar que la pedra s'havia partit en dos segurament arran de l'erosió natural.

## Llegenda

Es creu que la pedra és el cadàver transformat de Tamamo-no-Mae (玉藻の前), una bella dona que resultava ser una guineu de nou cues que treballava per a un malvat daimiō que planejava matar l'emperador Konoe i prendre-li tron. Segons l'otogi-zōshi, quan la guineu de nou cues va ser assassinada pel famós guerrer Miura-no-suke, el seu cos es va convertir en la Sessho-seki. Més tard, un sacerdot budista anomenat Genno es va aturar a descansar prop de la pedra i va ser amenaçat per l'esperit de Tamamo-no-Mae. Genno va fer rituals d'exorcisme i va demanar a l'esperit que considerés salvar-lo. Tamamo-no-Mae va cedir i va jurar no tornar a habitar a la pedra mai més.

## En literatura

Hi ha una obra de Noh sobre la pedra, atribuïda a Hiyoshi Sa'ami.
Matsuo Bashō va visitar la pedra al segle XVII i explica la seva visita al seu llibre Oku no Hosomichi (en català Camí estret de l'interior).
La novel·la de Kido Okamoto Tamamo-no-Mae (玉藻の前), que es basa en la llegenda de la pedra, va ser adaptada a pel·lícula d'anime el 1967 amb el títol de Kyuubi no Kitsune to Tobimaru (Sesshouseki) 九尾の狐と飛丸 (殺生石).
* Entrada de la zona
* Mil Jizōs (estàtues de pedra de Kshitigarbha)
* Fotografia de Toriyama Sekien
* Fotografia de Yoshitoshi

## Referències

* ↑ «殺生石 真っ二つ 以前からひび、自然現象か 那須｜社会,県内主要｜下野新聞「SOON」ニュース｜下野新聞 SOON(スーン)» (en japonès). 下野新聞 SOON. [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ McCurry, Justin. «Japan’s ‘killing stone’ splits in two, releasing superstitions amid the sulphur springs» (en anglès). The Guardian, 07-03-2022. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ «Station 9 - Sesshoseki». Basho's World. Arxivat de l'original el December 26, 2004. [Consulta: February 23, 2006].
* ↑ "Sesshoseki play" " Sesshōseki (殺生石) | .Theatre Nohgaku Blog. Retrieved September 11, 2018.
# Cogullada de Sykes

La cogullada de Sykes (Galerida deva) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

habita terrenys nus, zones pedregoses, garrigues i terres de conreu de l'Índia.

## Referències

* ↑ «Cogullada de Sykes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Hort de Pollo

Hort de Pollo és un edifici del municipi de Bot (Terra Alta) que estava inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un habitatge aïllat de caràcter rural, està voltada d'horts.

## Descripció

Es compon de tres plantes: la baixa, destinada a usos de tipus agrícola, la primera, que feia d'habitatge i unes golfes obertes cap a l'exterior i coronada amb una cornisa a la part posterior.
Està construïda de maçoneria, en general, però cal diferenciar algunes parts com la porta, feta amb carreus, les finestres d'arc de mig punt de les golfes, fetes amb totxos, o les llindes i l'entramat de bigues de fusta amb encanyissat per al forjat. L'interior està emblanquinat. És, doncs, molt interessant la coberta de la teulada i l'interior de la golfa.
La coberta es reparteix en tres vessants. Fins a l'habitatge, arriben les restes d'una arcada de pedra d'una canalització per a una sénia que, avui, està en ruïnes. Aquest aprofitava l'aigua del riu Canaleta, que passa a prop.

## Història

El conjunt està als peus de l'ermita de Sant Josep, on, es diu, va existir la primitiva Bot. Els horts es cultiven però la casa està abandonada. La sénia que hi ha a la vora, tenia dos mecanismes de funcionament: amb tracció animal o mitjançant la força del vent. Encara resten els estris per fer treballar l'animal i part dels elements de les aspes, però tot, casa i molí, està en ruïnes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Hort de Pollo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Tehama (arna)

Tehama és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Tehama bonifatella, que es troba a Groenlàndia i Amèrica del Nord, on ha estat registrada a Alberta, Colúmbia Britànica, Califòrnia, Colorado, Labrador, Manitoba, Nevada, Quebec i Washington. L'hàbitat es compon de pastures. Les larves s'alimenten de diverses herbes i de Trifolium repens.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ mothphotographersgroup
* ↑ «University of Alberta E.H. Strickland Entomological Museum». Arxivat de l'original el 2019-11-02. [Consulta: 10 febrer 2019].
# Maduració de l'afinitat

En immunologia, la maduració de l'afinitat és un procés pel qual els limfòcits B produeixen nous anticossos amb cada vegada més afinitat per l'antigen durant el curs d'una resposta immunitària. Amb les repetides exposicions al mateix antigen, l'hoste produirà anticossos d'afinitats successivament grans. Una resposta secundària pot provocar que els anticossos augmentin diversos ordres de magnitud a la seva afinitat respecte a la resposta primària. Es pensa que el procés implica altres dos interrelacionats que tenen lloc en els centres germinals dels òrgans limfoides:
* Hipermutació somàtica (SHM): Polimorfismes en les regions variables que codifiquen la regió d'unió a antígens (conegudes com a regions determinants de la complementarietat) dels gens d'immunoglobulina que s'acumulen clonalment amb els repetits estímuls, per un procés mitjançat per la citidín desaminasa induïda per activació. Aquests polimorfismes alteren estocàstica l'especificitat i l'afinitat de la unió dels anticossos produïts per una progènie cel·lular.
* Selecció clonal: Els limfòcits B que han patit SHM han de competir pels recursos de creixement limitats, incloent la disponibilitat d'antígens. Les cèl·lules dendrítiques fol·liculars (FCDs) dels centres germinals presenten l'antigen als limfòcits B, i només les progènies de limfòcits B que presentin les majors afinitats són seleccionades per sobreviure, mentre que les altres són destruïdes. Després de diverses rondes de selecció, els anticossos secretats resultants adquireixen un increment efectiu en l'afinitat per l'antigen.

## Bibliografia

* Janeway,CA; Staff, VV. Traducción de Eva Sanz. Inmunobiología: el sistema inmunitario en condiciones de salud y enfermedad. Elsevier España, 2003. ISBN 9788445811764.

## Referències

* ↑ «Immunoglobulin Somatic Hypermutation». Annu. Rev. Genet., 41, 2007, pàg. 107–120. Arxivat de l'original el 2019-09-12. DOI: 10.1146/annurev.genet.41.110306.130340. PMID: 17576170 [Consulta: 9 juliol 2018].
* 1 2 Roskos L.; Klakamp S.; Liang M.; Arends R.; Green L. Stefan Dübel. Handbook of Therapeutic Antibodies. Weinheim: Wiley-VCH, 2007, p. 145–169. ISBN 3-527-31453-9.
# Sanji Hōzawa

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Hōzawa».
Sanji Hōzawa (Japó, 18?? – 19??) va ser un espongiòleg i biòleg marí. Va treballar a la Universitat Imperial de Tōhoku, a Sendai. Hôzawa va descriure i nomenar 54 taxons, com ara Leuconia dura (Hōzawa, 1929). Diversos taxons han estat dedicats a la seva memòria: Thysanocardia hozawai (Sato, 1937), Vosmaeropsis hozawai (Borojecic & Klautau, 2000) o Stylostomum hozawai (Kato, 1939).

## Referències

* 1 2 «Biographical Etymology of Marine Organism Names | petymol.h.html». [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ Hōzawa, Sanji. «Sanji Hôzawa» (en anglès). [Consulta: 3 març 2021].
# Selvovum selvense

Selvovum selvense (Vidal, 1917), el "caragol ou de Selva de Selva", és una espècie de caragol terrestre extingida i endèmica de l'Eocè de Mallorca (Illes Balears, Mediterrània occidental). Tots els exemplars fòssils coneguts d'aquesta espècie provenen de les mines de carbó de la zona de Selva; per tant, estratigràficament pertanyen al Membre Binissalem de la Formació Peguera (Bartonià-Priabonià). L'holotip es troba actualment al Museu de Geologia de Barcelona, amb el número de col·lecció MGB 2857.
Es tracta d'una espècie de mida grossa (fins a 82 mm d'altura) i closca amb forma ovoide. La protoconquilla és subesfèrica, llisa i relativament grossa (3 mm). La teleoconquilla comença sense ornamentació, per tot seguit adquirir una costulació densa i ortoclinal-convexa. Progressivament, aquestes costelles van tornant manco marcades fins que, a la darrera volta, la superfície és quasi llisa.
Selvovum selvense va viure en boscs densos a la vorera de grans llacs, en un context general de clima tropical, càlid i humit. S'ha proposat que pertanyi a l'enigmàtica família dels vidalièl·lids, coneguda principalment pels gèneres Vidaliella i Romanella, i que possiblement estigui emparentada amb els actuals ortalicoïdeus de l'Amèrica tropical.

## Referències

* ↑ Vidal, Luis Mariano «Edad geológica de los lignitos de Selva y Binisalém (Mallorca) y descripción de algunas especies fósiles». Memorias de la Real Sociedad Española de Historia Natural, 10, 7, 1917, pàg. 343-358.
* 1 2 3 4 5 Juárez-Ruiz, Josep; Matamales-Andreu, Rafel; Kadolsky, Dietrich «Shape and habitat disparity in Palaeogene land snails (Stylommatophora, Orthalicoidea, Vidaliellidae) of southwestern Europe: two new bulimoid genera from the Palaeogene of Mallorca (Balearic Islands, western Mediterranean)» (en anglès). Journal of Iberian Geology, 46, 2, 01-06-2020, pàg. 195–207. DOI: 10.1007/s41513-020-00121-4. ISSN: 1886-7995.
* ↑ Hammouda, Sid Ahmed; Kadolsky, Dietrich; Adaci, Mohammed; Mebrouk, Fateh; Bensalah, Mustapha «Taxonomic review of the “Bulimes”, terrestrial gastropods from the continental Eocene of the Hamada de Méridja (northwestern Sahara, Algeria) (Mollusca: Stylommatophora: Strophocheilidae?), with a discussion of the genera of the family Vidaliellidae» (en anglès). PalZ, 91, 1, 01-03-2017, pàg. 85–112. DOI: 10.1007/s12542-016-0333-5. ISSN: 1867-6812.
# Helena González Fernández

Helena González Fernández (Comesaña-Vigo, 1967) és professora titular de literatura gallega i directora del Centre Dona i Literatura a la Universitat de Barcelona. Les seves línies de recerca se centren en la crítica literària feminista, la cultura popular, la literatura gallega contemporània i les relacions culturals entre Galícia i Catalunya. Forma part del consell editorial de Lectora. Revista de Dones i Textualitat i col·labora com a crítica literària a la revista Grial. Entre els seus treballs recents destaquen Máxima audiencia. Cultura popular y género (amb Isabel Clúa; Icaria, 2011) o Género y nación. La construcción de un espacio literario (Icaria, 2009).

## Referències

* ↑ «Helena González Fernández». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Tehina (cràter)

Tehina és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 5,4 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim polinesi, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Tehina». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Marciana Marina

Marciana Marina és un comune (municipi) de la província de Liorna, a la regió italiana de la Toscana, situat a l'illa d'Elba. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.958 habitants.
Marciana Marina limita amb el municipi de Marciana.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 17 març 2020].
# Sanjosex

Carles Sanjosé, més conegut pel nom artístic Sanjosex, (la Bisbal d'Empordà, 1977) és un músic i arquitecte català. Actualment, la seva banda la completen Pep Mula (bateria), Miquel Sospedra (baix) i Juliane Heinemann (guitarra, teclats i cors). En el passat han format part de la banda Richie Álvarez, Paco Jordi, Sisu Coromina, Toni Molina, Eduard Font i Xarim Aresté.
Sanjosex ha publicat fins ara els discos d'estudi Viva! (Bankrobber, 2005), Temps i rellotge (Bankrobber, 2007), Al marge d'un camí (Bankrobber, 2010) i Festival (Bankrobber, 2014) a més del directe La viu-viu: Sanjosex en concert (Bankrobber, 2012). Diverses cançons d'aquests discos han aparegut a la sèrie de TV3 Porca misèria: «Fem l'amor», «Temps o rellotge», «Puta revolution» i «Mixolídia blues». També va interpretar la banda sonora de l'última temporada de Ventdelplà.
El grup ha actuat en festivals com Primavera Club, BAM, MMVV, popArb, Senglar Rock i Altaveu i també al Festival Du Désert (Mali). A més, Sanjosex va protagonitzar l'any 2012 una gira amb el guitarrista flamenc Chicuelo.

## Discografia

* Viva! (Bankrobber, 2005)
* Temps i rellotge (Bankrobber, 2007)
* Al marge d'un camí (Bankrobber, 2010)
* La viu-viu: Sanjosex en concert (Bankrobber, 2012)
* Festival (Bankrobber, 2014)
* Càntut (Bankrobber, 2016)
* Dos Somnis (Bankrobber, 2020)

## Referències

* ↑ «El festival Ítaca, Cultura i Acció tanca aquest cap de setmana al municipi de La Pera la seva “Edició Limitada” amb Sanjosex i Meritxell Neddermann i Andrea Motis». [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ Planas, Pau «Sanjosex perd la vergonya i canta a la felicitat domèstica». Diari Ara, 17-04-2014 [Consulta: 22 abril 2014].

## Enllaços externs

* Sanjosex - Lloc web oficial
* Pàgina web a cantautors Arxivat 2011-07-14 a Wayback Machine.
* Sanjosex a MySpace
# Colibrí d'Anna

El colibrí d'Anna (Calypte anna) és una espècie d'ocell de la família dels colibrís que es distribueix per bona part de la costa oest d'Amèrica del Nord, del nord de Mèxic al sud del Canadà. Habita en zones boscoses obertes i de matoll, encara que s'ha adaptat als jardins urbans.

## Descripció

Mesura entre 9 i 10 cm i pesa uns 4-4,5 grams. Té el dors de color bronze i verd, un pit emplom pàl·lid i flancs verds. El seu bec és llarg, recte i prim. És l'única espècie d'Amèrica del Nord amb una corona vermella.

## Referències

* ↑ «Colibrí d'Anna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)