OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Príncep Nariyoshi

El Príncep Narinaga o Príncep Nariyoshi (成良親王, Narinaga no shinnō, Nariyoshi no shinnō) (1325 - 21 de gener del 1338) va ser un dels dos shōgun que va governar durant la Restauració Kenmu, entre el 1334 i el 1336.
Era fill de l'Emperador Go-Daigo, va ser assassinat per Ashikaga Tadayoshi el 1338. La seva mort va produir la caiguda de la Restauració i el retorn del càrrec del shōgun a mans dels samurais, sota el clan Ashikaga que va fundar el shogunat Ashikaga en aquell mateix any, i va dividir la família imperial en dues faccions oposades entre la Cort del Nord recolzada per Ashikaga situada a Kyoto i la Cort del Sud amb seu a Yoshino dirigida per Go-Daigo i els seus posteriors successors, iniciant el Període Nanboku-chō (les corts del Nord i del Sud).

## Referències

* ↑ Sansom, George. A History of Japan, 1334–1615 (en anglès). Stanford University Press, 1961, p. 56, 64. ISBN 0804705259.
* ↑ Sansom, George. A History of Japan, 1334–1615 (en anglès). Stanford University Press, 1961, p. 22, 42. ISBN 0804705259.
# Prince Tagoe

Prince Tagoe (nascut el 9 de novembre de 1986) és futbolista ghanès que actualment juga de davanter pel TSG 1899 Hoffenheim alemany.

## Referències

* ↑ Hoffenheim bestätigt Trennung von Tagoe

## Enllaços externs

* Perfil a national-football-teams.com (anglès)
# Puig de Pera

El Puig de Pera és una muntanya de 1.113 metres que es troba al municipi d'Alòs de Balaguer, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Primera batalla de Nola

* No s'ha de confondre amb Segona batalla de Nola o Tercera batalla de Nola.
La primera batalla de Nola fou un enfrontament que tingué lloc el 216 aC en el marc de la Segona Guerra Púnica, entre la República Romana i Cartago. En aquesta ocasió, Hanníbal hagué de retirar-se sense aconseguir rendir la ciutat.

## Preludi

Després de la gran victòria aconseguida en la batalla de Cannes, Annibal va avançar des d'Apúlia a la regió del Samni, on moltes ciutats estaven disposades a rebel·lar-se contra Roma.
Però en el cas de Nola, els membres del Senat seguien fidels a l'aliança amb Roma malgrat que part dels ciutadans volien passar-se de bàndol per evitar el setge i saqueig de la ciutat. Temerosos d'una revolta del poble, el Senat demanà ajut a Marc Claudi Marcel III, que es trobava a Casilínum, i aquest acudí en el seu socors.

## La Batalla

Com era costum, els romans es disposaren en ordre de batalla davant dels murs de Nola i els cartaginesos feren el mateix davant del seu camp. Entre ambdues forces es produïren algunes batusses, però cap dels dos generals va donar l'ordre d'atac general.
Fou llavors quan els informadors de Claudi Marcel li feren saber que els ciutadans de Nola havien pactat amb Hanníbal trair als romans i quan aquests sortissin per disposar-se en ordre de batalla, tenien intenció de prendre control de les portes i deixar entrar als cartaginesos. Com a resposta, Marcel va dividir les seves tropes en tres seccions, una per cada porta que hi havia a la muralla que encarava l'enemic. En la del centre va disposar el gruix del seu exèrcit i la cavalleria, mentre que a la dreta i esquerra col·locava la infanteria lleugera i la cavalleria aliada, restant tots dins la ciutat i evitant així qualsevol intent dels traïdors.
Annibal, en veure que els romans no sortien com en anteriors ocasions, va imaginar que el seu pla havia estat descobert i ordenà que part del seu exèrcit assaltés les muralles, confiant que davant del seu atac, la població de Nola es rebel·laria i lluitaria contra els romans des de dins.
De sobte, Marcel ordenà obrir les portes i va carregar furiosament contra els sorpresos assaltants, primer amb la infanteria, després amb la cavalleria, i finalment des dels flancs amb les tropes que sortien per les portes laterals. 2300 cartaginesos fores morts per només 500 romans.

## Conseqüències

Hanníbal hagué de retirar-se i no tornaria a intentar prendre la ciutat fins a l'any següent a la Segona Batalla de Nola
Un cop assegurada la plaça, Marcel va jutjar a 70 ciutadans de Nola que havien pres part en l'intent de rendir la ciutat a Annibal, i va ordenar decapitar-los.

## Referències

* Tit Livi, Història de Roma, Volum 3
# Punch block

Un punch block, o punchblock és un tipus de connexió elèctrica utilitzat en telefonia. Es nomena d'aquesta manera a causa que els cables de coure sòlid es connecten a ranures curtes amb un so similar a l'onomatopeia "punch". Aquestes ranures són conegudes com a connectors de desplaçament d'aïllament i generalment estan col·locades a l'ample d'una barra plàstica aïllant. Contenen un parell de navalles metàl·liques que tallen l'aïllant del cable a mesura que s'insereix en la ranura. Així mateix, aquestes navalles mantenen al cable en posició i fan contacte elèctric amb ell.

## Punch tool

Una eina anomenada punch tool en anglès (eina de punxar) és utilitzada per inserir el cable ferm i pròpiament dins de la ranura. Algunes eines tallaran l'excés de cable.
Els punch blocks són molt ràpids i senzills per connectar alambrados, doncs no es lleva l'aïllant dels cables de forma manual i no hi ha cargols que afluixar o estrènyer. Els punch blocks s'utilitzen sovint com a panells de connexions o breakout boxes per PBX o altres sistemes de telefonia commutada amb connectors RJ-21 de 21 pines. Ocasionalment s'utilitzen en altres aplicacions de reproducció d'àudio, com en patch panels reconfigurables.

## Imatges

* Un bloc 50 m amb clips.
* Un punch block 110.
* Krone blocks

## Vegeu també

* Connector IDC
* Jumper (informàtica)
* Cable pont
* Connector Berg
* Cable cinta
* Cable pla
* Wire-wrap

## Referències

* ↑ «Call recording blog, last consultat el 30 Apr 2007». Arxivat de l'original el 12 de juny 2007. [Consulta: 22 desembre 2018].
* ↑ Versadial, Call Recording Terms/Definitions, last consultat el 8 juny 2015
* ↑ Michal, Keith A. «Wiring Block Techniques and Tips». [Consulta: 27 març 2011].
* ↑ McLaughlin, Patrick «Blocks and patch panels gear up for gigabit traffic». Cabling Installation & Maintenance, 01-05-1998. Arxivat de l'original el 2011-09-11 [Consulta: 27 març 2011].

## Enllaços externs

* Brochure on 3M Scotchlok insulation displacement connectors
* Molex Connectors Explained, as used in Pinball
* Insulation Displacement Contact Technology Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. from Sensors, maig 2001.
# Punch and Judy

Punch and Judy és una òpera en un acte amb música de Harrison Birtwistle i un llibret de Stephen Pruslin, basada en les titelles homònimes. Birtwistle va escriure la partitura des de 1966 fins a 1967. L'òpera es va estrenar en el Festival d'Aldeburgh, que havia encarregat l'obra, el 8 de juny de 1968, amb David Atherton dirigint a l'English Opera Group. En el repartiment de l'estrena va cantar John Cameron com Mr Punch.
L'obra va causar gran controvèrsia als membres del públic, a causa de la violència de la trama i la naturalesa de la música. Es diu que Benjamin Britten va abandonar l'estrena en el descans.

## Referències

* ↑ Crosse, Gordon, "First Performances: Birtwistle's Punch and Judy (Verano de 1968). Tempo (New Ser.), 85: pp. 24-26.
* ↑ Obituari de John Cameron, Alan Blyth a The Guardian, 5 de abril de 2002.
* ↑ "The Io Passion", Andrew Clemenes en The Guardian, 14 de junio de 2004.
# Puig de Fontlletera

El Puig de Fontlletera és una muntanya de 2.581 metres situada a la serra del Catllar, que separa les valls de Ribes i Camprodon, entre els municipis de Queralbs i Vilallonga de Ter al Ripollès. Es troba al nord del Balandrau, separada pel coll dels Tres Pics. Una de les possibles rutes parteix des del Refugi de Coma de Vaca, i una altra ruta usual ve de la pista que puja des de Tregurà de Dalt.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Puig de Fontlletera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mapa Puigmal-vall de Núria, ed. Alpina. 1:25.000

## Enllaços externs

* Ressenya per Refugi de Coma de Vaca
# Puig de Fontviva

El Puig de Fontviva és una muntanya de 2.673 m d'altitud situada al Massís del Carlit, concretament al límit entre els termes comunals d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes i de Portè, tots dos de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona nord del terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes i a l'est del de Portè. És al sud del Pic de Cortal Rossó, al sud-oest de l'Estany de Lanós.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme o d'esquí de muntanya del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ El Puig de Font Viva en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Una ruta de Pirineos 3000». Arxivat de l'original el 2019-02-12. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ Una altra ruta de Wikiloc

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes i - Portè». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Figuera, Manel. Circuits d'alta muntanya pel Pirineu oriental català: 25 itineraris per carenes del Canigó al Pedraforca. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077 - X.
* Figuera, Manel. Excursions escollides per a raquetes de neu: 20 itineraris pel Berguedà, l'Alt Urgell i la Cerdanya. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 75). ISBN 84-9791-140-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes i Portè». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Sánchez, Pako. Massís del Carlit: Ascensions per les arestes, carenes i valls. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077-X.
* Vives i Teixidó, Joan M. Itineraris pel Massís del Carlit. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998 (Guies del Centre Excursionista de Catalunya). ISBN 84-7826-905-3.

## Enllaços externs

* Un vídeo de l'ascens al puig
# Ptolemeu de l'Epir

Ptolemeu de l'Epir (en llatí Ptolemaeus, en grec antic Πτολεμαῖος), fou rei de l'Epir des aproximadament el 248 aC fins potser el 235 aC.
Era el segon fill del rei Alexandre II de l'Epir i d'Olímpies i net de Pirros.
A la mort del pare, Olímpies va assolir la regència en nom dels seus dos fills menors Pirros II i Ptolemeu. A la mort de Pirros II cap a l'any 248 aC va quedar com a rei únic. Segons l'historiador Justí, va organitzar una expedició militar durant la qual va caure malalt i va morir circa el 235 aC. Però Poliè afirma que aquest rei va ser assassinat a traïció. El va succeir el seu nebot Pirros III, que va morir molt poc després i a ell el va succeir Didàmia, filla de Pirros II.

## Referències

* ↑ Justí. Historiarum Philippicarum XXVIII, 3
* ↑ Poliè. Στρατηγήματα (Strategémata), VIII, 52
* ↑ Ptolemaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 599
# Que reste-t-il de nos amours?

Que reste-t-il de nos amours? (en català: Què en resta, del nostre amor?) és una cançó molt coneguda de Charles Trenet, enregistrada per primera vegada l'any 1942, La música és Léo Chauliac i Charles Trenet. Trenet també n'és l'autor de la lletra.
Infinitat d'intèrprets n'han fet la seva versió, entre els quals destaquen: Dalida, Françoise Hardy-Alain Bashung, Françoise Kucheida, Gloria Lasso, João Gilberto, Lucienne Boyer, Ornella Vanoni,...
L'any 1999, Franco Battiato en va fer una versió italiana: Che cosa resta. La cançó es va fer servir a la pel·lícula de François Truffaut Baisers volés.

## Enllaços externs

* Dalida i Charles Trenet interpreten Que reste-t-il de nos amours
# Pseudanthias connelli

Pseudanthias connelli és una espècie de peix marí de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes. Primer va ser descrit com a Anthias connelli el 1986 per Phillip C. Heemstra i John E. Randall. El nom valable Pseudanthias connelli és va redefinir el 2001.

## Morfologia

* Els adults poden assolir fins a 11 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ Smith, J. L. B; Smith, Margaret Mary; Heemstra, Phillip C. Smiths' Sea fishes (en anglès). Braamfontein, Johannesburg: Macmillan South Africa, 1986. ISBN 978-0-86954-266-8.
* ↑ «Eschmeyer's Catalog of Fishes» (en anglès). California Academy of Sciences. [Consulta: 7 abril 2022].
* ↑ Randall, J.; Pyle, R. «Four new serranid fishes of the anthiine genus Pseudanthias from the South Pacific» (en anglès). The Raffles Bulletin of Zoology, 2001.
* 1 2 3 Capuli, Estelita Emily; Garilao, Cristina V. «Pseudanthias connelli (Heemstra & Randall, 1986) Harlequin goldie» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Heemstra, P.C.; Randall, J.E.. «Serranidae». A: The living marine resources of the Western Central Pacific. Roma: Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1998-2001, p. 2069-2790. ISBN 92-5-104051-6.
# Pseudanthias elongatus

Pseudanthias elongatus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima temperat que viu fins als 60 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Japó. i Taiwan

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1871-1876. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tome VII. Percoides I, Priacanthiformes, Serraniformes, Grammisteiformes, Percaeformes, Datniaeformes. Atlas Ichthyol. v. 7 . 1-126.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Pseudanthias elongatus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Pseudanthias elongatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Masuda, H. i G.R. Allen, 1993. Meeresfische der Welt - Groß-Indopazifische Region. Tetra Verlag, Herrenteich, Melle. 528 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.

## Bibliografia

* Chen, C.-H., 2004. Checklist of the fishes of Penghu. FRI Special Publication Núm. 4. 175 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Heemstra, P.C. i J.E. Randall, 1999. Serranidae. p. 2442-2547. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pseudanthias engelhardi

Pseudanthias engelhardi és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 1-53 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia (incloent-hi la Gran Barrera de Corall) i Palau.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1871-1876. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tome VII. Percoides I, Priacanthiformes, Serraniformes, Grammisteiformes, Percaeformes, Datniaeformes. Atlas Ichthyol. v. 7 . 1-126.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Pseudanthias engelhardi». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 «Pseudanthias engelhardi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Heemstra, P.C. i J.E. Randall, 1999. Serranidae. p. 2442-2547. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Werner, T.B i G.R. Allen, 1998. Reef fishes of Milne Bay Province, Papua New Guinea. A T. Werner i G. Allen (eds). A rapid biodiversity assessment of the coral reefs of Milne Bay Province, Papua New Guinea. RAP Working Papers 11, Conservation International, Washington DC.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ptychadena subpunctata

Ptychadena subpunctata és una espècie de granota que viu a Angola, Botswana, República Democràtica del Congo, Namíbia, Zàmbia i Zimbàbue.

## Referències

* Poynton, J.C. & Channing, A. 2004. Ptychadena subpunctata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 19 d'abril del 2008.
# Punta de Lequeutre

La Punta de Lequeutre, o tradicionalment Tossal des Capceres o Capceres de Caldes, és una muntanya que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça; i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El pic, de 2.966,2 metres, amb una prominència de 5 metres, es troba en l'extrem sud del Massís de Besiberri, en el tram que separa l'occidental Vall de Llubriqueto i l'oriental Ribera de Caldes. Està situat al sud de la Punta de Passet i al nord de la Serra Plana.
El nom li ve del pirineista francès Alphonse Lequeutre.

## Rutes

Des del desguas de l'Estany Gémena de Baix, remuntant per la carena de la Serra Plana.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Punta de Lequeutre. [Consulta: 23/09/2013]
* ↑ Calculada per Josep Borrut, amb les dades de l'Institut Cartogràfic de Catalunya (Coll de Fenerui - Pic del Cap d'Estany Roi). [Consulta: 27/07/2011]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Ptychadena mahnerti

Ptychadena mahnerti és una espècie de granota que viu a Kenya i, possiblement també, a Uganda.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Perret, J.-L., Drewes, R & Lötters, S. 2004.Ptychadena mahnerti. Accedit a data 22 de juliol del 2008.
# Racisme ambiental

El racisme ambiental o racisme mediambiental és la injustícia ambiental en un context racialitzat. Entre d'altres coses, descriu com certes comunitats pertanyents a segons quines ètnies estan sotmeses a una exposició a contaminants desproporcionada o a com se'ls nega l'accés a alguns recursos naturals, com per exemple l'aire net, l'aigua potable o altres serveis i beneficis ecològics.
Internacionalment, la marginació descriu les relacions ecològiques discriminatòries entre els privilegiats estats industrialitzats del primer món i els del segon i tercer món, el sud global, associant-se al colonialisme, el neoliberalisme i la globalització. El racisme ambiental inclou l'exposició a residus tòxics, inundacions, contaminació per l'extracció de recursos naturals, per la producció de recursos energètics i industrials, manca de béns essencials o exclusió de l'administració i presa de decisions sobre la terra i altres recursos naturals locals.
Us cas paradigmàtic n'és el de Saúl Luciano contra RWE, als tribunals alemanys en aquests moments. D'altres exemples són els desplaçament de poblacions negres a Brasil per part de comunitats blanques i riques, les afectacions a poblacions locals negres generades pel monocultiu de la canya de sucre a Colòmbia o els conflictes ecològics distributius entre les petrolieres i el poble maputxe a l'Argentina.

## Referències

* ↑ (anglès) Race, class and environmental justice. Progress in Human Geography. 1995.
* ↑ Racismo ambiental y otros ejemplos de capitalismo salvaje. Público. 1 de junio de 2016.
* ↑ Racismo ambiental, conflictos climáticos y la revuelta Sioux en Dakota del Norte. Eldiario.es. 7 de noviembre de 2016.
* ↑ Justicia ambiental y climática: de la equidad al funcionamiento comunitario. Ecología Política. 2011.
* ↑ Pacheco, Tania «Desigualdad, injusticia ambiental y racismo: una lucha que transciende el color de la piel». Polis Revista Latinoamericana, 26-03-2017 [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ Correa-García, Esteban «Territorial transformations produced by the sugarcane agroindustry in the ethnic communities of López Adentro and El Tiple, Colombia». Land Use Policy, 01-03-2018. DOI: 10.1016/j.landusepol.2018.03.026 [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ Rámirez, J «Violencia y racismo ambiental en Argentina. Resistencia y movilización de los pueblos indígenas en el Chaco. Etnografía wichí del conflicto. Capítulo: Antropología de la violencia». Editorial Académica Española, 2011 [Consulta: 20 març 2019].