OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Son Lledonet

Son Lledonet és una antiga possessió del terme municipal de Campos, Mallorca, entre les possessions de Ses Cases Noves, Es Serral, Son Jeroni i Son Blai Mas. Sorgí el segle xvi com una divisió de la possessió de Son Lledó. Es troba documentada el 1576 i confrontava amb Son Catlar, Ses Cases Noves d'en Lledó, Es Camp Roig i el camí que uneix Campos amb Sa Ràpita. El 1614 pertanyia a l'honor Jaume Lledó, conegut com a "Lledonet", de la família del qual prengué nom. Ja tenia cases, celler, molí de sang i una torre de defensa de planta quadrangular adossada a les cases. Era dedicada a vinya, conreu de cereals i a ramaderia ovina i porcina.

## Construccions

Les cases de la possessió s'obren davant una carrera. La façana principal s'orienta a migjorn, coberta per una petita porxada moderna. Presenta dues plantes d'alçat amb un portal forà de llinda. Al pis superior s'obren dues finestres amb ampit. El portal forà dona a la primera crugia que es correspon amb la part vella de les cases. En primer lloc hi ha un ample vestíbul des d'on accedeix a la planta superior i a altres cambres. Es troba totalment cobert de bigues i compta amb una gran jàssera central. A la dreta es localitzen els elements patrimonials més importants del conjunt: Primerament, destaca el portal d'accés a la cuina, motllurat, que fou reobert durant una darrera reforma de les cases; dins un dels dormitoris hi ha un arc rebaixat cegat que es correspon amb un primitiu accés a les cases; i, finalment, també hom hi troba l'accés a la torre, el qual es fa mitjançant un portal d'arc rodó de petites dimensions que, antigament, quan la torre es trobava exempta, accedia a l'exterior.
La segona crugia de les cases és de factura més moderna. En destaca la cuina tradicional. En un costat de la carrera de les cases hi ha un gran aljub subterrani. A l'exterior hom hi troba un coll de cisterna prismàtic, amb peces de pedra viva; l'interior és de volta amb columnes. Pels voltants de les cases hi ha les típiques construccions agrícola-ramaderes: les vaqueries, les solls i els sestadors, de tipologia tradicional i sense reformar.

### Torre de defensa

La torre de defensa té planta quadrangular amb dues plantes d'alçat més un terrat superior. Parament paredat en verd llevat de les faixes, en cadena d'angle. S'accedeix a la torre per la planta baixa a través d'un bloc modern que connecta les cases amb la torre mitjançant una petita cambra coberta embigada destinada a rebost. A través d'un portal rodó amb esplandit interior s'accedeix a l'interior de la torre. La planta baixa està coberta amb dues grans voltes de canó. S'accedeix al pis superior a través d'una escala de caragol. Hi trobam una finestra amb festejadors. La cambra també es troba coberta amb una gran volta de canó. Des d'aquí s'accedeix finalment al terrat.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 7. Palma: Promomallorca, p. 318. ISBN 84-8661702-2.
* 1 2 3 Roser, G. i al. «Son Lladonet». A: Catàleg de Béns Patrimonials de Campos (pdf). III. Ajuntament de Campos, Gener 2006, p. 933-937 [Consulta: 14 setembre 2022]. Arxivat 2014-09-17 a Wayback Machine.
# Eucadme

Eucadme (Eucadmus Εὒκαδμος) fou un escultor atenenc que fou el mestre d'Andròstenes i va viure segurament a la primera part del segle iv aC. L'esmenta Pausànies (Pausanias 10.19.3.).

## Referències

* ↑ Eucadmus A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Ed. per William Smith. 1813-1893.
# Maria Cabré de Calderó

Maria Cabré Roigé (Riudecols, 29 de desembre de 1919 - Reus 10 de juliol de 2019) va ser una poetessa catalana. Signava les seves obres amb el nom de Maria Cabré de Calderó.
Filla de Pere Cabré i de Maria Roigé, de ben joveneta es va instal·lar a Reus on va fer els estudis de batxillerat. Després va estudiar magisteri a l'Escola Normal de Tarragona, i en acabar, va exercir de mestra a Reus. A la postguerra es va casar amb el pintor Pere Calderó Ripoll, i es va dedicar a la poesia. Havia publicat ja poemes i articles a la revista estudiantil Aules, apareguda en temps de la República. Va prendre part a l'Antologia de la poesia reusenca, on l'any 1957 va guanyar el premi que es donava als poetes novells. Els seus poemes es van publicar a la premsa local, com ara el Setmanari Reus i la Revista del Centre de Lectura. Va publicar diversos llibres i va mantenir l'activitat poètica fins quasi al final de la seva vida. Formava part d'un col·lectiu de poetes i escriptores creat el 2013 amb el nom de Reusenques de lletres.

## Obra

* Obra poètica: gairebé completa. [S.l.], MSPublishers, 2017. ISBN 9781548881320 Recull dels seus poemes publicat per la família.
* Espurnes. Valls: Moncunill, 1978
* Amunt. Valls: Moncunill, 1980
* Pinzellades. Valls: Moncunill, 1982. ISBN 8430065547
* Alimares. Valls: Moncunill, 1985. ISBN 8439841566
* Xàldigues. Valls: Moncunill, 2002.

## Referències

* ↑ «Cabré de Calderó, Maria, 1919-2019». Biblioteca del Centre de Lectura. [Consulta: 16 maig 2024].
* ↑ «Mor la poeta Maria Cabré Roigé». Lletres de Reusenques, dimecres, 10 juliol 2019. [Consulta: 16 maig 2024].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs: vol. I. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 159.
* ↑ «Maria Cabré de Calderó». Catàleg Argus. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 març 2021].
# Carrer d'Espinach

Carrer d'Espinach és una via urbana de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La construcció del barri del Serrallo va comptar amb diverses campanyes promogudes pels propietaris. Es tractava d'una zona paupèrrima, però alguns terratinents com ara els Espinach, van aconseguir beneficiar-se amb el negoci immobiliari. Van promoure unes cases de lloguer des del número 2 fins al 8. La casa número 10 té una organització de frontis similar.
El carrer Espinach forma part de la urbanització de la primera zona del Serrallo. Al llarg del carrer trobem diversos models d'arquitectures desenvolupades per a la zona i, fins i tot, d'algunes construccions dels anys 40 amb un caràcter propi del barri.
Hi ha una arquitectura que ens mostra el tipus d'habitatge propi de la zona, tant per la disposició dels baixos com per l'organització de l'alçat. Es tracta dels números 29, 17, o bé 7.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer d'Espinach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Wendake

Wendake és una reserva índia de la Nació Huron-Wendat, situada en la regió administrativa de la Capitale-Nationale del Quebec. La comunitat és envoltada per la Ciutat de Quebec als límits del barri Loretteville. La reserva, antigament anomenada Poble-Huron o Poble-dels-Hurons, té una superfície d'1,6 km² i és travessada pel riu Sant-Charles, que es diu "Akiawenrahk" en la llengua wendat (català: "Riu a la truita").

## Personatges reconeguts

* Max Gros-Louis, Cap de tribu (1964-1984, 1987-1992, 1994-1996, 2004-2008).

## Referències

* ↑ «Répertoire des municipalités» (en francès). Gouvernement du Québec. Arxivat de l'original el 2013-07-07. [Consulta: 16 agost 2015].

## Enllaços externs

* Wendake - Lloc web oficial
# Gneu Fulvi Gil·ló

Gneu Fulvi Gil·ló (en llatí Cnaeus Fulvius Gillo) va ser un magistrat romà del segle ii aC, segurament fill de Quintus Fulvius Gillo.
Va ser pretor l'any 167 aC i va tenir com a província la Hispània Citerior.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLV, 16
# Alqueries de les Pitiüses

Una alqueria és una casa de labors agrícoles, especialment de regadiu. A les Pitiüses a més d'una gran extensió de terra de conreu solen adjuntar un petit bosc.

## Eivissa
### Sant Antoni de Portmany

* Alqueria de n'Antoni Tur des Coll, antigament situada en terres del quartó de Portmany, avui a Sant Rafel de sa Creu.

### Santa Eulària des Riu

* Alqueria d'Arabí. Amb la conquesta catalana (1235) fou assignada al quartó de Xarc.
* S'Alqueria de Dalt (antiga alqueria Xarhabil i Formiga). Possiblement fou el nucli inicial de la vénda de Cas Serres, de Santa Gertrudis de Fruitera.
* S'Alqueria És un exemple clar del creixement de la casa rural eivissenca des de l'agregació d'edificis, segons les necessitats, a una casa inicial. Està ubicada a Santa Gertrudis de Fruitera.

### Sant Joan de Labritja

* Alqueria de Balansat, del quartó de Benizamid.
* Alqueria i vénda de Besora, del quartó de Balansat.
* Alqueria des Boletar, històricament al quartó de Xarc, a Sant Llorenç de Balàfia.

### Sant Josep de sa Talaia

* S'Alqueria, ubicada a ponent de la carretera de la Bassa, a Sant Agustí des Vedrà.

## Formentera

* Alqueria d'Alchavito (o alqueria d'Alchanito). Antigament va ser una alqueria que ocupava una part de ses Clotades, l'istme que uneix la Mola a la resta de l'illa.
* Alqueria de s'Arenal, situada antigament a la banda de migjorn de ses Clotades.

## Vegeu també

* Casa pagesa

## Referències

* ↑ «Alqueries de les Pitiüses». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Alqueria
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Alqueria de n'Antoni Tur des Coll
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Alqueria d'Arabí
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, S'Alqueria de Dalt
* 1 2 Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, S'Alqueria
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Alqueria de Balansat
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Balansat
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Alqueria i vénda de Besora
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Alqueria des Boletar
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Alqueria d'Alchavito
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, alqueria d'Alchanito
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, ses Clotades
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Alqueria de s'Arenal
# Carrer d'Hortolans (Montblanc)

El carrer d'Hortalans és ubicat dins del recinte emmurallat de Montblanc, a prop de la plaça Major. Les cases són de diverses èpoques des del segle xiii al xix. L' interès radica en els portades d'aquests edificis i la vista que es contempla de l'església de Santa Maria i el casal dels Josa.

## Referències

* ↑ «CARRER D'HORTOLANS». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2021].
# Anthyllis tetraphylla

El petador, colitx, trèvol de mamella de vaca o antil·lis de quatre fulles (Anthyllis tetraphylla), és una espècie del gènere antil·lis dins la família de les fabàcies que habita camps de cultiu i erms de la conca del Mediterrani.
És una planta anual, de fins a 50 cm d'alt, amb tiges esteses fins ascendents, solcades i pubescents. Les fulles són imparipinnades amb 5 (rarament amb 1-3) folíols, amb ambdues cares velloses; el folíol terminal és clarament més gran que els laterals, d'1-3 cm de llarg i 6-25 mm d'ample, ovalats fins a lanceolats. Les flors fan de 15-20 mm, en inflorescències axil·lars fluixes d'1 fins a 8 flors; estendard més llarg que les ales i la quilla, blanca fins a un groc sofre; ales groc fosc, quilla freqüentment amb la punta vermella, calze membranós, amb una espessa pubescència sedosa, de 12-15 mm de llarg i 4-5 mm d'ample, clarament inflat en el període de fructificació, llavors fins a 2 cm de llarg i 12 mm d'ample, vermellós per la punta; obertura de calze recta, amb 5 dents curts i punxeguts. Beina de dues llavors. Floreix a la primavera.

## Referències

* ↑ «Anthyllis tertraphylla». Real Jardín Botánico: Flora Ibérica.
* ↑ «Anthyllis tetraphylla». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Anthyllis tetraphylla L.». Flora Catalana. Arxivat de l'original el 2018-03-02. [Consulta: 2 març 2018].
* ↑ Bayer, E; Buttler, Finkenzeller, Grau. Plantas del Mediterráneo. Barcelona: Blume, 1989. ISBN 84-7031-629-X.
# Carles I Alexandre de Württemberg

Carles I Alexandre de Wurttemberg — Karl Alexander von Württemberg (alemany) — (Stuttgart, 24 de gener de 1684 - Ludwigsburg, 12 de març de 1737) fou en primer lloc duc de Wurttemberg-Winnental, després comte de Montbéliard i finalment, en morir el seu cosí Eberhard Lluís, duc de Württemberg des de 1733 fins a la seva mort. Era el fill gran del duc Frederic Carles de Wurttemberg-Winnental (1652 - 1697) i d'Elionor Juliana de Brandenburg-Ansbach (1663 - 1724).

## Biografia

Convertit al catolicisme el 1712, va ser el cap de l'exèrcit imperial. Va destacar en la seva tasca militar al costat del príncep Eugeni de Savoia durant la Guerra de Successió Espanyola i contra l'Imperi Otomà. El 1719 va ser nomenat Governador Imperial de Belgrad. Va fixar la seva residència a Ludwigsburg prop de Stuttgart, on va portar una vida de luxes i malbarataments, amb el suport del financer Joseph Süss Oppenheimer, d'origen jueu encara que convertit al catolicisme, el qual en morir Carles I Alexandre va ser condemnat i executat públicament.

## Matrimoni i fills

L'1 de maig de 1727 es va casar a Frankfurt amb Maria Augusta de Thurn i Taxis (1706 - 1756), filla del príncep Anselm Francesc (1681 - 1739) i de Maria Lluïsa Anna de Lobkowicz (1683 - 1750). El matrimoni va tenir sis fills:
* Carles Eugeni (1728 - 1793), que el succeí com a duc de Württemberg, i casat primer amb Frederica Sofia de Brandenburg-Bayreuth (1732 - 1780) i després amb Francesca Teresa de Württemberg (1748 - 1811).
* Eugeni Lluís, nascut i mort el 1729
* Lluís (1731 - 1795) que succeí el seu germà Carles el 1793, i casat amb Sofia Albertina de Württemberg (1728 - 1807).
* Frederic Eugeni (1732 - 1797), que succeí el seu germà Lluís el 1795, casat amb Frederica de Brandenburg-Schwedt (1736 - 1798).
* Alexandre (1733 - 1734).
* Augusta Elisabet (1734 - 1787) casada amb Carles Anselm de Thurn i Taxis (1733 - 1805).

## Bibliografia

* Söhnke Lorenz (Hrsg.): Das Haus Württemberg - Ein Biographisches Lexikon. Kohlhammer, Stuttgart 1997, ISBN 3-17-013605-4
* Paul Sauer: Ein kaiserlicher General auf dem württembergischen Herzogsthron. Herzog Carl Alexander von Württemberg 1684–1737. Markstein-Verlag Filderstadt 2006, ISBN 3-935129-25-4

## Enllaços externs

* http://awt.ancestrylibrary.com
# Casa al carrer Igualada, 27 (la Llacuna)

La Casa al carrer Igualada, 27 és una obra de la Llacuna (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa interessant pels elements de façana . presenta dos pisos i golfes i és acabada en terrat. La façana està arrebossada i presenta un balcó corregut de doble sortida al primer pis i dos balcons al segon rematats per dues petites finestres que fan un polilobulat, tot està disposat simètricament i la part superior de les portes dels balcons, porta d'entrada i garatge ornamentats amb un motllurat arrebossat que destaca a la part superior d'aquests.

## Història

Primer quart de segle xx.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Igualada, 27». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Casa al carrer Joaquim Vayreda, 13 (Olot)

La Casa al carrer Joaquim Vayreda, 13 és una obra d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una bonica casa de planta rectangular amb teulat a quatre aigües. Disposa de planta baixa, amb balcons de sortida a la terrassa; un pis amb balcons i un segon pis amb galeria d'arcs coberta. Cal destacar que els murs foren estucats dibuixant grans franges horitzontals. Sota la galeria coberta corre un fris de motius florals i vegetals que es repeteixen en els amplis guardapols de les obertures; els angles de l'edifici varen ser fets amb encoixinats, amb motius geomètrics alternats, imitant pedra. No disposa de cap més façana notable.

## Història

Olot, a principis de segle xx, viu uns moments de puixança ciutadana, entre 1900 i 1902 se celebra la important exposició Regional olotina de Belles Arts, Indústries Artístiques, Arts Femenines i Indústria Comarcal; l'any 1911 s'inaugura el Carrilet d'Olot a Girona.
Manuel Malagrida fa tirar endavant la creació d'una ciutat-jardí a l'espai comprès entre el Passeig de Barcelona i el riu Fluvià. Als carrers propers a l'eixample (Vilanova, Vayreda, etc.) es van fer edificis importants com la casa Masramon i d'altres amb decoracions notables, bé que no tindran les pretensions d'aquelles aixecades en ple eixample.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Joaquim Vayreda, 13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Andrés Mayoral Alonso de Mella

Andrés Mayoral Alonso de Mella (Molacillos, 1685 - València, 6 d'octubre de 1769) conegut com l'Arquebisbe Mayoral, fou Arquebisbe de València.

## Biografia

Va estudiar a la Universitat d'Alcalá de Henares. En acabar els seus estudis va ocupar el càrrec de canongia magistral de Lleó. Va ser canonge lector a Sevilla i bisbe de Ceuta durant el període que comprèn des del 9 d'abril de 1731 fins al 1737. En aquesta ciutat va promoure la construcció del sagrari de la catedral. L'any 1737, Felip V el proposà per a l'Arquebisbat de València; el papa Climent XII el va aprovar com a arquebisbe el 25 de gener del mateix any. Va prendre possessió el 31 de març del 1738 mitjançant un procurador, i el 8 de setembre va fer l'entrada a la seua nova seu.
A València es dedicà a combatre la influència dels enciclopedistes francesos i les seues idees racionalistes, i per a això va impulsar la creació de centres docents, com la Casa de Santa Rosa de Lima (edifici ara ocupat i reformat per l'Ajuntament), el Seminari Andresià i altres col·legis a la ciutat (com les Escoles Pies), i altres dins de l'arquebisbat, com la Casa d'Ensenyança a Xàtiva. A banda, també va fundar la biblioteca del Palau Arquebisbal amb més de 12.000 volums, i el 1761 va crear un Museu al mateix palau, precedent de l'actual Museu diocesà de la catedral.
Es preocupà pel sanejament dels comptes de l'administració de l'arquebisbat, portant una acurada comptabilitat dels béns catedralicis. Va posar fi als abusos en el culte i els sagraments; per exemple, l'any 1763 va prohibir les processons de disciplinants. L'any 1762 va dictar que els llibres parroquials s'escrigueren únicament en castellà.
Fou un benefactor de l'Hospital General, del Col·legi Imperial d'Orfes de sant Vicent i de la Casa de la Misericòrdia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Andrés Mayoral Alonso de Mella» (en castellà). Real Academia de la Historia, 2018. [Consulta: 25 setembre 2022].
* 1 2 3 «Arquebisbe Andrés Mayoral Alonso de Mella». catholic-hierarchy.org. catholic-hierarchy. [Consulta: 25 setembre 2022].
# Casa al carrer Joaquim Vayreda, 3 (Olot)

La Casa al carrer Joaquim Vayreda, 3 és una obra d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgeres de planta rectangular i teulat a dues aigües. Disposa de planta baixa, pis i golfes; els murs varen ser estucats imitant grans blocs de pedra. La planta té tres finestrals finament emmarcats per un únic guardapols i la porta d'accés descentrada, amb una àmplia reixa de ventilació. El primer pis disposa de balcó central, sostingut per quatre mènsules ornades amb motius vegetals i les portes d'accés emmarcades per estuc i coronades per un entaulament. A les golfes s'alternen les mènsules que sostenen el teulat amb les finestres de ventilació i les finestres cegades amb funció purament ornamental. Sota el teulat hi ha una decoració amb cassetons i flors.

## Història

A principis de la nostra centúria conviuran a Olot el Modernisme i el Noucentisme; aquest darrer, amb diferents corrents i contradiccions, tindrà la seva puntual aplicació a la capital de la Garrotxa. L'ala més típica i normativa és representada pel Grup Escolar Malagrida i la Biblioteca Popular de la Mancomunitat, avui desapareguda. Un altre corrent noucentista s'entronca amb l'arquitectura europea del moment i està representada per l'arquitecte Rafael Masó. Hi ha un tercer grup que accentua els aspectes eclèctics, historicistes i fins i tot acadèmics.

## Referències

* 1 2 Text importat de: «Casa del carrer Joaquim Vayreda, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 23 setembre 2016] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# American Buffalo

American Buffalo és una pel·lícula estatunidenca, dirigida per Michael Corrente i estrenada l'any 1996. Ha estat doblada al català.
Pel·lícula basada en l'obra teatral del mateix títol de David Mamet.

## Argument

Donny (Dennis Franz) és propietari d'una mísera botiga al centre de la ciutat, on es reuneix cada dia amb els seus dos amics i fa plans per al futur. Teach (Dustin Hoffman) és massa curt o obcecat per reconèixer el que la vida li ha donat, i no fa més que queixar-se. Bobby (Sean Nelson) és un adolescent que no aprofita les experiències que li expliquen els altres dos i que li podrien ser útils, ja que és l'únic d'ells que encara té ocasió d'orientar la seva vida de forma positiva. De tot això surt un pla que cadascú veu de manera diferent.

## Repartiment

* Dustin Hoffman: Teach
* Dennis Franz: Donny
* Sean Nelson: Bobby

## Crítica

* "Brillants diàlegs"
* "Sobre un gairebé mític text de Mamet, Hoffman i Franz broden un perfecte i absorbent estudi de caràcters"
* "Corrente adapta amb exquisida correcció un apassionant text de Mamet en aquest treballat estudi de caràcters protagonitzat a la perfecció per Hoffman, acompanyat d'un no menys impressionant Franz. (...) Amb moltíssim encant"

## Banda sonora
### Tracks

* Classical Money (1:33)
* Bobby (:54)
* What Kind Of This (2:10)
* Jaw (1:11)
* Bobby Bobby Bobby Bobby (1:22)
* King High Flush (1:01)
* Nothing Out There - Thomas Newman and Rick Cox (1:25)
* Chump Change (1:17)
* The Guy (1:20)
* Tails You Lose (2:43)
* Different Species (:33)
* Stranded - Bill Bernstein (1:08)
* Threesome (2:24)
* Post-Modern Eve (:46)
* Doomed Relationships (1:29)
* Sacred Vows (1:36)
* Concupiscence (:49)
* Leprechaun (2:03)
* Drive Away (1:09)

## Referències

* ↑ «American Buffalo». esadir.cat.
* ↑ «American Buffalo». Allociné.
* ↑ Albert, Antonio «American Buffalo». Cinemanía.
* ↑ Martínez, Luis «American Buffalo». El País.
* ↑ Morales, Fernando «American Buffalo». El País.
# American Basketball League

«American Basketball League» té aquests significats:
* American Basketball League I, la primera lliga professional de basquetbol als Estats Units (1925-1955)
* American Basketball League II, una lliga professional de basquetbol que intentà competir amb l'NBA (1961-1963)
* American Basketball League III, una lliga femenina de basquetbol (1996-1998)
# Casa al carrer de Sant Nicolau, 6 (Vielha)

Casa al carrer de Sant Nicolau, 6 és una casa de Viella, al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de tipologia tradicional aranesa, amb façana a dos carrers i coberta a quatre vessants. La porta està situada a la façana que dona al carrer de Sant Nicolau, presenta llinda i està decorada amb una petita motllura. Sobre aquesta hi ha un medalló amb un marge gravat amb incisions obliqües que imiten una corda, a l'interior del qual hi apareix gravada una inscripció il·legible, similar al que apareix a la Capella de la Mare de Déu de la Pietat.
A l'altra façana apareix en el pis inferior una petita espitllera i en el superior una finestra tapiada, amb guardapols i motllures.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer de Sant Nicolau, 6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 setembre 2021].