OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa natal de Sant Vicent Ferrer

La Casa Natalícia de Sant Vicent Ferrer coneguda popularment com a Pouet de Sant Vicent, és un edifici situat al número 1 del carrer del Pouet de Sant Vicent de València, també té accés pel carrer de la Mar, i és on va nàixer Sant Vicent Ferrer el 23 de gener de 1350.

## Cronologia

La casa paterna en què va nàixer el sant fou comprada per la ciutat en 1573 i totalment reedificada en 1677, amb posteriors intervencions que l'han alterat. En 1734 se decora la façana amb talla, estucs i daurats, fent més gran la porta del pati en 1755. Aquell mateix any Llorenç Martínez va decorar una de les façanes i va fer algunes obres a la porta del pati del mateix edifici, amb motiu del III Centenari de la canonització del sant.
En 1950 fou totalment reconstruïda per l'arquitecte municipal Vicente Valls Gadea amb un estil gòtic civil valencià afegint alguns edificis adjacents, formant un complex amb l'edifici originari, l'antiga capella del Naixement, la sala del Gremi d'Obrers i altres edificis, amb la capella octogonal.
En l'actualitat, sols trobem el record del sant a través dels taulells que hi ha a l'interior.
* Panell ceràmic
* Panell ceràmic amb el bateig de Vicent Ferrer
* Panell ceràmic amb el milacre del mocadoret
L'antiga habitació del sant es manté i té un retaule de Vicente López. És de destacar el pou miraculós, junt als miracles, la capella i la font.

## El Pouet de Sant Vicent

Com totes les cases de l'època, la casa tenia un pou, on segons la tradició el sant va fer alguns miracles. A mitjans del segle xix la ciutat de València va patir per segona vegada en el segle una epidèmia de còlera, i el pouet va rebre molta afluència de gent a beure i carregar aigua, i segons consta als taulells de 1854 el pouet va abastir amb 159.976 cànters d'aigua la ciutat. En agraïment, l'any 1858 col·locaren l'actual pica de marbre que a través de quatre aixetes subministrava l'aigua. El pouet va deixar de tindre aigua cap a 1975, procedint posteriorment l'aigua del subministrament general.
La casa conserva la font i el pouet miraculós, amb decoració ceràmica del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de València. CASA NATALICIA SANT VICENT FERRER - EL POUET». [Consulta: 25 desembre 2018].
* 1 2 «Casa Natalicia de San Vicente Ferrer» (en espanyol europeu), 16-04-2012. [Consulta: 25 desembre 2018].
* ↑ Bérchez, J., Los comienzos de la arquitectura académica en Valencia: Antonio Gilabert, València 1987, p. 152 ISBN 84-85402-43-X
* 1 2 «CASA NATALICIA DE SAN VICENTE FERRER» (en espanyol europeu). [Consulta: 25 desembre 2018].
* ↑ «Museo Casa Natalicia de San Vicente Ferrer | Turismo Valencia». [Consulta: 25 desembre 2018].
* ↑ Levante-EMV. «Primer pas per a la rehabilitació de la casa natalicia de Sant Vicent Ferrer» (en castellà). [Consulta: 17 desembre 2018].
* 1 2 «Casa Natalicia de San Vicente Ferrer». Arxivat de l'original el 2017-05-04. [Consulta: 17 desembre 2018].
# Luis Asúa Brunt

Luis Asúa Brunt es un polític espanyol.
Nascut el 1962 a Madrid, és llicenciat a Dret. El 1999 va ser elegit regidor de l'Ajuntament de Madrid a les eleccions municipals com a candidat dins de la llista del Partit Popular (PP); advocat col·legiat a l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Madrid, va deixar d'exercir aquest mateix any.
Durant el seu període com a regidor dins del Grup Municipal Popular (PP), va exercir la regidoria-presidència dels districtes madrilenys de Chamberí (1999-2007), Tetuán (1999-2003), Centro (2003-2007) i Retiro (2007-2011).
El 2012 va abandonar l'Ajuntament de la capital, i va entrar com a vice-conseller al Govern de la Comunitat de Madrid.
Vinculat a la facció aguirrista del PP madrileny, va ser el rival de Cristina Cifuentes a les primàries del PP de la Comunitat de Madrid celebrades al març de 2017, en què va resultar derrotat.
Va ser inclòs al número 7 de la llista de Vox per a les eleccions municipals de 2019 a Madrid.

## Referències

* ↑ Fernández, David «Luis Asúa, ex de Gallardón y Aguirre, primer rival para Cifuentes en el PP de Madrid». El Confidencial, 07-02-2017.
* 1 2 3 «Luis Asúa deja el Ayuntamiento para ser viceconsejero de Medio Ambiente en la Comunidad». ABC, 25-01-2012.
* ↑ Romero, Juanma; Rico, Manuel «Un edil de Gallardón figura en tres empresas». Público, 11-12-2007.
* ↑ Sevillano, Elena G. «El quinto concejal que deja el Ayuntamiento de Madrid». El País, 25-01-2012.
* 1 2 «Luis Asúa, rival de Cifuentes en las últimas primarias del PP de Madrid, número 7 de la lista municipal de Vox». La Vanguardia, 23-04-2019 [Consulta: 23 abril 2019].
* ↑ «Cristina Cifuentes arrasa en las primarias a la presidencia del PP de Madrid». 20minutos.es, 12-03-2017.
* ↑ Caro, Gregoria «Fuga de históricos del PP en las listas de Vox al Ayuntamiento y la Comunidad de Madrid». ABC, 23-04-2018 [Consulta: 23 abril 2019].
# Setge de Roses (1719)

El Setge de Roses de 1719 fou una de les batalles de la Guerra de la Quàdruple Aliança.

## Antecedents

L'exèrcit francès, sota el comandament de James Fitz-James, va envair el País Basc del Sud, i encara que al principi el seu avanç, no va obtenir resposta, aviat va ser obligat a retrocedir. A l'octubre d'aquest any, la flota britànica prenia Vigo i Pontevedra, mentre Messina queia després del setge que venia patint, la Seu d'Urgell queia en mans franceses en 31 d'agost de 1719.

## El setge

La ciutadella de Roses fou assetjada per James Fitz-James Stuart, trobant-se els quaranta batallons d'infanteria i seixanta esquadrons de cavalleria el 22 d'octubre a El Voló, arribant en unes hores a Castelló d'Empúries, on establí el campament.
La flota arribà l'1 de novembre, però el mal temps retrassà l'arribada dels vaixells de transport, i el mal temps constant van enfonsar el 6 de novembre els vaixells que duien provisions i munició, i va haver d'aixecar el setge i abandonar la campanya el 17 de novembre.

## Conseqüències

Valls resistí els embats de la partida del Carrasclet gràcies a la milícia local que seria el germen dels Mossos d'Esquadra i que liderava la família Veciana, mentre la partida de Francesc Bernic era capturada per Josep Anton Martí a La Llacuna. En finalitzar la campanya a finals de la tardor, la guerrilla tornà al Rosselló per preparar la nova campanya. Verboom va posar setge a la Seu d'Urgell en 22 de gener de 1720, que es va rendir el 29 de gener, pocs dies abans del final de la guerra.

## Referències

* ↑ Russell, John Russell. History of the principal states of Europe from the peace of Utrecht (en anglès). vol.2. J. Murray, 1826, p. 145.
* 1 2 3 de Fitz-James Berwick, 1778, p. 205.
* ↑ Plantavit de la Pause, Guillaume. The life of James Fitz-James, duke of Berwick (en anglès), 1738, p. 472.
* ↑ de Fitz-James Berwick, 1778, p. 206.
* ↑ Catalunya Ràdio, Programa en Guàrdia. 186 - Pere Joan Barceló "Carrasclet" [podcast]. [Consulta: 9 gener].
* ↑ Arnabat i Mata, Ramon. Moviments de protesta i resistència a la fi de l'Antic Règim. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1997, p. 72. ISBN 8478268758.
* ↑ (en anglès) The Royal Engineers Journal, 13, 1911, pàg. 453 [Consulta: 24 juny 2013].

## Bibliografia

* de Fitz-James Berwick, Jacques. Mémoires, écrits par lui-même (en francès), 1778.
# Tutlar

Tutlar (en rus: Тутлар) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 505 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Село Ортатюбе на карте
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24.
* ↑ Село Кандаураул на карте
# Van Biesbroeck (cràter)

Van Biesbroeck és un petit cràter d'impacte de la Lluna que interromp la vora sud de Krieger, un cràter inundat de lava pertanyent a l'Oceanus Procellarum.
* Localització de Van Biesbroeck (centre de la imatge) (fotografia de la missió LRO)
* Van Biesbroeck, Rocco i Ruth envoltant a Krieger
El cràter és circular i simètric, amb parets interiors inclinades que descendeixen fins a una petita plataforma interior. Van Biesbroeck va ser anomenat Krieger B abans que la UAI li assignés el seu nom actual.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Belonepterygion fasciolatum

Belonepterygion fasciolatum és una espècie de peix de la família Plesiopidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu, Taiwan i Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Deatsville

Deatsville és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 340 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Deatsville tenia 340 habitants, 130 habitatges, i 101 famílies. La densitat de població era de 28,2 habitants/km².
Dels 130 habitatges en un 33,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 22,3% no eren unitats familiars. En el 18,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 25,9% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 104,8 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.938 $ i la renda mediana per família de 48.295 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.000 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 16.409 $. Cap de les famílies i el 0,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Joe Bonamassa

Joe Bonamassa (8 de maig de 1977, Utica, Estat de Nova York) és un guitarrista, compositor i cantant de blues i rock estatunidenc conegut per la seva veu trencada i la seva tècnica de guitarra.

## Joventut

Els seus pares eren els propietaris d'una botiga d'instruments musicals que ells mateixos havien posat en marxa a Utica, Nova York. Com a membre d'una família de músics, en Joe va tenir clar des de ben petit quina era la seva vocació. Als 4 anys el seu pare li va regalar la primera guitarra i als 7 ja tocava cançons de Jimmy Hendrix i Stevie Ray Vaughan. Als 12 anys va obrir el concert per a B.B. King, el qual després de sentir-lo tocar va dir: "El potencial d'aquest noi és increïble. Ni tan sols ha començat a gratar la superfície. És únic". Als 14 anys va ser convidat al Fender Event, moment en el qual va aprofitar per muntar la seva primera banda Bloodline.

## Influències

En una entrevista a la revista Guitarist Magazine, Joe Bonamassa cita tres àlbums com a principal influència en el seu estil: John Mayall & the Bluesbreakers amb Eric Clapton (the Beano album), l'àlbum Irish Tour de Rory Gallagher i l'àlbum Goodbye de Cream. De la mateixa manera, ha reconegut que el tema Texas Flood de Stevie Stevie Ray Vaughan fou una gran influència en els seus primers anys.

## Discografia

* 1994 - Bloodline
* 2000 - A New Day Yesterday
* 2002 - So, It's Like That
* 2002 - A New Day Yesterday, Live
* 2003 - Blues Deluxe
* 2004 - Had to Cry Today
* 2006 - You & Me
* 2007 - Sloe Gin
* 2008 - Live From Nowhere in Particular
* 2009 - The Ballad of John Henry
* 2010 - Black Rock
* 2011 - Dust Bowl
* 2012 - Driving Towards the Daylight
* 2014 - Different Shades of Blue
* 2016 - Blues of Desperation
* 2018 - Redemption
* 2019 - Joe Bonamassa Christmas Comes But Once a Year
* 2020 - Royal Tea
* 2021 - Time Clocks

## DVDs

* 2009 - Joe Bonamassa: Live From Royal Albert Hall

## Referències

* ↑ Jackson, Ernie. Manual para tocar la guitarra. Ediciones Robinbook, Novembre de 2008, p. 195–196. ISBN 978-84-96924-17-8.
* ↑ Burrows, Terry. The Les Paul Manual: Buying, Maintaining, Repairing, and Customizing Your Gibson and Epiphone Les Paul. Voyageur Press, 15 de desembre de 2015, p. 165. ISBN 978-0-7603-4923-6.
* ↑ http://jbonamassa.com/about-joe/bio/ Arxivat 2010-08-05 a Wayback Machine.
* ↑ Bonamassa, Joe (2008 (Posted to You Tube: August 27, 2009)). Guitar Center Hollywood, CA: Guitar Center TV

## Enllaços externs

* Joe Bonamassa - Lloc web oficial
* European Joe Bonamassa Blog Arxivat 2013-04-22 a Wayback Machine.
# Josep Maria Roca

Josep Maria Roca és el nom dels següents personatges:
* Josep Maria Roca i Bigas, "Titi Roca": (1981) Jugador d'hoquei patins català.
* Josep Maria Roca i Heras: (1863-1930) Metge i escriptor català.
* Josep Maria Batista i Roca: (1895-1978) Historiador, etnòleg i polític català.
* Josep Maria Roca i Cabanes: demanà al Govern una concessió per un ferrocarril de Barcelona a Mataró.
# Jean Amadou Tigana

Jean Amadou Tigana (23 Juny 1955 a Bamako, Sudan francès, avui Mali) és un entrenador i exjugador de futbol francès.
Fou internacional amb França a la dècada dels 80, disputant 52 partits, i jugant els Mundials de 1982 i 1986 i l'Eurocopa de 1984 on fou campió.
Com a futbolista els seus dos principals clubs van ser l'Olympique de Lió i el Bordeus. Com a entrenador començà al Lió (1993-1995), seguint a AS Monaco (fins al 1999) i més tard a Anglaterra i Turquia.

## Referències

* ↑ Europe's best Player of the Century - IFFHS
* ↑ «Dévoué à la cause du Mali».

## Enllaços externs

* Perfil Arxivat 2005-02-13 a Wayback Machine.
* lequipe.fr
* FFF
Jean Tigana amb França - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de França – Copa del Món de futbol 1982
1 Baratelli •
2 Amorós •
3 Battiston •
4 Bossis •
5 Janvion •
6 Lopez •
7 Mahut •
8 Trésor •
9 Genghini •
10 Platini •
11 Girard •
12 Giresse •
13 Larios •
14 Tigana •
15 Bellone •
16 Couriol •
17 Lacombe •
18 Rocheteau •
19 Six •
20 Soler •
21 Castaneda •
22 Ettori •
Seleccionador: Hidalgo
Selecció de futbol de França – Copa del Món de futbol 1986
1 Bats •
2 Amorós •
3 Ayache •
4 Battiston •
5 Bibard •
6 Bossis •
7 Le Roux •
8 Tusseau •
9 Fernández •
10 Platini •
11 Ferreri •
12 Giresse •
13 Genghini •
14 Tigana •
15 Vercruysse •
16 Bellone •
17 Papin •
18 Rocheteau •
19 Stopyra •
20 Xuereb •
21 Bergeroo •
22 Rust •
Seleccionador: Michel :
Plantilla:Infotaula esportista francès de l'any
# Jon Lajoie

Jonathan "Jon" Lajoie (IPA: [ləʒwa]) (1980, Mont-real) és un comediant, actor, raper, músic i celebritat d'Internet quebequès de Mont-real.

## Biografia

Lajoie va néixer i créixer a Mont-real, Quebec. El seu pare és francocanadenc i la seva mare anglocanadenca. Es va graduar al programa de teatre Dawson College l'any 2001. Des de 2002, ha actuat com en el paper d'un músic anglès-canadenc anomenat Thomas Edison a Radio-Canada, el lloc canadenc anomenat L'auberge du chien noir.

## The League

Jon Lajoie actualment té un rol al programa de la FOX anomenat The League.

## Comedy Central Presents

Jon Lajoie va gravar un episodi de Comedy Central Presents el 7 de novembre del 2009. It premiered on March 5, 2010. El mateix capítol va tornar a sortir a l'aire sense cap censura com a part de Secret Stash Comedy Central el 6 de juny a les 01:30 PM (EST). L'especial va ser destacat amb l'estrena mundial del video de la seva cançó "Pop Song".

## You Want Some of This?

Lajoie ha lliurat el seu àlbum de debut You Want Some of This? el 30 de gener del 2009, sota Normal Guy Productions. En aquest àlbum apareixen totes les cançons dels seus vídeos de Youtube incloent algunes noves pistes addicionals.

## Referències

* ↑ «Radio-Canada: - Zone Radio». Radio-canada.ca. [Consulta: 9 gener 2010].
* ↑ Lisa-Marie Glive. «– The Official Website – About Me». Jonlajoie.com, 19-09-2008. Arxivat de l'original el 2009-08-30. [Consulta: 9 gener 2010].
* ↑ «Personnages | L'auberge du chien noir | zone Télévision | Radio-Canada.ca (in French)». Radio-Canada.ca, 07-12-2009. [Consulta: 9 gener 2010].
* ↑ Simpson, Peter. «Jon Lajoie cancels Canadian tour for big TV gig - The Big Beat». Communities.canada.com, 04-09-2009. Arxivat de l'original el 2010-05-07. [Consulta: 9 gener 2010].
* ↑ posted by:. «Want to See a Taping of Comedy Central Presents? | Comedy Central Insider Blog». Ccinsider.comedycentral.com. Arxivat de l'original el 2012-01-11. [Consulta: 9 gener 2010].
* ↑ posted by:. «Comedy Central TV Show Schedule - Find when your Favorite Funny Shows are Playing | Comedy Central». Arxivat de l'original el 2010-01-23. [Consulta: 7 juny 2010].

## Enllaços externs

* Lloc Web Oficial (anglès)
* Jon Lajoie a YouTube
* Lajoie on Funny or Die Arxivat 2008-09-06 a Wayback Machine. (anglès)
* The Lance - Jon Lajoie's, transició d'online a l'escenari, Des. 3, 2008 Arxivat 2011-07-06 a Wayback Machine. (anglès)
* Jon Lajoie conquereix la web amb un gruix de cançons - AOL Music Arxivat 2009-10-04 a Wayback Machine.
# Joan Amelló

Joan Amelló fou un impressor de Barcelona que desenvolupà la seva activitat professional entre finals del segle xvi i començaments del segle xvii.
Algunes fonts daten els seus inicis l'any 1597, mentre que d'altres el situen el 1601; i l'allarguen fins al 1612. El seu taller va tenir diverses ubicacions: en primer moment estava situat davant la rectoria de Nostra Senyora del Pi, per a passar posteriorment (ja al segle XVII) a tenir-lo a la plaça de la Trinitat.
Entre les obres impreses al seu taller, que abasten un període que va del 1601 al 1612, cal destacar: La hermosura de Angelica (1604), de Lope de Vega, i Modo d'ajudar a ben morir als qui per malaltia o per justícia moren (1605), de Pere Gil Estalella. També es coneix una composició poètica de devoció a la relíquia de Sant Raimon de Penyafort, en forma de romanç, imprès en 1601, unes "Indulgències" del Papa Climent VIII de 1606, i uns documents sobre el Jubileu concedit pel Sant Pare Pau V a la confraria de Sant Esteve, de la catedral de Barcelona de 1611, que es conserven a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Lamarca referencia fins a 17 edicions més impreses en el seu taller.
La Biblioteca de Reserva de la Universitat de Barcelona conserva una trentena d'obres publicades per Amelló, així com diversos exemples de les seves marques d'impressor, que el que van identificar al llarg de la seva trajectòria professional.

## Referències

* 1 2 3 «Joan Amelló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Delgado Casado, Juan. Diccionario de impresores españoles, siglos XV-XVII. vol. 1. Madrid: Arco/ Libros, 1996, p. 30-31. ISBN 84-7635-198-4.
* 1 2 3 Lamarca, 2015, p. 112.
* ↑ «Inventari de Fulls i estampes religiosos». Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona p. 47, 127 i 142 [Fitxes: 88, 306 i 343]. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1999. Arxivat de l'original el 25 de gener 2018. [Consulta: 24 gener 2018].
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Base de dades Marques d'impressors: Amelló, Joan, 1597-1613». [Consulta: 15 abril 2020].

## Bibliografia

* Lamarca, Montserrat. La impremta a Barcelona: (1501-1600). Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 2015, p. 112. Arxivat 2018-01-25 a Wayback Machine.
# Joan Amer Fernández

Joan Amer Fernández (1976) és un sociòleg mallorquí. Es doctorà en sociologia per la Universitat Autònoma de Barcelona des del 2005 amb la tesi Turisme i política. L'empresariat hoteler de Mallorca. El període autonòmic de 1983 a 2003, pel qual el 2006 va rebre el Premi 31 de desembre de l'OCB.
El 2004 va obtenir el diploma d'Estudis Avançats de Geografia per la Universitat de les Illes Balears. També ha obtingut Master of Arts in Tourism and Leisure pel departament de Sociologia de la Universitat de Lancaster el 2000. Postgrau de Participació Ciutadana i Desenvolupament Sostenible per la Universitat Autònoma de Barcelona (1999). Actualment és professor a la Universitat de les Illes Balears

## Obres

* Empresariado hotelero e implementación de un impuesto turístico. El caso de la "ecotasa" en Baleares (2003)
* Turisme i Política. L'empresariat hoteler de Mallorca (2006)
* Josep Melià i la burgesia mallorquina (2006) a la revista Lluc

## Enllaços externs

* Fitxa de Joan Amer a la UIB