OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja de los Quebrantos

La Platja dels Crebants està situada en el concejo de Soto del Barco,al Principat d'Astúries, (Espanya). Forma al costat del playón de Bayas, del veí concejo de Castrillón, un ampli arenal d'uns 3 km de longitud quan hi ha marea baixa. Es troba en la localitat de Sant Joan de la Sorra i és l'única platja del concejo de Soto del Barco.

## Descripció

Té forma rectilínia amb una longitud d'uns 810 m i una amplària mitjana de 100m, i forma part de la Costa Central asturiana, estant protegida per ser ZEPA i LIC.
En el seu marge occidental desemboca el principal riu d'Astúries, el riu Nalón i precisament per això, les seves sorres són fosques. El seu entorn és urbà. És una platja apta per a la pràctica del surf i per als amants de la pesca. Per accedir a aquesta platja des de Soto del Barco es pren la sortida en la glorieta de la carretera cap a San Juan de la Arena, però el millor accés és mitjançant unes escales que hi ha al final del passeig que també la uneixen amb el Playón de Bayas. En la part posterior de la platja hi ha unes «formacions dunars» que estan molt deteriorades i degradades.
La platja té un càmping molt proper i una desembocadura fluvial. Entre els serveis que té, el més interessant és el anfibuggy per a persones discapacitades, serveis de neteja, restaurants, aparcament, equips de vigilància, àrea de pícnic, dutxes. Per a la pràctica del surf té Categoria-2. Com a precaució, no s'ha de nedar en les proximitats de la desembocadura del riu Nalón.

## Referències

* ↑ «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 137. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Pla del Remei

Pla del Remei és el nom dels següents llocs:
* Pla del Remei (barri de València), barri de la ciutat de València
* Pla del Remei (Santa Maria de Palautordera), entitat de població del municipi de Santa Maria de Palautordera, al Vallès Oriental
* Pla del Remei (barri de Vic), barri de la ciutat de Vic, a Osona
# Casa Laurens

Casa Laurens és una obra de Salardú al municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular, de planta, pis i golfes sota terrat amb balconada de fusta treballada a la façana principal. Correspon al tipus de casa senyorial de finals del s XVI (com la casa Paulet o casa Rosa). Destaquem les finestres tan característiques d'aquest moment: finestra creuada per un mainell i un travesser, fets de pedra amb decoració de motllures. Feta amb paret, fusta i pissarra pel teulat.

## Referències

* ↑ «Casa Laurens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 setembre 2021].
# Rhinoptilus

Rhinoptilus és un gènere d'ocells de la família dels glareòlids (Glareolidae). Aquests corredors es distribueixen per Àfrica i Àsia meridional.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Rhinoptilus africanus – Corredor de dues bandes.
* Rhinoptilus cinctus – Corredor de tres bandes.
* Rhinoptilus chalcopterus - Corredor d'ales bronzades.
* Rhinoptilus bitorquatus - Corredor de Jerdon.

## Referències

* 1 2 «Sandpipers, snipes, Crab-plover, coursers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 26 desembre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 234. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Carilau

Carilau és el nom dels següents personatges:
* Carilau de Paleòpolis, dirigent local grec
* Carilau de Locris, poeta dramàtic grec
* Carilau d'Esparta, rei d'Esparta
* Carilau de Samos, polític de Samos
# Puntís d'Inard

Puntís d'Inard (francès Pointis-Inard) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 6 juliol 2010].
# Pla del Rieral (Vall del Tenes)

Sender de petit recorregut circular per la zona del Rieral de Lliçà d'Amunt

## Característiques

Distància: 15,240 km
Comarca: Vallès Oriental

## Descripció itinerari i variants
### Itinerari

Durada:4:06 hores
Distància:15,240 km
| Temps Totals | Distàncies Totals | Punt itinerari |
| 0:00 h | 0,000 km | Lliçà d'Amunt. Plaça de l'església. |
| 0:05 h | 0,390 km | Parc del Tenes. |
| 0:12 h | 1,000 km | Riu Tenes. |
| 0:37 h | 3,120 km | Passera i font. Enllaç PR-C 32-1. |
| 0:47 h | 3,930 km | Capella de Santa Maria del Vallès. |
| 1:00 h | 4,310 km | Alzines centenàries. |
| 1:05 h | 4,780 km | Masia de Ca l'Orlau. |
| 1:10 h | 5,340 km | Masia de Can Moncau. |
| 1:20 h | 5,910 km | Ca l'Emília. |
| 1:25 h | 6,100 km | Can Nois. |
| 1:37 h | 7,100 km | Barri de Can Merlés. |
| 1:40 h | 7,290 km | Barri del Raval de Can Xicota. |
| 2:06 h | 9,120 km | Can Comes. |
| 2:20 h | 9,870 km | Conjunt de Santa Justa. Enllaç PR-C 32-2. |
| 2:25 h | 10,220 km | Ca l'Amell. |
| 2:39 h | 11,090 km | Can Feu. |
| 2:58 h | 12,300 km | Can Pujal. |
| 3:22 h | 13,930 km | Can Carreras. |
| 3:35 h | 14,760 km | Lliçà d'Amunt. Plaça de l'església. |

### Variant PR-C 32-1

Itinerari:Font de Can Cosconer - Lliçà d'Amunt Distància:3,980 km Durada: 1 h
| Temps Totals | Distàncies Totals | Punt itinerari |
| 0:00 h | 0,000 km | Font de Can Cosconer. Enllaç PR-C 32. |
| 0:10 h | 0,660 km | Carrer Girona. |
| 0:25 h | 1,660 km | Carrer de Sant Baldiri. |
| 0:50 h | 3,310 km | Ermita de Sant Baldiri. |
| 0:55 h | 3,640 km | Torrent de Can Bosc. |
| 1:00 h | 3,980 km | Lliçà d'Amunt. Plaça de l'Església. |

### Variant PR-C 32-2

Itinerari:Santa Justa - Lliçà d'Amunt Distància:2,630 km Durada: 0:43h
| Temps Totals | Distàncies Totals | Punt itinerari |
| 0:00 h | 0,000 km | Ermita de Santa Justa. |
| 0:03 h | 0,300 km | Riera de Tenes. |
| 0:10 h | 0,600 km | Torrent de la Cruïlla i Mina de Can Felip. |
| 0:29 h | 1,850 km | Gual del Pinar de la riera. |
| 0:33 h | 2,250 km | Parc del Tenes. |
| 0:43 h | 2,630 km | Lliçà d'Amunt. Plaça de l'Església. |
# Giottino

Tommaso o Maso di Stefano, dit el Giottino (Florència, 1324 - Florència, 1356) va ser un pintor i escultor de l'escola florentina. Deixeble i segons alguns biògrafs fill de Stefano Fiorentino, es va dedicar a estudiar les obres del Giotto i va aconseguir apropiar-se de tal manera de l'estil del mestre que va rebre el sobrenom del Giottino.
Vasari presenta una llista dels nombrosos frescos que va executar durant la seua curta carrera artística. L'any 1340, després de l'expulsió de Gualteri de Brienne, Duc d'Atenes, es va encarregar al Giottino que pintara sobre la torre del pedestal de Florència, en senyal d'infàmia eterna, el retrat del polític i dels seus ministres amb les armes de les seues famílies. Aquestes pintures han desaparegut.
A Assís se'n conserven diverses obres i especialment a Florència, a la capella de Sant Silvestre a la Basílica de Santa Croce. En aquesta capella, hi ha pintades sobre la paret de la dreta tres escenes inspirades en la història de Constantí el Gran. Aquests frescs estan molt deteriorats però encara s'hi poden apreciar alguns caps dignes de Giotto. La part superior de la paret esquerra de la capella tenia també uns frescos, que en l'actualitat estan completament destruïts. Al peu, en dos nínxols es veuen L'Assumpció i un Crist a la tomba. Al costat d'aquests dos nínxols hi ha quatre figures de sants i als costats de l'altar Sant Ròmul i Sant Zenobi. A l'interior de la tomba de Bettino de Bradi, Giottino va pintar el retrat d'aquest personatge, ressuscitant en sentir el so de les trompetes de dos àngels del Judici Final.
Hom creu que el Giottino és autor d'un Davallament de la Creu que existeix a l'església de Sant Ambrosi de Florència, tot i que hi ha autors que l'atribueixen al Giotto.
Se'n conserven un bon grapat de quadres d'aquest artista:
* Un Davallament de la Creu a l'església de Sant Remigi, Florència.
* A la Pinacoteca de Brera, a Milà sobre un díptic, va representar dos fets de la vida de Sant Jeroni.
* Al Museu de Nàpols es guarden una Mare de Déu gloriosa i un Sant Gregori traçant les fundacions d'un temple
* A Múnic, es conserven La Mare de Déu amb Antoni, Sant Llorenç, Sant Julià, Sant Lluc, Sant Ciprià i Sant Joan Gualbert.
Giottino va deixar diverses obres escultòriques que demostren que manejava el cisell amb tanta habilitat com el pinzell. Entre elles cal destacar les estàtues dels profetes que adornen el campanile de la catedral de Florència.
Malauradament per a l'art, Giottino va morir d'una malaltia del pit a la primerenca edat de trenta-dos anys. Va deixar diversos deixebles dels quals el més conegut és Giovanni Toscani.

## Bibliografia

* El contingut d'aquest article incorpora material del Diccionario Enciclopédico Hispano-Americano de l'any 1892, que és de domini públic
# David Marty

David Marty, nascut el 30 d'octubre de 1982 a Perpinyà (Catalunya Nord), és un jugador de rugbi a XV que ocupa la posició de centre (rugbi) a l'equip de l'USAP de Perpinyà.

## Historial
### En club

* Vilallonga de la Salanca (primer pas a benjamí)
* Entesa Canet-Santa Maria la Mar (mínim a fill petit)
* USAP (des de júnior)

### A l'equip nacional

El seu primer partit com a internacional amb França va ser el 19 de març de 2005 contra Itàlia. Talent d'or.

## Palmarès
### Club

* Finalista del Campionat de França de rugbi a 15 2004 amb l'USAP.
* Campionat de França de rugbi a 15 2009 amb l'USAP
* Finalista del Campionat de França de rugbi a 15 2010 amb l'USAP.
* Campió de França UFOLEP C

### A l'equip nacional

* Vencedor del Torneig de les Sis Nacions: 2006, 2007, 2010
* 18 partits en l'equip de França des de 2005.
* 8 assaigs (40 punts)
* Partits per any : 3 el 2005, 5 el 2006, 10 el 2007
* Integrant de la selecció de França sub21

## Enllaços externs

* (francès) Perfil a lequipe.fr
* (francès) Estadístiques a itsrugby.fr Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* (anglès) Foto a sporting-heroes.net Arxivat 2007-11-13 a Wayback Machine.
* (francès) Fitxa a l'USAP Arxivat 2007-10-14 a Wayback Machine.
# David Ruiz Gómez

David Ruiz Gómez (Irun, 12 d'octubre de 1974) és un futbolista basc, que juga com a migcampista.

## Trajectòria

Es va formar al CD Logroñés. La temporada 94/95, tot i passar la temporada al filial, va debutar a la primera divisió amb els riojans. Jugà tres partits, els únics de la seua carrera a la màxima categoria. Al 95/96 s'incorpora al CD Numancia, amb qui aconsegueix l'ascens a Segona Divisió a l'estiu de 1997.
Amb l'esquadra castellana, el migcampista tan sols juga 12 partits de la temporada 97/98. A la següent campanya retorna al CD Logroñés, on tan sols hi disputa un partit. A mitjans d'eixa temporada 98/99 marxa a l'Amurrio, on roman dos anys i mig. La 01/02 és el seu darrer any a la Segona Divisió, tot militant a les files de la SD Eibar. No compta massa, i disputa 12 partits.
L'estiu del 2002 fitxa pel club de la seua ciutat natal, la Real Unión, on juga dues campanyes abans de recalar en els dos "substituts" del Logroñés, primer al Recreación (04/05) i després a la Fundación Logroñés (05/07). El 2007 s'incorpora a l'Anguiano, un modest conjunt de La Rioja.
# Renegat

«Renegat» té aquests significats:
* Renegat (religió). Que abjura la pròpia religió per passar a una altra.
* Renegat (idea). Que renega una idea o una institució religiosa o civil.
* Can Renegat, edifici del municipi de Maçanet de la Selva (Selva)
* Mas del Renegat, edifici del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre)
Viccionari
# Carilau d'Esparta

Carilau o Caril·le (en llatí Charilaus o Charillus, en grec antic Χαρίλαος, Χάριλλος "Kharílaos, Khárillos"), fou rei d'Esparta al segle VIII aC (entre els anys 780 a 750 aC). Era fill de Polidectes, el setè de la dinastia dels Euripòntides. Tradicionalment considerat successor d'Eunomos. Plutarc diu que va rebre el nom per la joia que sentia el poble de la justícia del seu oncle Licurg, quan en va comunicar el naixement al poble d'Esparta. Carilau es podria traduir per felicitat, gust, emoció.
Segons Plutarc les reformes de Licurg que inicialment van alarmar a Carilau, van tenir després la seva cooperació, però més endavant diu que el seu poder va perdre tot sentit quan Licurg va tornar de l'exili i va canviar la constitució. Segons Aristòtil el govern de Carilau considerat una tirania, va ser substituït per un govern aristocràtic.
Durant el seu regnat va estar molts anys en guerra amb Argos, i juntament amb el co-rei Arquelau d'Esparta, va destruir la ciutat fronterera d'Aegys que sospitava que es volia revoltar i aliar-se a Arcàdia. Va dirigir als espartans en la desastrosa batalla de Tegea en la que, segon Heròdot, fins i tot les dones de la ciutat van agafar les armes i van rebutjar l'atac espartà, i el mateix rei va ser fet presoner i només alliberat contra la promesa de no atacar mai més Tegea (que no va complir).
El va succeir el seu fill Nicandre d'Esparta.

## Referències

* ↑ Charilaus or Charillus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 685-686
# Barranc d'Insi

El Barranc d'Insi és un barranc del terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà. Discorre íntegrament per l'antic terme d'Enviny.
Es forma en el vessant nord-oriental de la Serra de Solana, des d'on davalla cap al nord-est deixant a la dreta -sud-est- la Pala de Pelaguda, el Corral d'Orella i el paratge de Tedui i a l'esquerra -nord-oest- la Muntanya de Llarvén. S'aboca en el Barranc de Montardit a migdia de les Bordes de Llarvén, de la Quadra i del Prat de la Bordeta.

## Enllaços externs

* La Llau de les Roques en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Punu (poble)

* Per a altres significats, vegeu «Punu».
Els punu són un poble bantu d'Àfrica central establert principalment al sud del Gabon, igualment en República del Congo a la regió del Niari.

## Etnonímia

Segons les fonts i el context, s'observa diverses variants : Alpounou, Alpunu, Apono, Bapounou, Bapunu, Ipounou, Ipunu, Pouno, Pounou, Puno, Punus, Yipounou, Yipunu

## Llengües

La seva llengua és el punu (llengua) (o yipunu). Es troba persones que parlen el yipunu a les províncies de la Ngounié i de la Nyanga principalment. Les grans concentracions són les ciutats de Mouila, Ndendé (Ngounié); Tchibanga i Moabi (Nyanga). Avui, hi cal afegir les ciutats com Lambaréné (Ogooué Mitjà) i fins i tot la capital del país Libreville. En nombre de locutors, el yipunu es classifica en segona posició, després de la llengua Fang.

## Història

Els punu migraren cap al sud del Gabon (a l'estany de la Ngounié) el segle xviii. Viuen a pobles independents dividits en clans i en famílies. La cohesió social és assegurada per la societat Moukouji, el paper essencial de la qual és de subjugar els esperits malfaents del bosc.

## Demografia

Encara que són presents a una bona part de la conca del Congo (Gabon, Congo Brazzaville, Congo RDC, Angola) és al Gabon que viuen en gran nombre on representen un poc més de 25 % de la població gabonesa. Són, després de l'ètnia Fang, la segona ètnia del Gabon ; la tercera essent els Nzembi. A aquest títol els Fangs i els Punus han sempre compartit el poder al costat de la família Bongo Ondimba (eixida de l'ètnia minoritària Batéké) al poder d'ençà de més de 40 anys.

## Referències

* ↑ «Punu (peuple d'Afrique)». Biblioteca Nacional de França.

## Bibliografia

* Louis Perrois et Charlotte Grand-Dufay, Punu, Milan, 5 continents, 2008, 157 p. (ISBN 978-88-7439-400-5)
* Hugues Mouckaga, Les Bapunu du Gabon, communauté culturelle d'Afrique centrale : sexualité, veuvage, alcoolisme, esclavage, maraboutage, anthropophagie, pour en finir avec les idées reçues, Paris, L'Harmattan, 2010, 250 p. (ISBN 978-2-296-12565-0)

## Enllaços externs

* (francès) Rudiments de llengua i cultura punu
* (anglès) Punu Information Arxivat 2012-04-08 a Wayback Machine. (Arts & Life in Africa, Universitat d'Iowa)
* Hubert Deschamps, « Pounou », in Traditions orales et archives au Gabon. Contribution à l'ethno-histoire, Berger-Levrault, Paris, 1962, p. 24-29
# Carles A. Foguet

Carles A. Foguet (Olesa de Montserrat, 25 d'abril de 1979) és un politòleg català, cofundador de la revista Jot Down. Ha desenvolupat la seva carrera professional com a consultor polític, assessorant organismes i institucions en comunicació i estratègia. És coimpulsor del magazín cultural Jot Down, del qual és el director de comunicació. És editor del blog col·lectiu d'anàlisi política Cercle Gerrymandering. Des de juny de 2016 és també cap de comunicació d'Esquerra Republicana.
El 2021 fou nomenat Director General de Comunicació del Govern de la Generalitat.

## Referències

* ↑ «Organismes. Generalitat de Catalunya». [Consulta: 8 novembre 2021].
* ↑ «Carles A. Foguet». web. Kosmopolis 2015 (CCCB via OTRS). [Consulta: 5 novembre 2015].
* ↑ «Un politólogo de prestigio, nuevo DIRCOM de ERC» (en espanyol). [Consulta: 3 juliol 2016].
# Pic del Torn

El Pic del Torn és una muntanya de 1.631,4 metres d'altitud del límit dels termes de les comunes de Mosset i Orbanyà, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. És a la zona sud-oest del terme de Mosset i al nord del d'Orbanyà. És al nord i damunt del sector oriental del Bosc Domanial de Noedes i Orbanyà, al nord-est del Coll del Torn i al nord-oest del Coll del Mener, bastant a prop de tots dos colls.
És en una de les zones més concorregudes pels excursionistes de la Catalunya del Nord.

## Referències

* ↑ El Pic del Torn en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Payré, Didier. «La processó al Gorg Estelat». A: Muntanya, Núm. 801. Octubre 1995. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1995. ISBN ISSN 0212-2111.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Mosset i Orbanyà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Plaça de Sant Jaume (Villena)

La plaça de Sant Jaume de Villena constitueix l'espai urbà més representatiu del seu centre històric. Té un traçat força irregular, tot i tendent al quadrat, i sorgeix al voltant de l'església de Sant Jaume, formant un lloc on es concentren nombrosos edificis significatius.
Originàriament constitueix el centre de l'antiga població cristiana, per oposició a l'antic raval àrab que es va concentrar en la mesquita situada al lloc que actualment ocupa l'església de Santa Maria.
Avui dia la plaça de Sant Jaume es manté com a centre cultural, social, civil, religiós, d'esbarjo i d'oci de la ciutat, en aglutinar la Casa de la Cultura, l'Ajuntament, la Casa del Fester, l'oficina de turisme, l'església de Santiago i nombrosos locals de diversió en els seus voltants. Un dels seus principals atractius resideix en el fet que s'hi pot contemplar l'evolució de l'arquitectura des de l'estil gòtic de l'església, fins a l'arquitectura postmoderna de la Casa de Cultura, passant pel renaixement del Palau Municipal i el vuitcentista Museu del Fester.

## Vegeu també

* Palau Municipal de Villena
# Plaça de Sant Antoni (Tàrrega)

La Plaça de Sant Antoni és una plaça pública de Tàrrega (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La plaça es configura com un espai unitari a partir de la repetició en els alçats de les façanes d'una estructura similar, conformada per una planta baixa porxada i dos pisos amb balcons. Tot i això, l'observació particular dels edificis revela la diversitat de les seves etapes constructives, que arriben fins a època contemporània, essent de finals del segle xix la font de ferro que centra la plaça, la primera font pública de la vila
L'element més característic de la plaça són les seves porxades, que devien tancar completament tres dels seus costats, encara que avui hagin desaparegut les que ocupaven l'angle comunicat amb el carrer de Sant Agustí. En aquests porxos trobem solucions diverses tant pel que fa a les obertures, allindades en general i amb un parell d'arcades, com als elements de suport, entre els quals cal comptar tant columnes de diferents tipus, algunes amb bases i capitells trococònics i una de toscana, com pilars quadrangulars i un sol de poligonal. tots aquests elements suporten sostres que, tot i el seu divers estat de conservació, s'adapten a un similar esquema d'embigats amb revoltons, i aixopluguen els portals, permetent un recorregut resguardat a l'entorn de la plaça.

## Història

Dins el nucli primitiu de la vila de Tàrrega, nascut a redós del castell, existia ja, amb el nom de plaça de sant Mateu, la plaça actualment coneguda com de Sant Antoni. El nom del lloc canvià en urbanitzar-se l'espai a començament del segle xiv amb motiu, possiblement, de la construcció prop d'ella de l'Hospital de Sant Antoni. L'organització d'aquest nucli urbà correspon a un moment particularment pròsper per a Tàrrega, que hom relaciona amb el regnat de Jaume II. Fou aleshores quan se'n configurà l'aspecte porxat i la planta actual, pràcticament quadrada. En l'únic costat sense porxos s'ubica el portal de l'església de Sant Antoni, refeta al darrer terç del segle xvii.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça de Sant Antoni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Plaça de Sant Antoni

«Plaça de Sant Antoni» té aquests significats:
* Plaça de Sant Antoni (Tàrrega)
* Plaça de Sant Antoni (Vilanova i la Geltrú)
# Pere Font

Pere Font és el nom dels següents personatges:
* Pere Font (franciscà) (Girona, 1737 - Pitic (Sonora, Mèxic), 6.9.1781), missioner franciscà
* Pere-Joan Font Bestard (Esporles, 1945), professor, i escriptor amb el nom "Pere Font"
* Pere Font i Marcet (Terrassa, 1914 - 1989), empresari i cineasta aficionat
* Pere Font i Marguí (Sant Esteve d'en Bas, 22 de juliol de 1922 -), ciclista
* Pere Font de Mora i Jáuregui (Barcelona, 7.9.1851 - València, 10.2.1938), diputat i general
* Pere Font i Puig (Barcelona, 1888 - 1959), filòleg, psicòleg i catedràtic universitari
# Pere Font i Marguí

Pere Font i Marguí (la Vall d'en Bas, 22 de juliol de 1922) va ser un ciclista català que va córrer professionalment entre 1942 i 1948.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Catalunya de 1947 i una 10a posició final a la Volta a Espanya de 1945.

## Palmarès

* 1947
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1945. 10è de la classificació general
* 1946. 22è de la classificació general
* 1947. 12è de la classificació general
* 1948. 18è de la classificació general

## Referències

* ↑ «El genio de un cerrajero». El Mundo Deportivo, 05-10-1942, pàg. 1 i 4.
* ↑ «La XXVII Vuelta Ciclista a Cataluña» (en castellà). El Mundo Deportivo, 07-09-1947 [Consulta: 23 juliol 2017].
* ↑ «Ciclismo. Penalizaciones». La Vanguardia Española, 29-09-1945, pàg. 8.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2017-11-10 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it