OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yibin

Yibin (xinès simplificat: 宜宾; xinès tradicional: 宜賓; pinyin: Yíbīn; Wade–Giles: I-pin) és una ciutat a nivell de prefectura del sud-est de la província de Sichuan, a la República Popular de la Xina, situada a la unió dels rius Min i Iang-Tsé. La seva població segons el cens de 2020 era de 4.588.804 habitants, dels quals 2.158.312 vivien a l'àrea urbanitzada que comprèn tres districtes urbans.

## Història

Yibin ha estat habitada des d'almenys fa 4.000 anys. Yibin es va establir com a comtat a la dinastia Han (206 aC - 220 dC). Sota els Ming i Qing, la ciutat i el seu interior eren conegudes com a Comanderia Xuzhou (t 敘州府, s 叙州府, p Xùzhōufǔ), que va ser romanitzada de diverses maneres com Suifu, Suifoo, i Suchow. La seva població al voltant de 1907 s'estimava en 50.000 habitants.

## Geografia

Yibin es troba a la part sud-est de Sichuan, a l'extrem sud de la conca de Sichuan, limitant amb Zhaotong (Yunnan) al sud, Luzhou a l'est, la prefectura autònoma de Liangshan Yi i Leshan a l'oest, i Zigong al nord, i té una superfície total és de 13.283 quilòmetres quadrats . La latitud de la ciutat oscil·la entre els 27° 50'−29° 16' N i la longitud entre els 103° 36'−105° 20' E, s'estén 153 km d'est a oest i 150 km de nord a sud.
La ciutat es troba a la confluència dels rius Min i Yangtze. Per sobre de Yibin, el Yangtze també es coneix com el riu Jinsha. Per sota de Yibin, el Iang-Tsé és conegut en xinès com el Chang Jiang.

### Clima

Com a la resta de la conca de Sichuan, Yibin té un clima subtropical humit influenciat pel monsó (Köppen Cwa) amb una humitat elevada durant tot l'any; els hiverns són curts i suaus mentre que els estius són llargs, calorosos i humits. La temperatura mitjana mensual oscil·la entre els 7,9 °C al gener i els 26,9 °C al juliol i l'agost; la mitjana anual és de 18,03 °C. Malgrat la seva ubicació a la vall del riu Yangtze, encara és d'1,5 a 2,0 °C més fresc que Chongqing, situat més avall, en els seus mesos més càlids. Les gelades són poc freqüents i el període lliure de gelades dura 347 dies.[6] Les pluges són habituals durant tot l'any, però són més abundants al juliol i l'agost, amb molt poca quantitat als mesos més freds. Amb un percentatge mensual de sol possible que va des del 10% al desembre i al gener fins al 42% a l'agost, la ciutat només rep 1.018 hores de sol anualment; Yibin té un dels totals anuals d'insolació més baixos a nivell nacional, inferior fins i tot a les properes Chengdu i Chongqing. La primavera (març-abril) sol ser més assolellada i càlida durant el dia que la tardor (octubre-novembre).

## Referències

* ↑ «Yibin». A: B. Cohen.wikipedia.org Saul B. Cohen. The Columbia Gazetteer of the World. 3. Nova York: University Press.wikipedia.org Columbia University Press, 1998, p. 3527. ISBN 0-231-11040-5. OCLC 164337564. LCCN 98-071262. "Formerly called Suifu."
* ↑ EB, 1887.
* ↑ EB, 1911.

## Bibliografia

* «Su-chow». A: T.S. Baynes. Encyclopædia Britannica. 22. 9th. New York: Charles Scribner's Sons, 1887.
* «Su-chow». A: Hugh Chisholm. Encyclopædia Britannica (en anglès). 26. 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Lieja-Bastogne-Lieja 1982

La Lieja-Bastogne-Lieja 1982 fou la 68a edició de la clàssica ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. La cursa es va disputar el diumenge 11 d'abril de 1982, sobre un recorregut de 244,7 km.
El vencedor final fou l'italià Silvano Contini, per davant d'Alfons De Wolf i Stefan Mutter.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Silvano Contini | Bianchi-Piaggio | 6h 56' 00" |
| 2 | Alfons De Wolf | Vermeer Thijs | m. t. |
| 3 | Stefan Mutter | Puch-Eurotex | m. t. |
| 4 | Claude Criquielion | Splendor-Wickes | m. t. |
| 5 | Tommy Prim | Bianchi-Piaggio | + 24" |
| 6 | Johan van der Velde | TI Raleigh-Campagnolo | m. t. |
| 7 | Roger De Vlaeminck | Daf Trucks-TeVe Blad | m. t. |
| 8 | Jean-Marie Grezet | Cilo-Aufina | m. t. |
| 9 | Stephen Roche | Peugeot-Shell-Michelin | m. t. |
| 10 | Sean Kelly | Sem-France Loire | m. t. |

## Referències

* «Cyclisme - Liège - Bastogne - Liège - 1982» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 23 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (francès)
# Pirobelonita

La pirobelonita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'adelita-descloizita. Rep el nom del grec πυρ per "foc" i βελόνη per "agulla", en al·lusió al seu color i a l'hàbit acicular dels seus cristalls.

## Característiques

La pirobelonita és un vanadat de fórmula química PbMn$^{2+}$(VO₄)(OH). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És l'anàleg amb Mn$^{2+}$ de la čechita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pirobelonita pertany a «08.BH: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: thadeuïta, durangita, isokita, lacroixita, maxwellita, panasqueiraïta, tilasita, drugmanita, bjarebyita, cirrolita, kulanita, penikisita, perloffita, johntomaïta, bertossaïta, palermoïta, carminita, sewardita, adelita, arsendescloizita, austinita, cobaltaustinita, conicalcita, duftita, gabrielsonita, niquelaustinita, tangeïta, gottlobita, hermannroseïta, čechita, descloizita, mottramita, bayldonita, vesignieïta, paganoïta, jagowerita, carlgieseckeïta-(Nd), attakolita i leningradita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Långban, al municipi de Filipstad (Värmland, Suècia). Posteriorment també ha estat descrita en altres indrets del municipi suec, així com al Canadà, els Estats Units, Alemanya, Àustria, Gal·les, Noruega, Suïssa, Itàlia, Namíbia, el Japó i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Pyrobelonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 maig 2019].
# Polibi (llibert)

Polibi (en llatí Polybius, en grec Πολύβιος) va ser un llibert de l'emperador Claudi, i company d'estudis de l'emperador.
Va ser molt afavorit per Claudi que una vegada fins i tot li va permetre caminar entre els dos cònsols. En ocasió de la mort del seu germà, Sèneca li va dirigir una Consolatio, on elogia els coneixements literaris de Polibi. Era un dels amants de Valèria Messalina, la dona de Claudi, i per causa de les intrigues d'ella, va acabar condemnat a mort i executat.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/451?rgn=full+text;view=image;q1=PolybiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 443. ]
# Karl Zuschneid

Karl Zuschneid (Głogówek, 29 de maig de 1854 - Weimar, 1 d'agost de 1926) fou un compositor i director d'orquestra alemany.
Després de cursar estudis en el Conservatori de Stuttgart, fou director dels conjunts de corals de Göttingen (1879/89), Minden (1889/97) i Erfurt (1897/1907). A partir d'aquest últim any va ser nomenat director musical de l'Escola de Mannheim, desenvolupant també des de 1914 la seva activitat didàctica.
Va compondre música per a orquestra, peces per a cor i per a cors a capella, per a violí i piano. Entre les seves publicacions, cal citar dos volums Theoretisch-praktische Kalvierschule (1903) i Di Tecnik des polyphonen Spiels (1919).

## Referències

* ↑ «Karl Zuschneid». Schwäbische Orgelromantik. [Consulta: 17 setembre 2020].
# Rafael Pereira da Silva

Rafael Pereira da Silva (nascut a Petrópolis, Brasil, el 9 de juliol del 1990), més conegut simplement com a Rafael o Rafael da Silva, és un futbolista professional brasiler que actualment juga de lateral o mig-ofensiu dret a l'Olympique de Lió de la Ligue 1 francesa.

## Enllaços externs

* Perfil de Rafael a ManUtd.com (anglès)
* Rafael a FootballDatabase (anglès)
# David Martín Jiménez

David Martín Jiménez (Valladolid, 10 d'agost de 1976) és un exfutbolista castellanolleonès, ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Sorgeix de les categories inferiors del Reial Valladolid. A la campanya 96/97 debuta amb el primer equip a la màxima categoria, en partit contra el Reial Oviedo. Sense continuïtat al club val·lisoletà, prossegueix la seua carrera per equips més modestos.
El 2008 anuncia la seua retirada, mentre pertany a la disciplina de l'Íscar.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Zabriskie Point (àlbum)

Zabriskie Point és la banda sonora de la pel·lícula Zabriskie Point de Michelangelo Antonioni. Va ser llançada originalment al febrer de 1970 i compta amb cançons de diversos artistes. Un rellançament de 1997 inclou quatre bonus tracks, cadascun d'ells de Jerry Garcia i Pink Floyd que es van utilitzar en la pel·lícula, però no en la banda sonora original. Jim Morrison de The Doors va escriure la cançó "L'America" per a la pel·lícula, però va ser rebutjada per Antonioni ("L'America" va ser editada posteriorment en l'àlbum dels The Doors L.A. Woman). Una pista dels The Rolling Stones, "You Got the Silver", apareix en la pel·lícula, però no està present en aquest àlbum.

## Referències

* ↑ Steven McDonald. «Zabriskie Point - Original Soundtrack | Songs, Reviews, Credits, Awards». AllMusic. [Consulta: 21 setembre 2013].
* ↑ Christgau, Robert. «Album: Zabriskie Point». Robert Christgau. [Consulta: 30 gener 2015].
# Lidar

* Per a altres significats, vegeu «LIDAR».
Lidar o Ladar és un riu de Caixmir un dels que originen el riu Jhelum. Neix a 34° 08′ N, 75° 48′ E﻿ / ﻿34.133°N,75.800°E﻿ / 34.133; 75.800 a les muntanyes que voregen la vall de Caixmir pel nord-est. S'uneix al Jhelum a 33° 45′ N, 75° 15′ E﻿ / ﻿33.750°N,75.250°E﻿ / 33.750; 75.250 a uns 8 km després d'Islamabad (a Caixmir), després d'un curs de 72 km.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# La fugida

«La fugida» té aquests significats:
* La fugida (pel·lícula de 1972), pel·lícula estatunidenca dirigida per Sam Peckinpah
* La fugida (pel·lícula de 1994), pel·lícula estatunidenca dirigida per Roger Donaldson
# Polignot

Polignot (grec antic: Πολύγνωτος, llatí: Polygnotus) fou un dels més importats i famosos pintors grecs.
Provenia d'una família d'artistes de Tasos, illa en la qual també va néixer. Va rebre la ciutadania atenesa i va anar a Atenes per practicar el seu art, probablement emmarcat en l'escola jònica, que li va ensenyar el seu pare Aglaòfon el Vell; el seu germà Aristòfon també era pintor, així com el seu fill Aglaòfon el Jove, que fou contemporani d'Alcibíades. Va florir abans de l'olimpíada 90 (420 aC) i hauria arribat a Atenes vers el 463 aC, ja amb certa reputació.
Fins vers el 449 aC, va decorar edificis públics com el temple de Teseu, l'Abacèon i la Stoà Poikile. Després, es creu que va deixar Atenes, on va retornar a entorn del 435 aC, quan va fer la decoració dels Propileus. També va treballar a Platea i Tèspies.
Les seves obres, qualificades d'estatuesques, eren un model de pintura proper a la perfecció, d'imatges idealitzades, dibuixos acurats i un color millorat, tot i utilitzar-hi, com es feia en l'època, molt pocs colors. Entre les seves millors, n'hi ha boques que ensenyen les dents, dones pintades amb vestits transparents i amb diferents pentinats, i ulls de color marró. Els seus vestits eren gràcils, elegants i variats; les cares denotaven el seu origen ètnic. Les seves composicions estaven basades en una arquitectura simètrica que governava tota la composició. Polignot i Micó d'Atenes foren els primers a fer servir el color groc ocre, que es va trobar a les mines àtiques de plata. Ciceró diu que no utilitzava més de quatre colors, però això és, sens dubte, un error. Pintava sobre panells que després eren posats a les parets. Plini diu que també va fer estàtues excel·lents.
Plini esmenta com a obres seves les pintures del temple de Delfos, la Stoà Poikile a Atenes, pintures a Tèspies, i un plafó que estava a la cúria de Pompeu, a Roma. Diu que va fer les seves obres d'Atenes gratuïtament i que, per això, fou més estimat que Miró, que cobrava, i va rebre com a premi la ciutadania atenenca.
Les seves obres principals foren:
* 1. Pintures del temple de Teseu a Atenes.
* 2. Pintures de la Stoà Poikile a Atenes.
* 3. Pintures de l'Anacèon o temple dels Dioscurs a Atenes.
* 4. Pintures del temple d'Atena Ària a Platea.
* 5. Pintures dels murs del temple de Tèspies.
* 6. Pintures al Lesche dels cnidis a Delfos.
* 7. Pintures de la cambra adjunta als Propileus de l'Acròpoli d'Atenes.
* 8. El plafó pintat esmentat per Plini, que diu que era a Roma, a la cúria de Pompeu.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.176. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].
# Dolný Hričov

Dolný Hričov és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1208.
# Recerca clínica

La recerca clínica o investigació clínica és una branca de la ciències de la salut que determina la seguretat i l'eficàcia de medicaments, dispositius, productes de diagnòstic i tractaments destinats a l'ús humà. Es poden utilitzar per a la prevenció, el tractament, el diagnòstic o per alleujar els símptomes d'una malaltia. La investigació clínica és diferent de la pràctica clínica. A la pràctica clínica s'utilitzen tractaments establerts, mentre que a la investigació clínica es recullen proves per establir un tractament.
# Zabtiyye

Zabtiyye o Zaptiye (àrab dabtiyya) fou la paraula turca que designava la policia i la gendarmeria en època tardana a l'Imperi Otomà (després del 1846). A partir del 1846 la policia va esdevenir un organisme autònom (Zabtiyye mushiriyeti), que després d'algunes transformacions va esdevenir ministeri (nezaret) de la Policia (Zabtiyye) el 1870 que fou suprimit el 17 de juliol de 1909, substituït per un servei de seguretat publica depenent del Ministeri de l'Interior.

## bibliografia

G. Young, Corps de droit ottoman, Oxford 1905/1906
# Sumner

«Sumner» té aquests significats:
* Geografia:
** Sumner (Illinois)
** Sumner (Iowa)
** Sumner (Maine)
** Sumner (Mississipi)
** Sumner (Missouri)
** Sumner (Nebraska)
** Sumner (Washington)
** Fort Sumner, població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic.
** Lake Sumner, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic.
* Biografies:
** James Batcheller Sumner (Canton, 1887 - Buffalo, 1955), químic, bioquímic i professor universitari estatunidenc.
** Edwin V. Sumner (1797 - 1863), oficial de l'Exèrcit dels Estats Units d'Amèrica.
# La Santa Espina (sardana)

La Santa Espina és una sardana amb música d'Enric Morera i text d'Àngel Guimerà. És la més emblemàtica d'Enric Morera i és considerada pels catalans un himne patriòtic.
Formant part de la sarsuela homònima, inclosa en el tercer acte, fou estrenada el 1907 al Teatre Principal de Barcelona. A causa de les seves connotacions catalanistes i havent adoptat el rol d’himne nacional pel fet que havien estat prohibides Els segadors i altres cançons patriòtiques, La Santa Espina fou prohibida durant les dictadures de Primo de Rivera i de Franco.
El 5 de setembre del 1924, durant la dictadura de Primo de Rivera, el general Lossada, governador civil de Barcelona, difongué la següent circular:
| « | Havent arribat a coneixement d'aquest Govern, en forma que no ofereix lloc a dubtes, que determinats elements han convertit la sardana de «La Santa Espina» en himne representatiu d'odioses idees i criminals aspiracions, escoltant la seva música amb el respecte i reverència que es tributen als himnes nacionals, he acordat prohibir que es toqui i es canti la sardana titulada "La Santa Espina" a la via pública, sales d'espectacles i de societats i en les aplecs o reunions campestres, prevenint als infractors d'aquesta ordre que procediré a castigar-los amb tot el rigor. | » |
| — General Lossada, La Publicitat, 5 de setembre de 1924, pàg. 4 |||

## Lletra

Som i serem gent catalana tant si es vol com si no es vol, que no hi ha terra més ufana sota la capa del sol.
Déu va passar-hi en primavera i tot cantava al seu pas. Canta la terra encara entera, i canta que cantaràs.
Canta l'ocell, lo riu, la planta canten la lluna i el sol. I tot treballant la dona canta, i canta al peu del bressol.
I canta a dintre de la terra el passat ja mai passat, i jorns i nits, de serra en serra, com tot canta al Montserrat.
Som i serem gent catalana tant si es vol com si no es vol, que no hi ha terra més ufana sota la capa del sol.

## Referències

* ↑ «Escoles al Palau». Palau de la Música Catalana. [Consulta: 4 febrer 2016].
* ↑ «"La Santa Espina", prohibida». La Publicitat, 05-09-1924, pàg. 4.
* ↑ Soler, Maridès «Un somni de festa modernista: La santa espina d’Àngel Guimerà». Zeitschrift für Katalanistik: Revista d'Estudis Catalans, 25, 2012, pàg. 259–281. ISSN: 2199-7276.

## Enllaços externs

* Cobla La Principal de la Bisbal. «La Santa Espina» (vídeo). YouTube.
* Rulo Sabé, Just. «Som i Serem» versió remasteuritzada de «La Santa Espina» (vídeo), 2009.
# Dolný Chotár

Dolný Chotár és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país. El 2023 tenia 341 habitants.

## Història

La vila fou fundada el 1960.

## Referències

* ↑ «Trnavský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12 abril 2024. [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «Obec Dolný Chotár» (en eslovac). Ajuntament de Dolný Chotár. [Consulta: 23 juny 2024].
# Museu Arqueològic de Lèucada

El Museu Arqueològic de Lèucada és un museu que es troba a Lèucada, una ciutat ubicada a l'illa del mateix nom, a l'arxipèlag de les Illes Jòniques, Grècia.

## Història del museu

Les primeres troballes arqueològiques de l'illa es van produir en les excavacions dirigides per Wilhelm Dörpfeld, que es van dur a terme a principis del segle xx. Des del seu descobriment fins a 1978 havien circulat de manera provisional per diversos edificis de la ciutat, encara que alguns n'havien estat traslladades al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes abans de la Segona Guerra mundial. El 1978 es va habilitar la planta baixa d'un edifici d'habitatges per albergar-ne els objectes, tant els procedents d'aquestes primeres excavacions com d'altres que es van trobar després; però, davant els problemes d'espai i de seguretat per a conservar-los, van ser transferits al Museu Arqueològic de Ioánnina. Després, al 1995, es va decidir atorgar la funció de museu arqueològic a una de les ales del Centre Cultural de Lèucada i aquest es va inaugurar el 1999.

## Col·leccions

El museu conté una col·lecció d'objectes de períodes compresos entre el paleolític i l'època romana tardana, procedents de jaciments arqueològics de l'illa de Lèucada.
Els objectes exposats es distribueixen entre una avantsala i quatre sales. A la sala Α hi ha una exposició sobre la vida quotidiana dels habitants de l'illa en els períodes clàssic i hel·lenístic, així com de les activitats públiques que s'hi realitzaven. Entre els objectes exposats en aquesta sala es troben tot tipus de recipients, elements arquitectònics de les cases, monedes, eines, aparells de pesca, objectes de bronze i elements relacionats amb la música.
A la sala Β s'exposen troballes relacionades amb la vida religiosa, entre els quals destaquen un mirall de bronze amb la representació d'Afrodita, del segle V ae i un segell on es representa el rapte d'Europa per Zeus.
La sala Γ alberga objectes relacionats amb els costums funeraris procedents de necròpolis que abasten períodes compresos entre l'època arcaica i el segle iii.
Finalment, la sala Δ exhibeix troballes prehistòriques procedents principalment de les excavacions de Dörpfeld. N'hi ha del període paleolític (objectes de pedra), neolític (recipients, figuretes, eines de pedra i os), hel·làdic antic II (aixovars funeraris procedents de l'àrea de Nydrí, encara que alguns objectes són rèpliques dels originals que són al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes) i hel·làdic mitjà (aixovars de dues de les tombes). Les troballes del període micènic són escasses.

## Referències

* ↑ Museu Arqueològic de Léucade a la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: Història (en grec)
* ↑ Museu Arqueològic de Léucade a la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: Descripció (en grec)
# Zuehl

Zuehl és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 346 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Zuehl tenia 346 habitants, 128 habitatges, i 103 famílies. La densitat de població era de 18,8 habitants per km².
Dels 128 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,3% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 19,5% no eren unitats familiars. En el 17,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 29,5% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.292 $ i la renda mediana per família de 51.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.083 $ mentre que les dones 37.431 $. La renda per capita de la població era de 33.840 $. Aproximadament el 8,6% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Zuehl». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Zuehl». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Summum ius summa iniuria

Summum ius summa iniuria és un aforisme llatí que es pot traduir per "summe dret, summa injustícia", "a major justícia, major dany" o "summa justícia, summa injustícia", en el sentit que l'aplicació de la llei al peu de la lletra, o quan es prioritza un formalisme jurídic en contra de la defensa del principi de justícia, de vegades pot convertir-se en la major forma d'injustícia.
És una cita original de l'obra De officiis de Ciceró i va ser usada després per molts altres autors, ja que es va fer proverbial. Anteriorment, una frase amb sentit similar, ius summum saepe summast malitia, està dita per un personatge de la comèdia Heautontimorumenos de Terenci.
En la seva traducció de De officiis per a la Col·lecció Bernat Metge, Dels deures (Llibre I), Eduard Valentí traduí el dictum així: "El dret extremat és l'extrema injustícia."

## Referències

* ↑ Cruanyes, Josep. «Torna el Tribunal de Responsabilidades Políticas?». VilaWeb, 22-07-2017. [Consulta: 23 juliol 2017]. «Un dels problemes de la justícia i molta doctrina espanyola en l'àmbit de la repressió política i en general en la justícia, és que es prioritza un formalisme jurídic en contra de la defensa del principi de justícia. Ja ho deien els clàssics ‘sumum ius summa iniuria‘.»
* ↑ Ciceró. «M. TVLLI CICERONIS DE OFFICIIS LIBER PRIMVS, 33» (en llatí). The Latin Library. «Ex quo illud 'summum ius summa iniuria' factum est iam tritum sermone proverbium.»
* ↑ Terenci. «P. TERENTI AFRI HEAVTON TIMORVMENOS (795)» (en llatí). The Latin Library. « «fiat, quaeratur aliquid. sed illud quod tibi dixi de argento quod ista debet Bacchidi, id nunc reddendumst illi: neque tu scilicet illuc confugies: "quid mea? num mihi datumst? num iussi? num illa oppignerare filiam meam me invito potuit?" verum illuc, Chreme, dicunt: "ius summum saepe summast malitia."»
* ↑ «Cites llatines de la lletra S». Arxivat de l'original el 7 de gener 2016. [Consulta: 23 juliol 2017]. «"Extreme justice is an extreme wrong"»
* ↑ Ciceró, Marc Tul·li. Dels deures (Llibre I) (en llatí i català). Traducció: Eduard Valentí. Vol. I. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1938 (Bernat Metge). ISBN 978-84-7225-880-8 [Consulta: 26 juliol 2017]. Arxivat 3 August 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Injustícia
* Justícia