OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Pona

Cal Pona és una obra d'Albatàrrec (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, situat al límit del poble, de planta quadrangular. Està formada per planta baixa i dos pisos i les diferents plantes estan separades per una motllura llisa que ressegueix tot l'edifici. A la façana principal s'obre la porta d'arc rebaixat al centre de la planta baixa i té una finestra rectangular per banda; al primer pis hi ha tres arc de mig punt al centre i una obertura rectangular amb un petit balcó per banda i al segon pis es repeteix el mateix esquema però les obertures laterals són quadrangulars i sense balcó. A les altres façanes hi ha tres obertures rectangulars amb balcó al primer pis i tres quadrangulars al segon. Totes les obertures estan emmarcades per una motllura llisa. Algunes d'aquestes obertures es troben tapiades amb maó. Totes les façanes estan arrebossades i pintades.

## Referències

* ↑ «Cal Pona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2017].
# Francesc Barber i Bas

Francesc Barber i Bas (València, 1864 - 1897) fou un poeta i periodista valencià. Fa família humil i educació autodidacta, va treballar com a redactor a La Correspondencia de Valencia i fou el fundador de La Correspondencia Alicantina, alhora que participava en les vetllades literàries de l'Escola d'Artesans amb Ramon Andrés i Cabrelles, amb el qual fou un dels fundadors de l'Oronella el 1888 amb el que considerava el seu mestre Constantí Llombart. Alhora, va presentar alguns poemes als Jocs Florals de València, que foren publicats a la Ilustración Valenciana (òrgan de Lo Rat Penat) i El Túria. Va rebre dos premis el 1887 i la flor natural el 1891. També compongué algunes peces de teatre costumista.

## Obres

* De València al Grau (1888)
* Dos marruecos, un diner! (1889)
* El que menja de baldraga (1891)
* El dengue (teatre)
* Les corregudes de cavalls (1911)

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2009-12-24 a Wayback Machine.
* «Francesc Barber i Bas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Frederic Renyé i Viladot

Frederic Renyé i Viladot (Lleida, 1849 - idem, 1903), fou un jurisconsult i literat català.
Cursà els estudis de lleis a la Universitat de Barcelona, llicenciant-se el 1872, formant part del Col·legi d'Advocats de Lleida, des de 1878 fins a la seva mort, distingint-se pels seus especials coneixements en legislacions forals, en els que arribà a ser una verdadera autoritat. El 1878 fundà lAssociació Catalanista de Lleida, publicant lÀlbum històrich monumental pintoresch de Lleyda y sa provincia, que redactà en col·laboració amb Josep Pleyan que vingué a ser per aquella el que els Recuerdos i bellezas de España de Piferrer i Parcerisa, foren per la resta de la península. També cultivà la poesia catalana, apareixen el 1881 en la col·lecció Garlanda poètica ilerdanesa moltes de les seves més inspirades composicions.
Des de llavors intensificà la seva col·laboració amb la premsa catalana, publicant diversos treballs amb prosa i vers en les revistes de Barcelona Lo Gay Saber, La Renaixensa i La Ilustració Catalana. En celebrar-se el 1880 a Barcelona el Congrés Català de Jurisconsults, Renyé i Viladot i formà part com, com a representant del Col·legi d'Advocats de Lleida, sent presses en consideració i incorporades a les conclusions d'aquesta assemblea diverses de les seves esmenes i mocions. Renyé i Viladot fundà la festa dels Jocs Florals en la seva ciutat natal, que des del 1894 venent celebrant-se amb diversos noms (Fires de Maig; Festa Major de Maig...).
El 1892 assistí a l'Assemblea de Manresa, on coadjuvà a redactar les cèlebres Bases. Durant els anys 1899 i 1900 fou vocal permanent de la Unió Catalanista, i acudí amb els seus companys de Junta a presentar a la reina regent el missatge que compendiava les aspiracions autonòmiques d'aquell grup. Des de 1900, fundà i redactà, el setmanari La Veu del Segre, i més tard La Comarca de Lleyda. En mig de la seva actuació política, no descuidava les tasques literàries, publicant les Odes d'Anacreónt (Barcelona, 1878), traduïdes directament del grec i que delataven l'expert hel·lenista deixeble dels jesuïtes de Manresa.
En els Jocs Florals de Barcelona de 1895, fou premiada la seva descripció poètica, Lo cabaler, costums que quedan. No és menys notable el seu poemeta La viuda, publicat a La Renaixensa, el 1879 i les seves elegies A Mosèn Jacinto Verdaguer, a don Luis Roca, publicades a la revista Montserrat i en la Corone Poética, dedicada al gran lleidatà el juliol de 1902. Des de 1879 fins al 1881 fou vocal de la Junta d'Instrucció Pública i jutge municipal de Lleida en els biennis de 1882/83 i 1884/85. El 1890 fou elegit regidor de l'Ajuntament de Lleida, i poc temps després alcalde de la mateixa ciutat. Inicià notables millores en la seva ciutat nadiua, especialment en el cementiri, mercats i establiments d'ensenyança. Impulsà en gran manera la Societat Econòmica d'Amics del País, i es distingí sempre per la seva honradesa, modèstia, cultura i desinterès.

## Referències

* ↑ «.xml Frederic Renyé i Viladot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 50, pàg. 127. (ISBN-84-239-4550-2)
# Cal Rossell (Granera)

Cal Rossell és una masia del terme municipal de Granera, a la comarca catalana del Moianès. Pertany a la parròquia de Sant Martí de Granera. Està situada a 799 metres d'altitud en el Barri del Castell, just dessota del Castell de Granera. S'hi accedeix pel carrer únic del Barri del Castell, acabant d'arribar a peu al costat de la masia. Pertany a aquesta masia la capella de Sant Pere Apòstol, una petita capella. La casa i la capella són a prop.

## Bibliografia

* Garcia-Pey, Enric. Granera: recull toponomàstic. Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya - Societat d'Onomàstica, 2004 (Col·lecció "Monografies", 26). ISBN 978-84-393-6526-6.
* Rodríguez Lara, José Luis. «Granera». A: Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009 (Col·lecció "Camí Ral", 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0.
# Calamars fregits

Els calamars fregits (en ocasions també anomenats calamars a la romana o rabas) són un producte fregit preparat a força de calamars fregits arrebossats en farina que es pot trobar en molts bars i restaurants dels països de cuina mediterrània i atlàntica.
A Espanya se serveixen generalment com una tapa (aperitiu) en molts bars, o com a racions. Com alguns altres plats de marisc se solen servir juntament amb una rodanxa de llima, per esprémer-la sobre la ració a gust del consumidor.

## Característiques

Els calamars se solen netejar per dins i s'escalden en aigua durant un temps. El cos es talla per regla general en anells abans de ser arrebossat i fregit en oli molt calent (generalment a temperatures de 160 °C). Els calamars solen servir-se en una font amb una rodanxa de llima, o de vegades se serveixen com a entrepà (entrepà de calamars). Als països de l'àrea mediterrània és tan popular que es poden trobar ja preparats per fregir en la majoria dels supermercats a l'àrea de congelats.
Les rabas de Cantàbria poden ser classificades per la raça del calamar, que pot ser magano, peludín o rejo, sent el més apreciat el magano pescat a guadañeta, art de pesca tradicional amb que es pesquen els cefalòpodes de la raça, d'uns 12 cm de longitud. Les rabas de magano se solen conéixer "rabas blancas".

## Variants fora d'Espanya

Els calamars fregits són comuns a les cuines de molts països de la ribera del Mediterrani; per exemple a Turquia són molt populars amb el nom "kalamar tava", que significa "calamar fregit" en turc. Es menja amb salsa tarator.
En altres països solen servir-se un plat preparat de forma molt similar però servit amb les salses nacionals o més populars de la zona. A Mèxic se sol prendre amb tabasco o altres salses picants i a Perú se solen fer i servir amb salsa criolla, rocoto i yuca sancochada. En la cuina xinesa se sol picar el calamar i es recobreix després amb sal i farina juntament amb abundant chili, elaborant-se així un plat molt semblant.

## Galeria

* Les rabas són l'aperitiu més consumit pels càntabres.
* Calamar fregit a l'estil de la cuina cantonesa, servit a Hong Kong.
* Versió de Bulacan, Illes Filipines.
* Puntilla, una preparació semblant amb calamars menuts.
* Entrepà de calamars, símbol de Madrid.

## Referències

* 1 2 Jacobsen, Jill. Cuina Vitals: 400 delicioses i saludables idees de receptes de la cuina esportista (Cuina Vitals) (en alemany). epubli, 2017-02-01. ISBN 978-3-7418-8862-5.
* ↑ Espantaleón R. - De Juana M., (1999), Bar y Cafetería Manual Profesional, Madrid, Ed. Capitel
* ↑ Unas rabas de magano, por favor. «Copia archivada». Arxivat de l'original el 21 de febrero de 2014. [Consulta: 6 febrer 2014].
* ↑ http://books.google.cat/books?id=NTo6c_PJWRgC&pg=PA313&dq=%22kalamar+tava%22&hl=ca&sa=X&ei=xRNKVJGZJcjcywOzloCgCQ&ved=0CCwQ6AEwAw#v=onepage&q=%22kalamar%20tava%22&f=false
* ↑ «Rabas y cerveza conforman el aperitivo preferido de los cántabros». El Diario Montañés [Consulta: 24 agost 2011].
# Fundació Ramón Areces

Fundació Ramón Areces és una fundació cultural privada, sense ànim de lucre, creada per Ramón Areces Rodríguez, fundador d'El Corte Inglés, el març de 1976, amb l'objecte social de el desenvolupament de l'educació, la cultura i la investigació. Al morir el seu fundador l'any 1989, la Fundació, amb seu a Madrid, hereta la totalitat dels seus béns, i el nou president d'El Corte Inglés, Isidoro Álvarez Álvarez, és nomenat president del consell de patronat de la fundación. Després de la seva defunció en 2014, assumeix el càrrec de president Florencio Lasaga Munárriz, membre del patronat des de la seva constitució l'any 1976. El 1992 el Ministeri de Cultura espanyol li concedí la Medalla d'Or al Mèrit en les Belles Arts.

## Referències

* ↑ «La Fundación Ramón Areces hereda la totalidad de los bienes del creador de El Corte Inglés». El País, 19-08-1989 [Consulta: 12 març 2021].
* ↑ «Fundación Ramón Areces: más de cuatro décadas de impulso al talento científico». Madrid Diario, 05-06-2018 [Consulta: 12 març 2021].
* ↑ «Isidoro Álvarez, el discreto empresario que agrandó el legado de Ramón Areces». El País, 14-09-2014 [Consulta: 12 març 2021].
* ↑ Bravo Cuiñas, Ana «Florencio Lasaga, nuevo presidente de la Fundación Ramón Areces». El Mundo, 22-04-2015 [Consulta: 12 març 2021].
* ↑ González-Palomino, Juan «La fundación Areces y la ciencia». La Verdad, 18-10-1992 [Consulta: 12 març 2021].

## Enllaços externs

* Fundación Ramón Areces
# Fundació Roca i Galès

La Fundació Roca Galès és una fundació cultural privada catalana.

## Història

La constitució de la Fundació Roca Galès prové del sobrant de la liquidació del patrimoni de la Caixa de Crèdit i Estalvi de Barcelona. El 15 d'octubre de 1975 la Junta general en va acordar la seva dissolució i amb el sobrant constituir la fundació destinada a l'estudi i la promoció del cooperativisme i la defensa del patrimoni natural català i del benestar social. Els promotors es van inspirar en la persona del cooperativista Josep Roca i Galès per donar nom a la fundació. Josep Roca Galès (Barcelona, 1828-1891), fou dirigent obrer, cooperativista i republicà, i principal capdavanter d'aquesta tendència a Catalunya. El 1866 funda la revista La Asociación destinada a divulgar els principis de la cooperació, a través de la qual sovint parlava de cooperativisme, afirmant que era la solució dels problemes plantejats a la classe obrera.

## Objectius

La Fundació Roca Galès és una fundació cultural privada de promoció, constituïda el 6 de juliol de 1976 que es regeix pel Llibre tercer del Codi Civil de Catalunya, relatiu a les persones jurídiques. Segons figura a la Carta fundacional i als Estatuts, la Fundació Roca Galès fou constituïda per dur a terme les finalitats de:
* L'estudi i la promoció del cooperativisme a Catalunya i dels seus principis i valors.
* El coneixement i defensa del patrimoni natural i del benestar social dins l'àmbit cultural català.

## Àmbits de treball

La Fundació Roca Galès promou el cooperativisme, la defensa del medi ambient i del benestar social, amb les següents activitats:
* Edició de la revista Cooperació Catalana, especialitzada en cooperativisme.
* Centre de Documentació Cooperativa.
* Jornades, taules rodones i seminaris.
* Premis Fundació Roca Galès, d'articles inèdits sobre cooperativisme, medi ambient i benestar social.
* Edició de publicacions. Llibres editats o coeditats per la Fundació Roca Galès
$_{Llibrespublicats}$
$_{Col·lecciócooperativistescatalans}$
* Servei d'Estudis i Projectes (SEP).

## Referències

* ↑ «Fundació Roca i Galès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cal·lianax

Cal·lianax (en llatí Callianax, en grec Καλλιάναξ) fou un metge grec que probablement va viure al segle III aC. Fou deixeble d'Heròfil de Calcedònia. Es va caracteritzar per la brutalitat de tracte als seus pacients. Algunes de les seves respostes les va conservar Galè, que diu que vegades, en moments concrets, contestava als malalts amb versos de grans poetes.

## Referències

* ↑ Callianax a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 566

## Bibliografia

* Nutton, Vivian (London). " Callianax." Brill's New Pauly. Antiquity volumes editat per: Hubert Cancik and, Helmuth Schneider. Brill Online, 2012. Referència. 27 d'abril de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/brill-s-new-pauly/callianax-e606020>
# Cal·liades d'Atenes

Cal·liades d'Atenes (en grec antic Καλλιάδης) va ser un atenenc esmentat per Heròdot, que diu que era arcont epònim d'Atenes al temps de l'ocupació de la ciutat per l'exèrcit persa (480 aC).

## Referències

* ↑ Calliades a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 566
# Galagoides kumbirensis

Galagoides kumbirensis és una espècie de gàlag originària d'Angola i anomenada en referència al bosc de Kumbira (oest d'Angola). Encara que el setembre del 2013 ja s'havien identificat 36 exemplars de G. kumbirensis, fou descrit com a espècie nova el febrer del 2017 a l'American Journal of Physical Anthropology. La seva crida, descrita com «un fort crescendo de piulets amb notes llargues, seguit per un refilat cada vegada més fluix», fou suficient per distingir-lo com a espècie nova, sense necessitat de proves genètiques, a causa del seu caràcter únic.
És clarament el membre més gros de la seva família, amb una llargada de cap a gropa de 17-20 cm i una cua de 17-24 cm. És de color marró grisenc, amb la cua més fosca.
Encara que el seu estat de conservació encara no s'ha avaluat formalment, probablement està amenaçat per la desforestació a gran escala del seu medi.

## Referències

* ↑ «Galagoides kumbirensis: New Species of Dwarf Galago Discovered in Angola | Biology | Sci-News.com» (en anglès). Breaking Science News | Sci-News.com [Consulta: 13 abril 2017].
* ↑ CNN, Sophie Morlin-Yron. «Scientists discover new primate -- and it's already in danger» (en anglès). [Consulta: 16 abril 2017].
* ↑ «This new primate is a 'giant' among tiny bush babies» (en anglès). [Consulta: 16 abril 2017].
* ↑ «Galagoides kumbirensis: New Species of Dwarf Galago Discovered in Angola | Myinforms» (en anglès). Myinforms [Consulta: 14 abril 2017]. Arxivat 14 April 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* 1 2 «New Dwarf Primate Found, Is Giant Among Its Kin» (en anglès). , 01-03-2017 [Consulta: 14 abril 2017].
# FutureWave Software

FutureWave Software fou una companyia de desenvolupament de Software basada a Sant Diego, Califòrnia, als Estats Units. La companyia va ser fundada per Charlie Jackson, Jonathan Gay, i Michelle Welsh al principi de 1993. La directora de màrqueting era Michelle Welsh que també provenia de Silicon Beach Software, més tard Aldus.
El primer producte de la companyia va ser el SmartSketch, un programari de dibuix per al PenPoint US i el EO Personal Communicator. Al no triomfar el Pen Computing, SmartSketch va ser convertit a les plataformes Windows i Macintosh. i finalment venut a Broderbund Software. A mesura que Internet es va fer més popular, FutureWave es va adonar del potencial d'una eina d'animació vectorial basada en la web que podia desafiar la tecnologia Shockwave de Macromedia. El 1995, FutureWave va modificar SmartSketch i afegir-hi característiques d'animació de fotograma a fotograma. Va ser rellançat com FutureSplash Animator per Macintosh i PC. Per aquell temps, la companyia va afegir un segon programador, Robert Tatsumi, l'artista Adam Grofcsik, i l'especialista en relacions públiques Ralph Mittman.
El FutureSplash Animator va sortir al mercat al maig de 1996. Al desembre de 1996, FutureWave va ser adquirida per Macromedia, que va canviar el nom de l'editor d'animació a Macromedia Flash.

## Vegeu també

* Intergraph
* Broderbund Software
* Jonathan Gay
* Adobe Shockwave
* Gnash
* Uira
* Lightspark

## Referències

* ↑ Kaplan, Chris; Milbourne, Paul. The Essential Guide to Flash CS4 with ActionScript. Apress, 10 de març del 2009, p. 6ss.. ISBN 978-1-4302-1812-8.
* 1 2 3 Grandmasters of Flash: An Interview with the Creators of Flash, Cold Hard Flash
* ↑ Boulton, Jim «Macromedia Flash Back». Digital Archaeology, 05-09-2012.
* ↑ PC Graphics & Video. Advanstar Communications, 6, 1-6, 1997.
* ↑ Cheng, Ron K. C.. Using SmartSketch 5 (en anglès). Cengage Learning, novembre de 2004, p. 1. ISBN 1-4018-7852-0.
* ↑ Mohler, James L. Flash 5: Graphics, Animation, and Interactivity. Cengage Learning, 2001, p. 20-26. ISBN 0-7668-2909-X.
* 1 2 Gay, Jonathan. «The History of Flash by the inventor» (ppt). Arxivat de l'original el 2016-10-12. [Consulta: 11 agost 2016].
# Can Portell

Can Portell, anomenada també Ca n'Amigó de Dalt o Mas Ferran, és una casa situada a la Serra de Collserola dins del municipi de Molins de Rei.

## Descripció

Gran casa de caràcter modernista tancada per un pati i formada per planta baixa i dos pisos. La façana es caracteritza per l'obertura de grans finestres rectangulars, les del primer pis obertes a un balcó. Totes estan emmarcades per esgrafiats tapats per la pintura. A la part superior de la façana es pot llegir a un costat "VILLA NARCISA" i a l'altre "1917". El conjunt de l'edifici està rematat per un frontó esglaonat amb una elevació a la part central. L'interior de la construcció està reformat i adaptat a la seva utilitat actual.

## Història

La primera notícia d'aquest mas pertany a l'any 1503, en relació amb la família Amigó. L'any 1917 es va reformar completament la casa, donant-li un aire modernista

## Referències

* «Can Portell, Ca n'Amigó de Dalt, Mas Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2015].
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1971

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1971 es disputaren el 4 i 5 de setembre de 1971 a Mendrisio, Suïssa.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Masculines |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Eddy Merckx Bèlgica | 6h 39' 06" | Felice Gimondi Itàlia | m. t. | Cyrille Guimard França | + 1' 13" |
| Cursa en línia masculina amateur | Régis Ovion França | 4h 03' 54" | Freddy Maertens Bèlgica | - | José Luis Viejo Gómez Espanya | - |
| Contrarellotge per equips masculins | Bèlgica Gustaaf Hermans Gustaaf van Cauter Louis Verreydt Ludo van der Linden | 2h 12' 32" | Països Baixos Fedor den Hertog Adri Duyker Frits Schur Aad van den Hoek | + 37" | Polònia Edward Barcik Stanisław Szozda Jan Smyrak Lucjan Lis | + 2' 20" |
| Femenines |||||||
| Cursa en línia femenina detalls | Anna Konkina Unió Soviètica | 1h 24' 02" | Morena Tartagni Itàlia | - | Keetie Hage Països Baixos | - |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 2 | França | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | Unió Soviètica | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Itàlia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 5 | Països Baixos | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | Polònia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 6 | Espanya | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 4 | 4 | 4 | 12 |

## Referències

* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1971 - Hommes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 22 setembre 2013].
* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1971 - Femmes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 22 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 22 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, 100 km Contrarreloj por Equipos, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 22 setembre 2013].
# Campylopterus excellens

Campylopterus excellens és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita la selva humida, boscos i matolls del sud de Mèxic, al sud-est de Veracruz. Diversos autors el consideren una subespècie de Campylopterus curvipennis.

## Referències

* ↑ KL. Schuchmann i A. Bonan, (2018). Hummingbirds (Trochilidae). J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie i E. de Juana, (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona
# Can Sans (Sant Vicenç de Montalt)

Can Sans és una obra noucentista de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat de planta baixa i pis, amb un porxo a la planta baixa i un jardí que l'envolta. Cobertes amb forta pendent i teules vidriades. Té una torre al centre de la casa que sobresurt un pis més i està coberta a quatre vents. Ràfec petit en tot el perímetre. Rajoles de ceràmica a la façana, decorant la planta baixa i les finestres.

## Referències

* ↑ «Can Sans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Gai Rubri Gal

Gai Rubri Gal (en llatí Caius Rubrius Gallus) va ser un magistrat romà del segle ii. Era fill del general Rubri Gal.
Va exercir algunes magistratures menors i va ser nomenat cònsol sufecte l'any 101, la magistratura més alta que va arribar a exercir.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/238?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=GallusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 228. ]
# Gai Rubel·li Plaute

Gai Rubel·li Plaute (en llatí Caius Rubellius Plautus) va ser un ciutadà romà del segle i. Era fill de Rubel·li Blande i de Júlia Drusa, neta de l'emperador Tiberi.
En temps de Neró suposadament per gelosia de l'emperador, va ser acusat d'estar implicat en les acusacions que Júnia Silana va llençar contra Agripina Menor l'any 55, de la qual es deia que es volia casar amb Plaute i portar-lo al tron.
L'any 60 un cometa que va aparèixer va ser interpretar com l'anunci d'un canvi a l'Imperi, amb un possible successor de Neró. L'emperador va pensar que el successor podria ser Plaute. Aquest vivia tranquil i allunyat de la política. Neró li va escriure i li va recomanar retirar-se a les seves terres a l'Àsia Menor, cosa que era en realitat un mandat imperatiu, que Plaute va complir i se n'hi va anar amb la seva dona Antístia (filla de Luci Antisti Vet), i durant el seu exili es va dedicar a l'estudi de la filosofia estoica.
L'any 62 Tigel·lí va incitar a Neró contra Plaute, que va ser executat a Àsia. Alguns amics li havien recomanat oposar-se als designis imperials amb les armes però Plaute va preferir la mort a una lluita incerta per l'imperi.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals XIII,19; XIV,22; LVII,59
* ↑ Dió Cassi. Ῥωμαικὴ ἱστορία LXII,14