OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tsnungwe

Els Tsnungwe (South Fork Indians, South Hupa, South Fork Hupa) són un poble d'amerindis de Califòrnia no reconeguts federalment assentats al llarg del riu Trinity, South Fork del riu Trinity i New River, als comtats de Trinity i Humboldt a Califòrnia. La llengua dels tsnungwe és un dialecte del hupa parlat per llurs veïns hupes.

## Referències

* ↑ Rowley, Max; Wooden, Margaret «Big River: A Look at the South Fork of the Trinity by Max Rowley and Margaret Wooden». Humboldt Historian, 50, 1, Spring 2002, pàg. 15-23.
* ↑ California Athabascan Groups by Martin Baumhoff, Anthropological Records 16:5, University of California Press, Berkeley and Los Angeles, 1958
* ↑ "Hupa, Chilula and Whilkut" by William J. Wallace, Handbook of North American Indians, Volume 8: California, 1978

## Enllaços externs

* Tsnungwe Tribe, Salyer, California Web oficial
* Ironside Mtn, James Chesbro family
* Topònims Tsnungwe
* Tsnungwe Council Narrative
* Mapa de tribus de la reserva Hoopa creat per C.Hart Merriam, United States B.A.E., Original in United States National Archives, Washington DC
# Anděl (barri)

* Aquest article tracta sobre el barri de Praga. Vegeu-ne altres significats a «Andel (desambiguació)».
Anděl (abans dit Moskevská per Moscou) és un barri al districte central de Praga 5 Smíchov, centrat en una cruïlla molt transitada. El nom significa "àngel" en llengua txeca i és originari del pub del segle xix U zlatého anděla (Àngel Daurat) que rebia el seu nom d'un fresc a la gabel representant un àngel. Es va conservar una pintura d'un àngel després de la seua demolició i ara es mostra prop de l'entrada de l'estació de metro.
Anděl és un nucli important de trànsit. La Línia B del Metro de Praga passa per davall, l'Estació Anděl dona servici a la zona. Les línies de tramvia nord-sud i est-oest es creuen allí (línies 4, 6, 7, 9, 10, 12, 14 i 20). Es tracta d'una zona per a vianants.
Després d'una reurbanització a finals dels anys 90 l'arquitecte francés Jean Nouvel va dissenyar un edifici d'oficines anomenat Golden Angel (Zlatý Anděl) damunt de l'estació de metro, amb una imatge d'un àngel de la pel·lícula Der Himmel über Berlin i cites de Rilke en la seua façana. Anděl es va convertir en una de les zones més transitades de la ciutat, amb moltes oficines d'empreses nacionals i internacionals. En ell (al quadrant nord-oest) es pot trobar un dels més grans centres comercials de Praga, Nový Smíchov, inclòs el cinema multiplex Cinema City; altre multiplex, Cinestar (anteriorment Village Cinemas), és a prop del complex Anděl City; la Sinagoga Smíchov també està en l'àrea.

## Galeria

* Cruïlla d'Anděl vista des del Carrer Nádražní, veient el Carrer Štefánikova al nord.
* La Sinagoga Smíchov des del nord-oest, Zlatý Anděl a l'esquerra
* Anděl des de més al sud; el complex Zlatý Anděl a l'esquerra
* Anděl City amb el multiplex de The Village Cinemas (ara part de la cadena de cinemes CineStar)

## Referències

* ↑ Pavel Fojtík, Stanislav Linert, František Prošek: Historie městské hromadné dopravy v Praze – aktualizované vydání – 130 let MHD v Praze, 3., edició complementada, Dopravní podnik hl. m. Prahy, Praga, 2005, ISBN 80-239-5013-4, fig. 19 (pàg. 22, diagrama de la xarxa de cavalls de Praga de l'any 1885), fig. 78 (pàg. 67, plànol de la xarxa de ferrocarrils elèctrics de Praga a partir de l'any 1904), fig. 165 (pàg. 122, plànol de la xarxa de ferrocarrils elèctrics a Praga a partir de gener de 1938), fig. 237 (plànol de la xarxa de transport urbà 1948), fig. 309 (pàg. 230, plànol de la xarxa de transport urbà 1975), fig. 312 (pàg. 233, xarxa de tramvies i metro 23. 11. 1990)

## Enllaços externs

* Václav Cílek: Hledání normálního Anděla, Archinet, 27. 11. 2003, sobre la reconstrucció de tota la zona als segles xx i xxi (txec)
* Jana Temelová: Jak architektura kompletně změnila obraz Anděla, fòrum de la construcció, I (7. 2. 2006), II (25. 2. 2006), III. (28. 2. 2006), IV (24. 4. 2006), V. (13. 5. 2006) (txec)
* Praga 5 en els canvis dels temps: cruïlla de camins Anděl: (txec)
# Lawrenceville

«Lawrenceville» té aquests significats:
* Lawrenceville (Geòrgia)
* Lawrenceville (Illinois)
* Lawrenceville (Nova Jersey)
* Lawrenceville (Ohio)
* Lawrenceville (Pennsilvània)
* Lawrenceville (Virgínia)
* Lawrenceville School, centre educatiu de Nova Jersey
# Oro rojo

Oro Rojo (també coneguda com a Red Gold) és una pel·lícula de temàtica pirata de 1978 que va ser escrita i dirigida per Alberto Vázquez-Figueroa. Va ser filmada a Lanzarote i a Mèxic.

## Argument

Un contramestre es troba atrapat en una illa. Envoltat de famolencs i pobres illencs, el contramestre ràpid s'assabenta que la misèria no és causada pel mateix poble, sinó per un grup de pirates assedegats de sang.

## Repartiment

* José Sacristán - Beni
* Isela Vega - María
* Hugo Stiglitz - Víctor
* Patricia Adriani - Aurelia
* Jorge Luke - Lucas de Almeyda

## Premis

José Sacristán va guanyar el Premi Sant Jordi al Millor Actor espanyol (Millor Actor Espanyol) en 1979.

## Referències

* ↑ The New York Times. «Oro rojo». Arxivat de l'original el 27 de maig de 2008.
* ↑ Antecrítica de "Oro rojo", El País, 7 de setembre de 1978
* ↑ Oro rojo a Fotogramas
* ↑ Entrega de los Sant Jordi de Cinematografía, La Vanguardia, 24 d'abril de 1979
# Lacroixita

La lacroixita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la tilasita. Rep el nom en honor d'Antoine François Alfred Lacroix (Macon, França, 4 de febrer de 1863 - París, 12 de març de 1948), un mineralogista francès.

## Característiques

La lacroixita és un fosfat de fórmula química NaAl(PO₄)F. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lacroixita pertany a «08.BH: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: thadeuïta, durangita, isokita, maxwellita, panasqueiraïta, tilasita, drugmanita, bjarebyita, cirrolita, kulanita, penikisita, perloffita, johntomaïta, bertossaïta, palermoïta, carminita, sewardita, adelita, arsendescloizita, austinita, cobaltaustinita, conicalcita, duftita, gabrielsonita, nickelaustinita, tangeïta, gottlobita, hermannroseïta, čechita, descloizita, mottramita, pirobelonita, bayldonita, vesignieïta, paganoïta, jagowerita, carlgieseckeïta-(Nd), attakolita i leningradita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Greifenstein Rocks, a la localitat d'Ehrenfriedersdorf, a l'estat de Saxònia (Alemanya). També ha estat descrita a l'Argentina, els Estats Units, Finlàndia, França, Portugal, Eslovàquia, la República Txeca, Ruanda, el Japó i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Lacroixite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 maig 2019].
# Vilamanda

Vilamanda (en francès Villeveyrac) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau

## Vegeu també

* Abadia de Valmagna
# Usini

Usini (sard Usini) és un municipi italià, dins de la província de Sàsser. L'any 2007 tenia 4.182 habitants. Es troba a la regió del Tataresu. Limita amb els municipis d'Ittiri, Ossi, Sàsser, Tissi i Uri

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Giuseppe Achenza | Llista cívica |
# Reactivitat

«Reactivitat» té aquests significats:
* Reactivitat nuclear
* Reactividad psicològica
* Reactivitat química
# El Garrofí

El Garrofí és una muntanya de 617 metres que es troba al municipi d'Avinyó a la comarca del Bages.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 11 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Micaela

La Micaela és un poblat de l'Uruguai, ubicat al sud del departament de Cerro Largo. Té una població aproximada de 100 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 43 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Josep Gausachs i Armengol

Josep Gausachs i Armengol (Sarrià, 1 de maig de 1889 - Santo Domingo, República Dominicana, 26 de juliol de 1959) fou un pintor, deixeble de grans mestres com Isidre Nonell i Feliu Mestres i Borrell. Company a París de Modigliani, Georges Braque i Picasso. Estimat pels intel·lectuals de la seva època com Tristan Tzara qui li va brindar gran suport durant l'exili, elogiat per escriptors com Ernest Hemingway que fins i tot va adquirir una de les seves obres i poetes com Carles Riba, qui li va dedicar un poema.
Va ser director de l'Escola Nacional de Belles arts.

## Biografia

Va néixer a Barcelona el 1889 i va morir a Santo Domingo el 1959. Va estudiar a l'Escola de Baixas i a l'Escola de Llotja de Catalunya. Acabat els seus estudis Gausachs va marxar a París. A Montparnasse, on bullia la revolució dels "ismes", s'instal·là en estreta convivència amb els més coneguts artistes de llavors: Modigliani, Gargallo, Utrillo, Juan Gris, de Chirico, Foujita, Picasso, Marquet, Braque, Marc Chagall. En aquest ambient vivificant i estimulant, Gausachs es nodreix de la saba renovadora latent i un esperit inquiet i curiós. Participa en tots els moviments artístics que es produeixen. Així de l'impressionisme passa al cubisme, al dadaisme, al surrealisme, a l'expressionisme, al neo-expressionisme.
Quan el general Franco va guanyar la guerra, Gausachs va decidir novament abandonar Espanya, arribant a la República Dominicana el 1940 després d'haver passat per l'experiència d'estar presoner al costat dels seus fills en un camp de concentració a França.
Va ser nomenat professor de l'Escola Nacional de Belles arts des de la seva fundació, i el 1946 va ser designat Sots-Director de l'Acadèmia Estatal Dominicana.
Segons expressa Jeannette Miller en el seu llibre "Art Dominicà, Artistes Espanyols i Modernitat: "Gausachs va ser, entre tots els artistes espanyols exiliats, la figura més important per a la plàstica dominicana. La seva integració al país va ser total i el seu ensenyament, determinant en les generacions artístiques que ho van seguir". "Al llarg dels gairebé 20 anys que va viure a Santo Domingo, José Gausachs es converteix en el gran mestre de l'art dominicà. La seva integració es va dur a terme a través de l'absorció dels elements ètnics, geogràfics i culturals que defineixen el país. La negritud, com a factor de l'art modern de principis de segle, va ser una condició que Gausachs va treballar en les seves pintures i dibuixos; igualment la llum tropical que excedia la mera captació de la realitat i es convertia en símbol, il·luminant els seus paisatges on la naturalesa gairebé selvàtica i el mar omnipresent tenen un paper determinant".

## Referències

* ↑ Miller, Jeannette. Arte Dominicano, Artistas Españoles y Modernidad: 1920-1961. Centro Cultural Hispánico, Instituto de Cooperación Iberoamericana, 1996. ISBN 9788492162802.

## Enllaços externs

* Fundació Gausachs Arxivat 2014-10-20 a Wayback Machine.
* Latin Art Museum
* Latin Art Museum of The Netherlands Arxivat 2014-11-03 a Wayback Machine.
# Oro Valley

Oro Valley és una població dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2007 tenia 40.195 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oro Valley tenia 29.700 habitants, 12.249 habitatges, i 9.382 famílies La densitat de població era de 360,3 habitants/km².
Dels 12.249 habitatges en un 27% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,8% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 19,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 27,7% de 45 a 60 i un 22,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.037 $ i la renda mediana per família de 67.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 55.522 $ mentre que les dones 31.517 $. La renda per capita de la població era de 31.134 $. Aproximadament el 2,4% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més a prop

El següent diagrama mostra les poblacions més a prop.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oro Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oro Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vilamane

Vilamane és una parròquia consagrada a Santa Maria pertanyent al municipi de Becerreá, província de Lugo.
Segons el padró municipal de 2004 la parròquia de Vilamane tenia 44 habitants (23 homes i 21 dones), distribuïts en 6 entitats de població (o lugares), el que pressuposà una disminució en relació al padró de l'any 1999 quan hi havia 52 habitants. Segons l'IGE, el 2014 la seva població va caure fins a les 34 persones (17 homes i 17 dones).

## Llocs

* Airexe
* As Bidueiras
* Donín
* Murias
* Riomuíños
* Vilamane

## Referències

* ↑ «Dades estadístiques de població». Instituto Galego de Estadística.
# Usora

Usora (en ciríl·lic: Усора) és un riu del centre-nord de Bòsnia i Hercegovina. Comença amb la confluència de dos rius més petits a la ciutat de Teslić: Mala Usora (mala = petit) i Velika Usora (velika = gran). Usora recorre uns 20 km fins a confluir amb el riu Bosna, al sud de Doboj.

## Referències

* ↑ Statistical Yearbook 2017, Institut d'Estadístiques de Federació de Bòsnia i Hercegovina, pàg. 34
# Rhamphosuchus crassidens

Rhamphosuchus crassidens és una espècie extinta de cocodril de la família Gavialidae. És l'únic representant de l'extint gènere de gavials.
Va ser descrit el 1840 per P.T. Cautley i H. Falconer com a Crocodylus crassidens. El gènere va ser precisat per R. Lydekker, que el va nomenar Rhamphosuchus. Només se'n han trobat fragments: dents i cranis trobats al nord d'Índia i Pakistan. Durant molt de temps era considerat el rèptil més llarg de tots els temps (sense comptar als dinosaures). Hauria atès fins 18,3 metres de longitud màxima. Estudis més resents l'estimen entre vuit i onze metres, i romandria per tant més petit que els gèneres Purussaurus, Deinosuchus, Sarcosuchus o Mourasuchus.
S'alimentava de peixos i d'animals riberencs. Va viure fa amb prou feines dos milions d'anys en l'actual Índia septentrional. És contemporani dels primers homínids.

## Referències

* ↑ Lydekker, R. «Siwalik Crocodilia, Lacertilia & Ophidia». A: Indian Tertiary and post Tertiary Vertebrata (en anglès). 3. Calcutta: Geological Survey Office [etc., etc.], 1884, p. 229.
* ↑ Cautley, P. T.; Falconer, H. «XXXIV.—Notice on the Remains of a Fossil Monkey from the Tertiary Strata of the Sewalik Hills in the North of Hindoostan.» (en anglès). Transactions of the Geological Society of London, 5, 3, 01-01-1840, pàg. 499–504. DOI: 10.1144/transgslb.5.3.499. ISSN: 2042-5295.
* ↑ Head, Jason J. «Systematics and body size of the gigantic, enigmatic crocodyloid Rhamphosuchus crassidens, and the faunal history of Siwalik Group (Miocene) crocodylians» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 21, sup003, 22-08-2001, pàg. 1–117. DOI: 10.1080/02724634.2001.10010852. ISSN: 0272-4634.
# Anthony Grafton

Anthony Grafton (de vegades Anthony T. Grafton), nascut el 21, és un historiador americà, professor a la Universitat de Princeton, càtedra Henry Putman. És membre corresponent de la British Academy i laureat del prix Balzan.

## Formació

Es llicencià en història a Universitat de Chicago el 1972. Havent seguit els ensenyaments d'Arnaldo Momigliano a l'University College de Londres entre 1973 i 1974, obtingué el seu doctorat a la Universitat de Chicago el 1975. Els lligams que establí durant la seva estança a Londres amb la Universitat de Londres i el Warburg Institute continuen vigents.

## Carrera acadèmica

* professor a la Cornell University, departament d'història.
* professor des de 1975 a la Universitat de Princeton.
* Coeditor, des de 2007, del Journal of the History of Ideas.

## Obra

Grafton és un gran especialista en història de la tradició clàssica des del Renaixement fins al segle xviii. Els seus llibres estan dedicats principalment al món de l'erudició i de l'ensenyament i a la plasmació impresa dels textos des de l'humanisme fins a la Ilustració.

## Homenatges

* Premi Balzan en Història de les humanitats, 2002
* Doctor honoris causa per la Universitat de Leiden, 2006

## Publicacions

* Joseph Scaliger: A Study in the History of Classical Scholarship, Oxford-Warburg Studies (Oxford: Oxford University Press, 1983-1993).
* amb Lisa Jardine, From Humanism to the Humanities. Education and the Liberal Arts in Fifteenth- and Sixteenth-Century Europe (London: Duckworth, 1986).
* Forgers and Critics. Creativity and Duplicity in Western Scholarship (Princeton: Princeton University Press, 1990).
* Defenders of the Text: The Traditions of Scholarship in the Age of Science, 1450-1800 (Cambridge, MA: Harvard University Press, 1991).
* Commerce with the Classics: Ancient Books and Renaissance Readers (Ann Arbor: University of Michigan Press, 1997).
* The Footnote: A Curious History (Cambridge, MA: Harvard University Press, 1997).
* Cardano's Cosmos : The Worlds and Works of a Renaissance Astrologer (Cambridge, MA: Harvard University Press, 1999).
* Leon Battista Alberti: Master Builder of the Italian Renaissance (Cambridge, MA: Harvard University Press, 2000).
* Bring Out Your Dead: The Past as Revelation (Cambridge, MA: Harvard University Press, 2001).
* What Was History?: The Art of History in Early Modern Europe (Cambridge: Cambridge University Press, 2006).
* avec Megan Hale Williams, Christianity and the Transformation of the Book: Origen, Eusebius, and the Library of Caesarea (Cambridge, MA: Harvard University Press, 2006).
* Codex in Crisis (Nova York: The Crumpled Press, 2008). Video: Anthony Grafton: Codex in Crisis
* Worlds Made by Words (Cambridge, MA: Harvard University Press, 2009).
* La page de l'Antiquité à l'ère du numérique : histoire, usages, esthétiques (Paris : Hazan, 2012 ; collection : Essais ; thématique : La chaire du Louvre).

### Assaig

* Anthony Grafton à The New York Review of Books

## Referències

* ↑ «Anthony Grafton». The Department of History. The Trustees of Princeton University. [Consulta: 26 setembre 2012].
# Laubach

«Laubach» té aquests significats:
* Laubach (Baix Rin): municipi francès del departament del Baix Rin
* Laubach (Hessen): ciutat alemanya de l'estat de Hessen
* Laubach (Cochem-Zell): municipi alemany de l'estat de Renània-Palatinat
* Laubach (Rhein-Hunsrück): municipi alemany de l'estat de Renània-Palatinat
# Josep Gelabert (mestre picapedrer)

Josep Gelabert, també escrit com a Joseph Gelabert (Mallorca, 27 de desembre de 1621 - 24 de febrer de 1668) va ser un mestre picapedrer i escriptor mallorquí.
Es va iniciar en l'ofici de mestre picapedrer de la mà del seu pare, també mestre d'obra. L'any 1644 va obtenir la mestria, i el 1651 va començar a escriure el que fou el primer tractat arquitectònic mallorquí que va finalitzar-lo a Palma l'any 1653, amb 33 anys, al seu domicili del carrer Sant Pere. Vertaderes traces de l'art de picapedrer era un tractat d'estereotomia de la pedra, és a dir, sobre les tècniques de talla i col·locació d'elements arquitectònics compostos: arcs, voltes, petxines, cúpules, escales... El tractat, concebut en termes pedagògics, va precedit per un pròleg, seguit d'un índex on es conté una relació de la normativa jurídica promulgada pel rei Jaume I a la ciutat de Barcelona relativa a les servituds per raons de veïnatge i edificació. Al llibre de defuncions de l'Església de Santa Creu de Palma està registrat el seu òbit amb 45 anys. La mort fou a conseqüència d'una caiguda des d'un bastiment al carrer de Sant Feliu. Fou sepultat a la capella de Nostra Senyora de la mateixa església.

## Referències

* 1 2 3 Gambús Saiz, 2014, p. 74.
* ↑ «.xml Josep Gelabert (mestre picapedrer)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Miralles i Monserrat, Joan. Antologia de textos de les Illes Balears: Segles XVII-XVIII. L'Abadia de Montserrat, 2006, p. 328. ISBN 978-84-8415-833-2 [Consulta: 23 novembre 2018].
* ↑ Miralles i Montserrat, Joan. L’art de picapedrer de Josep Gelabert (1653). Estudi filologicohistòric. Barcelona: IEC, 2019. ISBN 978-84-9965-468-3.
* ↑ Vidal Franquet, Jacobo «Josep Gelabert i la llengua dels picapedrers». Zeitschrift für Katalanistik, 35, 2022, pàg. 410-413.
* ↑ Gambús Sáiz, Mercedes «"De l'art de picapedrer" de Josep Gelabert: Un testimonio literario de la arquitectura mallorquina del siglo XVII». Mayurqa, Vol. 22, Núm. 2, 1989, pàg. 777-785. ISSN: 2386-7124 [Consulta: 23 novembre 2018].
* ↑ Gambús Saiz, 2014, p. 73.

## Bibliografia

* Gambús Saiz, Mercé. «Josep Gelabert, mestre de pedra viva (1621-1668)». A: "Vertaderes traces de l'art de picapedrer" de Josep Gelabert -any 1653-. Palma: Universitat de les Illes Balears i Conselleria d'Educació, Cultura i Universitats. Govern de les Illes Balears, 2014, p. 73-83. ISBN 978-84-8384-246-1.
* Rabasa Díaz, Enrique. «"De l'art de picapedrer" (1653) de Joseph Gelabert, un manuscrito sobre estereotomía que recoge tradiciones góticas y renacentistas». A: Actas del Quinto Congreso Nacional de Historia de la Construcción, Burgos, 7-9 junio 2007, 2007. ISBN 978-84-9728-242-0 [Consulta: 23 novembre 2018].
# Usovita

La usovita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de Mikhail Antonovich Usov (1883-1939), director de l'Institut d'Investigació Científica de Geologia de Rússia.

## Característiques

La usovita és un halur de fórmula química Ba₂CaMgAl₂F$_{14}$. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional com a espècie vàlida l'any 1966. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba com a cristalls en forma de plaques allargades anèdrics, d'uns 1,5 centímetres aproximadament. Comunament es troba com a grans irregulars. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la usovita pertany a «03.CB - Halurs complexos, nesoaluminofluorurs» juntament amb els següents minerals: criolitionita, criolita, elpasolita, simmonsita, colquiriïta, weberita, karasugita, pachnolita, thomsenolita, carlhintzeïta i yaroslavita.

## Formació i jaciments

Es troba en filons de fluorita en esquists quars-mica. Sol trobar-se associada a altres minerals com: fluorita, calcjarlita, moscovita, torita, chamosita, hal·loysita i algunes zeolites. Va ser descoberta l'any 1966 al filó de fluorita del riu Parvaya Noiba, a Enisei Range (Krai de Krasnoiarsk, Rússia). També ha estat descrita a la mina Clara, a Oberwolfach (Baden-Württemberg, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Usovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 març 2016].
* 1 2 «Usovite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 28 març 2016].
# Rena Dourou

Irene "Rena" Dourou (Atenes, 7 d'octubre de 1974) és una politòloga i política grega de la Coalició de l'Esquerra Radical. Des de setembre de 2014 és la governadora regional d'Àtica.

## Enllaços externs

* Rena Dourou - Lloc web oficial