OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Joan de Foixà

L'església de Sant Joan és un edifici religiós del municipi de Foixà (Baix Empordà). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una nau, capçalera semicircular i capelles laterals. la nau coberta amb volta apuntada-sense creuria- amb arcs torals de la mateixa forma; el presbiteri presenta creueria amb escultura a ma clau i impostes de les nerviacions. La decoració esculpida es repeteix a les impostes dels arcs torals i a la creueria del cor, amb temes de sants, animals i fullatge. Al frontis hi ha la portada, amb arquivoltes apuntades en degradació, llinda i timpà; frisos esculpit amb fullatge i amb personatges i animals fabulosos. Sobre la façana es dreça un cloquer d'espadanya i tota la part alta de l'edifici és sobre pujada per un terrabastall, antiga obra de fortificació. L'edifici és construït amb grans pedres desbastades i carreus escairats a les cantonades; els murs són coberts d'arrebossat.

## Història

Ja era citada el 1058 quan la comtessa Ermessenda de Barcelona la restitueix a Berenguer, bisbe de Girona. En aquest document és anomenat Sancti Johannis de Fusxano. En documents dels segles xiii i xiv és citada com a parroquial. El temple actual data majoritàriament del segle xvi, però s'hi conserva algun vestigi del temple que ja existia a mitjan segle xii. D'estil tardo-gòtic, és d'una nau, un absis semicircular (les seves dimensions en criden l'atenció) i capelles laterals. Probablement en la guerra dels remences el temple serví de fortificació doncs en la part alta del mur de migdia hi ha dues cartel·les que podien haver recolzat un matacà.

## Galeria

* el monstre devorador
* Forrellat en forma de serp
* Interior

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Joan de Foixà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Jacopo Pirona

Jacopo Pirona (Dignan, 22 de novembre de 1789 - Udine, 4 de gener de 1870) fou un religiós, mestre i escriptor friülà. Fou mestre al liceu d'Udine, va escriure en llatí i en italià, però és més conegut perquè, amb el seu nebot Giulio Andrea Pirona, va compondre un Vocabolario friulano (1871), així com un recull de contes que no fou publicat fins al 1935.
# Motta San Giovanni

Motta San Giovanni és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 130 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 13 km al sud-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 6.043 habitants.
Motta San Giovanni limita amb els municipis de Montebello Ionico i Reggio de Calàbria.

## Llocs d'interès

* Castell de Sant Anicet, un exemple notable de l'arquitectura romana d'Orient-normanda.
* Far de Capo dell'Armi, situat als penya-segats del cap del mateix nom.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 3 febrer 2020].
# Alticorpus macrocleithrum

Alticorpus macrocleithrum és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: llac Malawi.

## Referències

* 1 2 «Alticorpus macrocleithrum» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Mas Faló

Mas Faló és una masia de Sant Mori (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat al sud del nucli urbà de la població de Sant Mori, a tocar el terme municipal de la població de Saus, molt proper al torrent de Manyoletes, al Puig de Rodó.

## Descripció

Masia formada per diversos cossos adossats, disposats al voltant d'un espai de pati quadrat. La part destacable de l'edifici és la banda de migdia, formada per dos cossos adossats de planta rectangular. El principal presenta la coberta de dues vessants de teula i distribuït en planta baixa. La construcció, tot i que reformada, està bastida amb còdols i pedres desbastades disposades en filades regulars, amb maons. Les obertures són rectangulars i molt senzilles. A l'extrem de ponent n'hi ha una bastida en maons, mentre que a llevant hi ha una petita finestra d'arc rebaixat amb portella de fusta. El cos secundari està força més reformat que l'anterior. Té la coberta d'un sol vessant i està distribuït en planta baixa i dos pisos, tot i que el superior és un afegitó. No presenta cap element destacable digne de menció. Presenta la mateixa factura d'obra que el cos principal.

## Referències

* 1 2 «Mas Faló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Resolució 1068 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1068 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de juliol de 1996. Després de recordar anteriors resolucions sobre Israel i el Líban incloent les 501 (1982), 508 (1982), 509 (1982) i 520 (1982), així com l'estudi de l'informe del Secretari general Boutros Boutros-Ghali sobre la Força provisional de les Nacions Unides al Líban (UNIFIL) aprovada en la Resolució 426 (1978), el Consell va decidir prorrogar el mandat de la UNIFIL per un període de sis mesos fins al 31 de gener de 1997.
El Consell llavors va re-emfatitzar el mandat de la Força i va demanar al secretari general que mantingui negociacions amb el Govern del Líban i altres parts implicades pel que fa a l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978) i que n'informi al respecte.
Es va donar la benvinguda a la finalització de mesures de racionalització relatives a la UNIFIL i es van fomentar més estalvis, però observant que no hauria d'afectar la capacitat operativa de la Força.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of UNIFIL until 31 January 1997». United Nations, 30-07-1996.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Digital Manga

Digital Manga és una editorial de manga estatunidenca amb seu a Gardena (Califòrnia), fundada el 1995. A més de publicar manga també han publicat llibres d'art i llibres instructius d'art. També porta endavant diversos comerços electrònics (Akadot Retail, Yaoi Club i AnimeCelArt.com) i una empresa de turisme per Japó (Pop Japan Travel). Ha publicat en format digital.
Després d'uns anys col·laborant,l'editorial Broccoli Books es va separar de Digital Manga el 2002 per a focalitzar-se en manga moe. El 2010 posà en marxa el projecte de publicació basat en traductors, editors i dissenyadors gràfics aficionats i semi-aficionats Digital Manga Guild. Des del 2011 començaren a publicar manga hentai amb la col·lecció Project H Books. Entre 2011 i 2012 utilitzà la plataforma de micromecenatge Kickstarter per a finançar la publicació d'unes obres d'Osamu Tezuka. El 2016 va fer catorze campanyes de micromecenatge utilitzant Kickstarter com a mitjà.
Les seues col·leccions són: June Manga (centrada en obres yaoi en general), 801 Media (centrada en yaoi sexualment més explícit), DokiDoki (centrat en yaoi i shōjo), col·laborant amb Shinshokan.M) i Project H Books (centrada en el hentai).

## Obres publicades

A soles ha publicat:
* Moon and Bloodde Nao Yazawa
* Vampire Hunter D de Hideyuki Kikuchi i Saiko Takaki
** Baix la col·lecció Project H:
*** Love Infusion (Koi no Chūnyū!) de Renya Sabashi
*** Love Hair de Maban
*** Shocking Pink! de Riosuke Yasui
*** Three P de Hiroshi Itaba
*** Embrace & Bloom de Michiyoshi Kuon
Amb la col·laboració de Dark Horse Comics:
* Berserk
* Trigun
* Hellsing

## Referències

* 1 2 3 4 5 Aoki, Deb. «Digital Manga Publishing Publisher Profile». Thought Co.. About. [Consulta: 26 març 2017].
* ↑ Goldeberg, 2010, p. 298.
* ↑ «Project-H Kickstarter for Vanilla Essence Erotic Manga Anthology Reaches Goal». Anime News Network, 29-01-2016 [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ «Digital Manga Licenses More Romantic Comedy, Adult Titles». Anime News Network, 2012 [Consulta: 26 març 2017].
* ↑ «Digital Manga Plans Project-H Imprint with 3 Hentai Books». Anime News Network, 2011 [Consulta: 26 març 2017].

## Bibliografia

* Goldberg, Wendy. «The manga phenomenon in America». A: Manga: An Anthology of Global and Cultural Perspectives. Nova York: Bloomsbury Academic, 2010, p. 281-296. ISBN 9780826429384.
# Jakob Griesinger d'Ulm

* Per a altres significats, vegeu «Beat Jaume».
Jakob Griesinger o Jaume d'Ulm, en italià Giacomo Griesinger da Ulma (Ulm, Baden-Württemberg, Alemanya, 1407 - Bolonya, Itàlia, 11 d'octubre de 1491), fou un pintor de vitralls, frare dominic. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Jakob Griesginger havia nascut a Ulm, segon fill d'una família devota. Va anar a escola i aprengué llatí, però també l'ofici de vitraller, especialment la pintura sobre vidre. En fer 25 anys va anar en pelegrinatge cap a Roma. Quan havia de tornar cap a casa, no tenia diners i, per guanyar-se'ls, s'allistà com a militar mercenari a Nàpols, a les forces del duc de Calàbria. Després de quatre anys, decebut del comportament dels seus companys, es llicencià i fou servent d'un advocat a Càpua. Passats cinc anys, volgué tornar a Ulm i arribà a Bolonya. Novament, sense mitjans per a continuar, s'enrolà a la milícia del duc de Milà. Hi va visitar la basílica de San Domenico, on hi ha la tomba de sant Domènec de Guzmán i es va sentir atret per la vida religiosa. Volgué ingressar a l'Orde de Sant Domènec, però era gairebé analfabet. El 1441 se'n va fer germà llec al convent dominic de Bolonya. Es va dedicar a la pregària i la penitència, portant una vida humil i servicial fins a morir amb 84 anys.
Dotat de gran talent artístic, fou un mestre en l'art del vitrall i va treballar pintant vitralls per a diverses esglésies bolonyeses. Se'n conserven només un: un dels grans vitralls de la Capella dels Notaris de San Petronio de Bolonya. Se sap que va fer un vitrall per a la capella del palau Bentivoglio. Tingué com a deixeble Ambrogino da Tormoli, amb qui treballà tres anys i qui escrigué després una vida de Giesenberg, publicada el 1501.
Una llegenda diu que un dia, mentre vigilava la cocció d'alguns vidres pintats, el prior li va fer un encàrrec; el beat no va dir res i va marxar a complir el que se li manava. En tornar, en comptes de trobar els vidres cremats, com era d'esperar, els trobà cuits i en el seu punt just.

## Veneració

Lleó XII confirmà el culte que se li retia el 3 d'agost de 1825. Les seves relíquies són a una urna a l'altar de la capella del Sagrat Cor de la basílica de San Domenico de Bolonya.

## Notes i referències

* ↑ Taegus, Ambrosino. «Vita». A: Acta Sanctorum. Oct, vol.5, p. 793-795.
* ↑ Taegus, Ambrosinus. «Vita». A: Acta Sanctorum. Oct, vol.5, p. 800-801.
* ↑ Bartolozzi, G.; Salvadori, B.; Bracci, S.; Corallini, A. «A new method for removing iron oxides from ancient glass: The restoration of the stained-glass windows in the Basilica of San Petronio, Bologna». Journal of Cultural Heritage, 61, 2023, pàg. 127.
* ↑ Taegus, Ambrosino. «Vita». A: Acta Sanctorum. Oct, vol.5, p. 797.
* ↑ «Beatifications in the Pontificate of Pope Leo XII». [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ «Beato Giacomo Griesinger da Ulma». [Consulta: 16 juny 2024].
# Ramón Medina Bello

Ramón Medina Bello (Gualeguay, Argentina, 29 d'abril de 1966) és un futbolista argentí retirat que jugà disset partits amb la selecció de l'Argentina.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Andosòl

Els Andosòls (del japonès an que significa fosc i do sòl – un sinònim de sòl kuroboku) són sòls que es troben en zones volcàniques formades en tefra. En determinats casos també es poden formar andosols fora de les zones volcàniques. Els andosols cobreixen aproximadament l'1-2% de la superfície de la Terra.
Andosòl és un tipus de sòl que pertany a la classificació Base de Referència Mundial pels Recursos del Sòl. En la classificació dels Estats Units (USA soil taxonomy) els Andosòls corresponen als Andisòls.
Si els andosols estan poc desenvolupats poden ser rics en materials vitris.
Normalment es defineix els andosols com els que contenen altes proporcions de materials vitris i col·loides amorfs incloent al·lòfana, imogolita i ferrihidrita.
Com que generalment són sòls força joves, típicament els andosols són molt fèrtils excepte en els casos on el fòsfor està fàcilment fixat.
Els andosòls fòssils es troben ja des del preCambrià fa 1.500 milions d'anys..

## Vegeu també

* Classificació dels sòls

## Referències

* ↑ Krasil'nikov, P. V.. A Handbook of Soil Terminology, Correlation and Classification (en anglès). Earthscan, 2009-12. ISBN 9781849774352.
* ↑ Andosols by Olafur Arnalds in Encyclopedia of Soil Science, pp. 39-26.
* ↑ IUSS Working Group WRB. «World Reference Base for Soil Resources, 4th edition». IUSS, Vienna, 2022.
* ↑ IUSS Working Group WRB. «Base referencial mundial del recurso suelo 2014, Actualización 2015». Informes sobre recursos mundiales de suelos 106, FAO, Roma, 2015.
* ↑ «Andisols». National Resource Conservation Service. United States Department of Agriculture. Arxivat de l'original el 2006-05-09. [Consulta: 14 maig 2006].
* ↑ Grunwald, Sabine. «Andisols». Soil & Water Sciences. University of Florida. [Consulta: 14 maig 2006].
* ↑ «Andisols». Soil and Land Sciences Division. University of Idaho. Arxivat de l'original el 2009-03-09. [Consulta: 14 maig 2006].
Viccionari
# Mas Fajula

El Mas Fajula (antigament, Plana de Cursach) és una masia del terme municipal de Riudaura, ubicada al sud del poble. És d'origen medieval, i se'n té constància escrita des del segle xv. El veïnat disseminat la Fajula pren el nom d'aquesta masia, que és el centre de la caseria. La masia va començar a anomenar-se Fajula el 1650 quan l'hereva del mas Magdalena Planadecursach va casar-se amb Joan Baptista Fajula.
Al vèrtex nord de la casa hi ha una capella que es va construir al principi del segle xx. S'hi venera una imatge de la Immaculada i els sants Carles i Enric, en honor del matrimoni que va impulsar la construcció de la capella. Damunt la porta d'entrada hi ha una espadanya amb una campana del 1918.

## Referències

* ↑ «Riudaura». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 25 desembre 2019].
* 1 2 Guardiola, Gaspar. Notes històriques dels masos i molins de Riudaura. Editorial Oliveras. ISBN 978-84-616-9934-6.
* ↑ «Pla d'ordenació urbanística municipal de Ridaura» (pdf) p. 28. Ajuntament de Ridaura, 2007. [Consulta: 28 febrer 2018]. «(accedir al Catàleg masies i cases rurals)»
* ↑ «la Fajula». Enciclopèdia.cat.
* 1 2 Pallàs Mariani, Xavier. Campanes i campanars de la Garrotxa. Olot: Edicions El Bassegoda SLU, 2019. ISBN 978-84-09-09420-2.
# Resolució 1064 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1064 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat l'11 de juliol de 1996 després de reafirmar la Resolució 696 (1991) i totes les resolucions següents sobre Angola, el Consell va discutir l'aplicació del procés de pau, i va estendre el mandat de la Tercera Missió de Verificació de les Nacions Unides a Angola (UNAVEM III) fins a l'11 d'octubre de 1996.
El Consell de Seguretat ha destacat la importància de l'aplicació oportuna del diversos acords de pau, inclòs el protocol de Lusaka entre el govern d'Angola i UNITA. S'han fet progressos recentment, però el ritme general d'implementació és lent. Les converses sobre la formació d'un exèrcit unificat s'havien completat amb èxit, i també hi havia un acord per formar un govern d'unitat. El respecte dels drets humans i la desmilitarització de la societat angolesa era important i la recuperació de l'economia d'Angola era essencial per a una pau duradora.
Les dues parts van ser elogiades per l'acord marc militar i el principi de la integració de les tropes d'UNITA a l'exèrcit d'Angola. També han treballat en l'eliminació dels llocs de control, la reobertura de les carreteres principals i l'aquarterament de 52.000 efectius d' UNITA, totes elles ben acollides pel Consell. UNITA va sol·licitar transferir llurs armes i municions a la UNAVEM III. El govern d'Angola va promulgar la llei d'amnistia i havia iniciat un programa de desarmament civil.
Hi va haver una reducció en la propaganda hostil i es va recordar a totes les parts que cessessin tal difusió d'informació. La resolució també condemna l'ús de mercenaris, i va demanar al secretari general Boutros Boutros-Ghali per l'1 d'octubre de 1996 sobre l'aplicació de la resolució actual.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of UNAVEM III until 11 October». United Nations, 11-07-1996.
* ↑ Yusuf, Abdulqawi A. African Yearbook of International Law / Annuaire Africain de Droit International, Volume 4 (1996). Martinus Nijhoff Publishers, 1997, p. 295. ISBN 978-90-411-0471-7.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1996 - 1997)
* Guerra Civil angolesa

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Santa Eufemia del Arroyo

Santa Eufemia del Arroyo és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 147 | 130 | 132 | 144 |