OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Le Male

Le Male és una fragància masculina creada per Francis Kurkdjian per a Jean Paul Gaultier el 1995. Ha estat fabricada per Puig des del 2016 i anteriorment fabricada per la filial de Shiseido, Beauté Prestige International, des del 1995 fins al 2015. La fragància es va desenvolupar com a contrapartida de la fragància femenina Classique, que es va introduir el 1993.
D'aleshores ençà s'han posat a la venda diverses fragàncies flanquejades per la força del nom Le Male. La fragància més recent, Le Male Le Parfum, va sortir a la venda el 2020.

## Llançament i impacte

La filial de Shiseido, Beauté Prestige International, va distribuir fragàncies de Jean Paul Gaultier, inclosa Le Male des del seu llançament l'any 1995, mitjançant un acord de llicència que s'hauria d'estendre des del 1991 fins al 30 de juny del 2016. L'1 de gener de 2016, Puig va adquirir la llicència de fragància de Shiseido per 79,2 milions de dòlars i va compensar la terminació anticipada de la llicència per 22,6 milions de dòlars. Amb aquesta compra, Puig ara controla tant les divisions de moda com de fragàncies de la marca Jean Paul Gaultier. El 28 de gener de 2016, durant una festa de rellançament celebrada per Puig a París, es va estrenar una nova campanya publicitària conjunta de Le Male i Classique, que mantenia l'ària "Casta diva" de l'anunci original i el model americà Chris Bunn retrata el mariner.
El director general de fragància de la marca, Thomas James, va reconèixer Le Male i Classique com «el vaixell insígnia de la marca [que] representen tots els valors de Jean Paul Gaultier [i] continuarà sent un pilar emblemàtic i històric» en el llançament de la fragància femenina Scandal el 2017.

## Referències

* ↑ Noor, Hibah «Puig and Shiseido to terminate Jean Paul Gaultier fragrance license» (en anglès). DutyFree, 09-02-2015 [Consulta: 19 juliol 2020]. Arxivat 20 de juliol 2020 a Wayback Machine.
* ↑ Rozario, Kevin «Puig takes on JPG scents and targets €2bn» (en anglès). TRBusiness, 05-01-2016 [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ Pawson, Helen «Puig and Jean Paul Gaultier turn on the glamour in Paris» (en anglès). The Moodie Davitt Report, 01-02-2016 [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ Pawson, Helen. «Notes on a Scandal: Puig unveils new Jean Paul Gaultier feminine fragrance» (en anglès). The Moodie Davitt Report, 26-06-2017. [Consulta: 19 juliol 2020].
# Pere d'Amigant i Ferrer

Pere d'Amigant i de Ferrer (Manresa, 1645 - Pamplona, 1707) fou un jurista català del segle xvi, professor de dret civil a la Universitat de Barcelona. Tingué diverses responsabilitats dins de l'administració reial a Catalunya: a la Capitania General era assessor togat, també n'era del mestre racional, membre de la sala tercera del Consell Reial, jutge criminal del Reial Consell, jutge en matèria fiscal a l'Audiència, i fins i tot actuava de consultor del tribunal de la Inquisició. D'Amigant va actualitzar el llibre de Lluís de Peguera Praxis Civilis (que ja havia estat modificat per Acaci Antoni de Ripoll) el 1674, i el completà amb comentaris i formularis.

## Obres

* Decisiones et enucleationes criminales, seu praxis Regii Criminalis Concilii, Cathaloniae, curiarum inferiorum, necnon aliorum Tribunalium, Ecclesiasticorum, et Secularium; Barcelona; 1691 i 1697; 2 volums
* De nobilitate concedenda mortuo et quod possit ad suos posteros transmitere
* Institutiones ethicae et politicae

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Mestre, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998. ISBN 84-297-3521-6. pàg. 39

## Enllaços externs

* «Pere d'Amigant i Ferrer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Regió7.cat
# Pau I

Pau I és el nom dels següents personatges:
* Papa Pau I (Roma, ? – Roma, 767), Papa de l'Església catòlica del 757 al 767.
* Pau I de Rússia (Sant Petersburg, 1754 - 1801), tsar de Rússia (1796 - 1801).
* Pau I de Grècia, rei de Grècia des del 1947 al 1964.
* Pau I de Constantinoble (Tessalònica, 336 - ?), patriarca de Constantinoble.
Viccionari
# Labes (exogeologia)

En astrogeologia, labes (plural labēs, abr. LA) és una paraula llatina que significa «caiguda», «mal», «taca» que la Unió Astronòmica Internacional (UAI) utilitza per referir-se a regions caòtiques, amb crestes i valls molt inclinades.
S'han identificat aquestes formacions només a Mart i a (21) Lutècia.

## Labēs de Mart

S'utilitza a Mart per designar grans lliscaments de terra, tots situats sense excepció dins del Valles Marineris. Els labēs tenen el nom de la clàssica característica d'albedo més propera.
| Labes | Coordenades | Diàmetre (km) | Epònim | Ref. |
| Baetis Labēs | 3° 40′ S, 288° 32′ E﻿ / ﻿3.67°S,288.54°E﻿ / -3.67; 288.54 | 88,00 | Nom d'una característica d'albedo propera | WGPSN |
| Candor Labes | 4° 47′ S, 284° 01′ E﻿ / ﻿4.79°S,284.01°E﻿ / -4.79; 284.01 | 134,94 | Nom d'una característica d'albedo propera | WGPSN |
| Ceti Labes | 6° 47′ S, 284° 16′ E﻿ / ﻿6.78°S,284.27°E﻿ / -6.78; 284.27 | 11,05 | Nom d'una característica d'albedo propera | WGPSN |
| Coprates Labes | 11° 49′ S, 292° 13′ E﻿ / ﻿11.82°S,292.21°E﻿ / -11.82; 292.21 | 61,97 | Nom d'una característica d'albedo propera | WGPSN |
| Ius Labes | 7° 28′ S, 281° 32′ E﻿ / ﻿7.47°S,281.54°E﻿ / -7.47; 281.54 | 61,18 | Nom d'una característica d'albedo propera | WGPSN |
| Melas Labes | 8° 32′ S, 288° 18′ E﻿ / ﻿8.53°S,288.3°E﻿ / -8.53; 288.3 | 107,24 | Nom d'una característica d'albedo propera | WGPSN |
| Ophir Labes | 11° 01′ S, 291° 43′ E﻿ / ﻿11.01°S,291.72°E﻿ / -11.01; 291.72 | 92,53 | Nom d'una característica d'albedo propera | WGPSN |

## Labēs de (21) Lutècia

Els labēs de (21) Lutècia són nomenats amb noms de rius europeus a l'època romana. Totes aquestes característiques formen parcialment un gran cràter sense nom (~ 40 km) a la cara oculta de (21) Lutècia.
| Labes | Coordenades | Diàmetre (km) | Epònim | Ref. |
| Danuvius Labes | 70° 00′ N, 333° 00′ E﻿ / ﻿70.0°N,333.0°E﻿ / 70.0; 333.0 | 0 | Riu Danubi (centre d'Europa) | WGPSN |
| Gallicum Labes | 77° 00′ N, 287° 00′ E﻿ / ﻿77.0°N,287.0°E﻿ / 77.0; 287.0 | 0 | Riu Gállego (Espanya) | WGPSN |
| Sarnus Labes | 63° 00′ N, 285° 36′ E﻿ / ﻿63.0°N,285.6°E﻿ / 63.0; 285.6 | 0 | Riu Sarno (Itàlia) | WGPSN |

## Referències

* ↑ (anglès) Descriptor Terms (Feature Types) - Gazetteer of Planetary Nomenclature - International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN)
# Bahar Toksoy

Bahar Toksoy o Bahar Toksoy Guidetti (İzmir, 6 de febrer de 1988), és una jugadora de voleibol turca. El 2019 juga al Fenerbahçe de Kadıköy, Istanbul. Ha jugat per diversos equips turcs en la seva carrera, i al Pallavolo Scandicci d'Itàlia l'any 2015-16. Des del 2008 juga a la selecció nacional turca de voleibol femení. És casada amb el seu exentrenador (Giovanni Guidetti) des de la seva etapa al Vakıfbank SK.

## Referències

* ↑ fanatik. «Bahar Toksoy, VakıfBanktan ayrıldı» (en turc). [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «Bahar Toksoy Guidetti İtalyaya transfer oldu» (en turc), 30-11-2001. [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ migration; migration. «Evde kocam işte hocam» (en turc). [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «Guidetti ile Bahar evlendi» (en turc). [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ ARAT, Süleyman. «İtalyan damat Türk gelini takımdan gönderdi» (en turc). [Consulta: 29 desembre 2020].

## Vegeu també

* Meryem Boz
* Ece Hocaoğlu
* Ayşe Melis Gürkaynak
* Seda Türkkan
* Polen Uslupehlivan
# Ca l'Oller (Martorell)

Ca l'Oller és una obra de Martorell (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici consta de soterrani, planta baixa i dos pisos, amb jardí i un annex a migdia.

## Història

Els Oller, van ser calderers, i es van establir a Martorell l'any 1781, on van exercir aquest ofici, fins a l'any 1843.
Aquesta casa és de finals de la primera meitat del segle xix, i va ser reformada pel seu propietari el 1926. Conserva elements decoratius d'estil neoclàssic a les habitacions de la primera planta, però la nota predominant, és noucentista: porxada, llar de foc, escala de fusta, enteixinats, paviments, vidrieres, plomades. Al jardí hi ha un molí de vent.
La casa és seu de l'Escola Municipal d'Arts Plàstiques.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca l'Oller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Blanca de Borgonya

Blanca de Borgonya (1295 - abadia de Maubuisson, Pontoise, abril de 1326) fou infanta de Borgonya i reina consort de França i Navarra (1322). Filla del comte Otó IV de Borgonya i la seva segona esposa, la comtessa Matilde I d'Artois, era neta per línia paterna d'Hug de Chalon i Adelaida I de Borgonya, i per línia materna de Robert II d'Artois i Amícia de Courtenay. Fou germana de la comtessa Joana II de Borgonya, casada amb Felip V de França. Es casà el 1308 a Corbeil amb el príncep i futur rei Carles IV de França. D'aquesta unió nasqueren dos fills: el príncep Felip de la Marca (1314-1322), i la princesa Joana de la Marca (1315-1321).
El 1314 fou confinada al castell de Gaillard juntament amb la seva cunyada Margarida de França acusada d'adulteri. Així mateix fou empresonada la seva germana Joana II de Borgonya, la qual va defensar fèrriament la seva innocència. El 1322 a l'adveniment al tron de França del seu marit Carles IV Blanca continuava reclosa al castell. El nou rei refusà el seu alliberament i demanà el divorci, que fou concedit el 7 de setembre del mateix any pel Papa Joan XXII. Immediatament el rei es casà amb Maria de Luxemburg per tal d'assegurar la successió de la corona veient que els dos fills que havia tingut amb Blanca havien mort joves. Blanca de Borgonya passà els darrers anys de la seva vida a l'abadia de Maubuisson, Pontoise, on morí l'any 1326. No hi ha cap confirmació documental de les dades de la seva mort.

## Referències

* ↑ Juliette BENZONI. Dans le lit des reines: Les amants. edi8, 1 juny 2011, p. 35–. ISBN 978-2-262-03725-3.
* ↑ Musée des Archives nationales: Documents originaux de l'histoire de France exposés dans l'hôtel Soubise. Plon, 1872, p. 182–.
* ↑ Katherine Allen Smith; Scott Wells Negotiating Community and Difference in Medieval Europe: Gender, Power, Patronage, and the Authority of Religion in Latin Christendom. BRILL, 2009, p. 225–. ISBN 90-04-17125-8.
# Flo Rida

Tramar Lacel Dillard, més conegut pel nom artístic de Flo Rida, (Miami Gardens, 16 de desembre de 1979) és un cantautor i raper estatunidenc d'origen haitià.
Va representar a San Marino al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2021 a Rotterdam, Països Baixos, juntament amb Senhit.

## Biografia

Quan era un adolescent va viatjar pel món amb el grup de rap Live Crew, més tard va aparèixer a diferents discs ajudant o col·laborant amb diferents artistes. Van cercar algun segell discogràfic que l'agafés, però van ser rebutjats. Llavors va trobar diferents feines després de graduar-se l'any 2001, va anar a la Universitat de Nevada a Las Vegas durant dos anys, per llavors deixar la universitat per la música. El mateix any va tornar a Florida per remuntar la seva carrera musical i després va firmar amb el segell discogràfic Poe Boy/Atlantic. L'any 2008 va actuar com a solista en el seu disc "Mail on Sunday", en el que es va donar a llum el seu primer èxit senzill "Low" amb la col·laboració de T-Pain convertint-se en un gran èxit i col·locant-se en el nombre ú del Billboard Hot 100 durant 10 setmanes consecutives. D'aquest mateix àlbum van destacar dues cançons d'estil senzill més: "Elevator" i "In the Ayer", també amb un èxit molt gran. En l'any 2009 el seu segon disc d'estudi titulat "R.O.O.T.S." en el qual es desprèn amb un major èxit el single "Right round" el qual es va mantindre per sis setmanes consecutives en Billboard Hot 100, així i tot segueixen amb el seu segon número a la seva carrera. I l'any 2010 va aparèixer juntament amb en David Guetta amb el "Club can't handle me" arrasant les estadístiques i estant moltes setmanes en el número u. L'any 2012 creà la cançó "Good Feeling".

## Referències

* ↑ «Tonight». Flo Rida Official Instagram account, 16-09-2013. [Consulta: 18 setembre 2013].
* ↑ «Birthday Recap». Flo Rida Official Twitter account, 17-09-2013. [Consulta: 18 setembre 2013].
* ↑ Flo Rida | Music Biography, Streaming Radio and Discography. Allmusic.

## Enllaços externs

* Flo Rida - Lloc web oficial (anglès)
# Pere d'Antioquia

Pere d'Antioquia (Petrus, Pétros Πέτρος) fou patriarca d'Antioquia, contemporani de Miquel Cerulari i Lleó d'Acrídia i enemic de l'església llatina occidental. Va ser proclamat patriarca el 1053.
Dos cartes de Pere són esmentades a la Monumenta Ecclesiae Graecae, de Cotelerius, vol. ii. pp. 112, 145; la primera, Epistola ad Dominicum Gradensem, i la segona Epistola ad Michaelem Cerularium.
# Periplaneta

Periplaneta és un gènere d'insectes blatodeus de la família Blattidae. Inclou espècies domèstiques molt comunes, com Periplaneta americana. Rep el nom popular de corredora.

## Referències

* ↑ Balderrama, Norberto «One trial learning in the American cockroach, Periplaneta americana» (en anglès). Journal of Insect Physiology, 26, 8, 01-01-1980, pàg. 499–504. DOI: 10.1016/0022-1910(80)90123-7. ISSN: 0022-1910.
# La profecia de les granotes

La profecia de les granotes (títol original: La prophétie des grenouilles) és una pel·lícula francesa dirigida per Jacques-Rémy Girerd el 2003. Ha estat doblada al català.

## Argument

Les granotes han profetitzat l'arribada d'un nou diluvi universal que, com en temps de Noè tindrà lloc durant 40 dies i 40 nits. Per evitar el desastre, dos adults i dos nens improvisen una espècie d'arca en un graner, on acullen tots els animals de la seva granja i d'un zoo proper. No obstant això, un detall se'ls escapa, ja que per alimentar-se només compten amb 28 tones de patates. Els animals herbívors es conformen i els porquets omplen feliços les seves panxes, però els animals carnívors, sobretot un de molt cruel, intentaran constantment clavar les dents a algun dels seus companys, problema amb el qual els nens hauran d'enfrontar-se per evitar l'extinció de les espècies.

## Veus

* Michel Piccoli: Ferdinand
* Anouk Grinberg: La tortuga
* Annie Girardot: L'elefanta
* Romain Ampolla: El llop
* Raquel Esteve Mora: Granota
* Patrick Eveno: Bernard el gat
* Michel Galabru: L'elefant
* Coline Girerd: Lili
* Manuela Gourary: Louise Lamotte
* Véronique Groux de Miéri: Granota
* Roseline Guinet: Granota
* Kevin Hervé: Tom
* Jacques Higelin: El lleó
* Jacques Kessler: Veu del temps/El conill
* Georgia Lachat: La cabra/Granota
* Pierre-François Martin-Laval: La girafa
* Laurentine Milebo: Juliette
* Françoise Monneret: La gata/Granota
* Gilles Morel: Els cocodrils/El cavall
* Jacques Ramade: Els porcs
* Luis Rego: René Lamotte
* Liliane Rovère: La granota degana
* Line Wible: La vaca/Granota
* Jean-Pierre Yvars: El tigre

## Crítica

"Ritme una miqueta pesat (...) el nucli dur de la història no encaixa massa bé amb els destinataris de la pel·lícula: les criatures de no més de set o vuit anys"

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > La profecia de les granotes». [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ AlloCine. «La prophétie des grenouilles». [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ Ocaña, Javier «La prophétie des grenouilles». El País.
# B2 (classificació)

B2 és una classificació paralímpica per a esportistes amb deficiències visuals, és a dir, persones sense el sentit de la vista. Aquesta classificació es fa servir en el futbol a cinc per a cecs. En equitació, el grau 4 és equivalent a B2. La classificació comparable en la canoa adaptada és LTA-B2. Aquesta classificació també s'ha emprat en atletisme, i esquí.
La Federació Internacional d'Esports per a Cecs (International Blind Sports Association en anglès) s'encarrega d'aquesta classificació, i la defineix com l'"habilitat per reconèixer la forma d'una mà amb una agudesa visual de 2/60 i/o camp visual de menys de 5 graus." El Comitè Paralímpic Canadenc defineix aquesta classificació com "fins a aproximadament 3-5% de visió funcional."

## Referències

* 1 2 «A-Z of Paralympic classification».
* ↑ «Equestrian».
* ↑ Austràlia: Rowing Austràlia. 2012.
* ↑ Against the odds: New Zealand Paralympians.
* ↑ Against the odds: New Zealand Paralympians.
* ↑ «IBSA Medical Classification». Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine.
* ↑ «Winter Sport Classification».
Viccionari
# Festa Major del Turó de la Peira

La Festa Major del Turó de la Peira se celebra a mitjans del mes de juny, dies abans de la Nit de Sant Joan, al barri dEl Turó de la Peira, al districte de Nou Barris de Barcelona. S'hi fan actes i celebracions per a tots els públics. Durant un cap de setmana llarg s'hi acumulen un bon gruix d'activitats, com ara àpats populars, torneigs esportius, una cantada d'havaneres, concerts i balls de festa major, espectacles d'animació infantil o cinema a la fresca.

## Actes destacats

* Cantada d'havaneres. Les havaneres i el rom cremat acaparen la vetllada més esperada de la festa major, en què un grup musical interpreta –sovint amb l'acompanyament del públic– les havaneres i les cançons de taverna més populars.

## Referències

* 1 2 «Festa Major del Turó de la Peira». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Palau Carignano

El Palau Carignano (Palazzo Carignano en italià, Palass Carignan en piemontès) és un edifici històric al centre de Torí, Itàlia, que acull el Museu del Risorgimento. Era una residència privada dels prínceps de Carignano, d'aquí rep el nom. La seva façana arrodonida és diferent de les altres façanes de la mateixa estructura. Es troba a la Via Accademia delle Scienze. El 2016 va rebre 23.119 visitants. Va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco.

## Història

La construcció del Palau Carignano va ser ordenada pel príncep Manuel Filibert, fill de Thomas Francis, príncep de Carignano i la seva esposa francesa Marie de Bourbon. El príncep va encarregar a l'arquitecte Guarino Guarini que dissenyés una residència adequada per a la seva llar i la dels seus fills de la casa regnant de Savoia.
Guarini va dissenyar l'estructura en forma d'una plaça, amb una façana recta i continguda a l'est i una façana el·líptica a l'oest. Guarini També va afegir un patí al centre del palau. La construcció va començar el 1679, quan el Príncep tenia 51 anys.
Les decoracions sobre les finestres de la planta noble recorden la campanya de la família Carignano amb el regiment Carignano-Salières Regiment contra els Iroquesos el 1667. L'interior sempre ha estat descrit com sumptuosa i té esplèndids frescs i decoracions d'estuc.
Entre els frescs n'hi ha alguns de Stefano Legnani, anomenat il Legnanino. L'escala principal és decorada amb bustos de Pietro Somazzi.
L'edifici, construït amb maó en un estil barroc típic, té una façana principal el·líptica. Aquesta façana representa l'únic exemple de l'arquitectura cívica que fa ús del ritme ondulat 'còncau – convex – còncau' establert per Francesco Borromini en l'església de S. Carlo alle Quattro Fontane a Roma.
El Palau va ser on va néixer Maria Teresa, Princesa de Lamballe el 1749 – confident de Maria Antonieta i per qui va morir el 1792. Carles Manuel, Príncep de Carignano hi va néixer el 1770. També va ser on va néixer el primer Rei d'Itàlia, Víctor Manuel II el 1820.
De 1848 a 1861 el palau va ser utilitzat com la Cambra dels Diputats del Parlament Subalpí. El 1861, amb la creació del parlament del nou Regne unificat d'Itàlia, el Palau ja no va acollir més la Cambra dels Diputats.

## Referències

* ↑ «Palass Carignan» (en anglès). [Consulta: 23 octubre 2019].
* ↑ «MIBACT 2016».
* ↑ «Residences of the Royal House of Savoy». UNESCO Culture Sector.
* ↑ Roberto Dinucci, Guida di Torino, p. 107
* ↑ Roberto Dinucci, Guida di Torino, p. 108
# Pere d'Aragó

Pere d'Aragó és el nom dels següents personatges:
* Pere I d'Aragó i Pamplona, el d'Osca (1069 - Vall d'Aran, 1104), rei d'Aragó i Pamplona (1094-1104), comte de Ribagorça i Sobrarb (1085-1104)
* Pere II d'Aragó, el Catòlic (1177 /1178 - Muret, Comtat de Tolosa, 1213)
* Pere III d'Aragó, el Gran (València, Regne de València, 1240 - Vilafranca del Penedès, Principat de Catalunya, 1285), comte de Barcelona, rei d'Aragó i rei de València (1276-1285) i rei de Sicília (1282-1285)
* Pere IV d'Aragó, el Cerimoniós (Balaguer, Comtat d'Urgell, 1319 - Barcelona, Principat de Catalunya, 1387), comte de Barcelona, rei d'Aragó, rei de València i de Sardenya (1336-1387)
* Pere V d'Aragó, el Conestable de Portugal (?, Regne de Portugal, 1429 - Granollers, Principat de Catalunya, 1466), rei d'Aragó i comte de Barcelona (1464-66)
* Pere d'Aragó i d'Alburquerque (1405 - Nàpols, 1438) fou Infant d'Aragó i virrei de Sicília, duc de Noto, senyor de Terrassa, Vilagrassa
* Pere d'Aragó i d'Anjou (Barcelona, 1305 - Pisa, 1381), infant d'Aragó, comte de Ribagorça (1322-81), comte d'Empúries (1325- 41), comte de les muntanyes de Prades (1341-81), senyor de la baronia d'Entença (1341-81) i senyor de Gandia (1323-59)
* Pere d'Aragó i Aragó o Pere III d'Empúries (? - 1401), comte d'Empúries (1401)
* Pere Antoni d'Aragó-Cardona-Córdoba i Fernández de Córdoba (Lucena, 1611 - Madrid, 1690), aristòcrata, polític i militar espanyol
* Pere d'Aragó i de Comenge o Pere II d'Urgell (1340 - Balaguer, 1408), comte d'Urgell i vescomte d'Àger, baró d'Entença, d'Antillón i d'Alcolea de Cinca
* Pere d'Aragó i de Sicília (1275 - Tordehumos, 1296), infant d'Aragó i lloctinent de Catalunya (1285-1296)
# La professora de piano

La professora de piano (títol original, Lara) és una pel·lícula dramàtica alemanya del 2019 dirigida per Jan-Ole Gerster. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

La pel·lícula se centra al voltant de la Lara, una severa funcionària que es dedica a la carrera del seu fill pianista virtuós, en Viktor, mentre abandona les seves pròpies activitats creatives.

## Repartiment

* Corinna Harfouch - Lara Jenkins
* Tom Schilling - Viktor Jenkins
* Rainer Bock - Paul Jenkins
* Volkmar Kleinert - Prof. Reinhoffer
* André Jung - Sr. Czerny
* Gudrun Ritter - mare de la Lara

## Referències

* ↑ Sterneborg, Anke «'Lara' : Die bemitleidenswerte Niedertracht einer Frau» (en german). Die Zeit, 06-11-2019 [Consulta: 20 gener 2020].
* ↑ Debruge, Peter «Film Review: 'Lara'». Variety, 30-06-2019 [Consulta: 20 gener 2020].
* ↑ «La professora de piano». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 maig 2023].
# B92

B92 és una emissora de ràdio sèrbia que emet des de Belgrad. L'emissora va ser fundada el 1989, i a partir de l'any 2000 disposà també d'un canal de televisió. B92 va ser un dels pocs mitjans de comunicació que difonia informacions independents durant els governs de Slobodan Milošević, i va rebre represàlies per aquest motiu.

## Enllaços externs

* Web oficial de B92

## Referències

* ↑ La policia serbia clausura les emissions de B92 per Internet, Vilaweb, 3 de març 2004 (data d'accés: 13-02-09).
Viccionari