OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El decàleg del valencià

El decàleg del valencià va ser la falla plantada a la Plaça de l'Ajuntament en 2014. L'artista va ser Manolo Garcia, i la figura central va ser una reproducció del Moisès de Miquel Àngel de 21 metres d'alçada. Al peu del cadafal, que feia 12 metres quadrats de superfície, hi havia deu manaments per als valencians. El seu pressupost va ser de 170.000 euros. Com tots els remats de l'artista, la figura de Moisès estava fet de vareta descoberta.

## El cadafal

Als peus del Moisès, hi havia dels Deu Manaments del valencià, una col·lecció d'escenes crítiques amb la societat, sent la primera vegada en molts anys que en la Falla municipal s'hi veien. Tanmateix, aquelles escenes crítiques van quedar ocultades, ja que el consistori va decidir col·locar les tanques de seguretat molt allunyades del cadafal, fent impossible que es pogueren llegir els cartells explicatius, imprescindibles per a interpretar les figures. Des de l'Ajuntament es va al·ludir als efectes de llum com la causant de la distància entre el públic i el cadafal, ja que cada nit es realitzaven espectacles de llum i la maquinària es va situar a prop de la falla. Tanmateix, altres anys també s'hi van incloure efectes semblants i això no va provocar que el cadafal quedara inaccessible.
Entre les escenes que es van poder vore amb dificultat hi havia crítiques als bancs, a la pujada de l'IVA o a la desocupació.

## Referències

* ↑ «Un gran Moisés presidirá la falla municipal de 2014». Levante-EMV, 11-04-2014.
* 1 2 3 4 5 6 «Una falla fallida». Malalt de Falles, 14-04-2014. Arxivat de l'original el 2015-06-27. [Consulta: 15 març 2015].

## Enllaços externs

* Especial de falles de RTVE, amb la cremà del cadafal.
# El segrest de Michel Houellebecq

El segrest de Michel Houellebecq (francès: L'enlèvement de Michel Houellebecq) és una pel·lícula de comèdia dramàtica francesa del 2014 dirigida per Guillaume Nicloux, protagonitzada per Michel Houellebecq, Mathieu Nicourt, Maxime Lefrançois i Luc Schwarz. Explica la història de com l'escriptor francès és segrestat per tres homes durant una gira promocional el 2011. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va inspirar en un rumor que va passar mentre Houellebecq promocionava la seva novel·la El mapa i el territori. Durant un temps, semblava que no donava senyals de vida, fet que va fer despertar especulacions als diaris francesos que havia estat segrestat. En realitat només va tenir problemes amb la seva connexió a Internet. La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Berlín de 2014, on va actuar a la secció Fòrum. La pel·lícula és una producció de Les Films du Worso, Chic Films i ARTE France.
La pel·lícula de Nicloux Thalasso (2019) també és protagonitzada per Houellebecq en el paper d'ell mateix i s'ha descrit com una continuació d'El segrest de Michel Houellebecq.

## Referències

* ↑ «El segrest de Michel Houellebecq». Goita què fan, ara!. [Consulta: 14 novembre 2023].
* ↑ «Anecdotes du film L'Enlèvement de Michel Houellebecq» (en french). AlloCiné. [Consulta: 17 agost 2014].
* ↑ «L'enlèvement de Michel Houellebecq». berlinale.de. Berlin International Film Festival. [Consulta: 17 agost 2014].
* ↑ Romney, Jonathan. «The Kidnapping Of Michel Houellebecq». Screen Daily, 07-02-2014.
* ↑ Mintzer, Jordan «'Thalasso': Film Review». , 20-09-2020.
# Arthur Laffer

Arthur Laffer (Youngstown, Ohio, 14 d'agost de 1940) és un economista nord-americà que va servir com a assessor del consell de política econòmica del govern del president Ronald Reagan. És mundialment conegut pel seu desenvolupament de la Corba de Laffer, la qual postula que existeix una taxa impositiva capaç de maximitzar la recaptació del fisc però que si un govern s'excedeix d'aquesta taxa, acabarà recaptant menys.
Laffer va ser un conseller econòmic de la campanya presidencial de Donald Trump de 2016. El 19 de juny de 2019, Trump va atorgar a Laffer la Medalla Presidencial de la Llibertat.

## Edat primerenca i educació

Laffer va néixer a Youngstown, Ohio, fill de Marian Amelia "Molly" (née Betz), mestressa de casa i política, i William Gillespie Laffer, president de la Corporació Clevite. Va ser criat a l'àrea de Cleveland, Ohio. És presbiterià, i es va graduar de l'escola secundària Hawken School de Cleveland el 1958. Laffer va obtenir una B.A. en Economia de la Universitat Yale (1962) i un M.B.A. (1965) i un Ph.D. en Economia (1971) de la Universitat Stanford.

## Referències

* ↑ «Arthur Laffer - Biography» (en anglès). [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «La curva de Laffer: cómo una teoría escrita en una servilleta se convirtió en la guía para la política fiscal de Donald Trump en Estados Unidos» (en castellà). BBC Mundo, 08-05-2017. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «How Trump gets his fake news» (en anglès). POLITICO, 15-05-2017. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Rallo, Juan Ramón. «Una medalla para la curva de Laffer» (en castellà), 03-06-2019. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Koba, Mark. «The Laffer Curve: CNBC Explains» (en anglès). CNBC, 22-09-2011. [Consulta: 11 desembre 2020].
# Antonio Pigafetta

Antonio Pigafetta o de Pigafetta (Vicenza, ca. 1491 - Vicenza, ca. 1531) va ser un explorador, geògraf i cronista italià que va acompanyar Fernão de Magalhães en la seva circumnavegació del món. La seva crònica dels fets és la font principal d'informació sobre el viatge, i el primer document disponible a Europa sobre l'idioma filipí. Pigafetta va ser un dels 18 exploradors, d'entre uns 260 de la tripulació inicial, que van sobreviure al viatge de Magalhaes.

## Biografia

Pigafetta pertanyia a una rica família de Vicenza; des de la seva joventut va estudiar astronomia, geografia i cartografia. Va prestar serveis a bord d'una galera de l'orde de Rodes al començament del segle xvi. Cap a 1519, va acompanyar el nunci papal, Chieregati, a Molins de Rei, on va ser presentat a l'emperador Carles I. Aquest I li va notificar el projecte de Magalhaes a Barcelona i va aconseguir ser admès a bord com a passatger de pagament, i s'embarcà fins a Màlaga i d'allà per terra fins a Sevilla. Tot i les dificultats inicials amb Magallanes, va aconseguir guanyar la seva confiança i li va servir com a traductor i cartògraf. Durant el viatge, Pigafetta va recopilar nombroses dades sobre la geografia, el clima, la flora, la fauna i els habitants dels llocs recorreguts; el seu minuciós relat va ser un document de gran valor, sobretot pels seus apunts de nàutica i lingüística.
En la batalla en la qual Magallanes va perdre la vida, Pigafetta va ser ferit. No obstant això, va aconseguir refer-se i va formar part dels 17 que van acompanyar Juan Sebastián Elcano a bord de la nau Victòria en el retorn a Espanya. Després de tocar terra a Sanlúcar de Barrameda (Cadis) el setembre de 1522, tres anys després de la seva partida, va recollir les seves experiències en la Relazione del cosí viaggio intorno al mondo, composta en italià, que va ser publicada a Venècia el 1536. L'original no es conserva. D'aquesta obra, s'edità a París un resum en francès, sense data, encarregat per Mª Lluïsa de Saboya i, posteriorment, es publicarà a Venècia el 1536 sota el títol Il viaggio fatto dagli Spagnoli atorno al mondo, afegint-hi més textos del viatge. La narració de Pigafetta també està copiada en francès en tres manuscrits, dos d'aquests a la Biblioteca Nacional de París i un tercer a la Universitat Yale, que es considera el més complet d'aquests tres. Al Museu Marítim de Barcelona, s'exposa un facsímil d'aquest últim editat el 1969.
Pigafetta va tornar a Itàlia després del viatge i no va tornar a embarcar. Es va morir al seu país natal el 1531.

## Referències

* ↑ «Antonio Pigafetta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Atlas de los exploradores españoles», 2009. [Consulta: 1r desembre 2018].

## Vegeu també

* Tractat de navegació de Pigafetta

## Enllaços externs

* Text de la Relazione, en italià Arxivat 2006-03-19 a Wayback Machine..
* Relazione del cosí Viaggio intorno al Mondo Arxivat 2010-01-11 a Wayback Machine..
# Audiojoc

Un audiojoc és un joc electrònic que es practica en un aparell tal com un ordinador personal. És similar a un videojoc excepte que l'únic sistema de realimentació és auditiu en lloc de visual. Els audiojocs originalment van començar com a jocs accessibles per als cecs i van ser desenvolupats principalment per programadors aficionats i amb discapacitat visual. Però l'interès pels audiojocs va en augment per part d'artistes del so, investigadors d'accessibilitat als jocs, desenvolupadors de jocs per a dispositius mòbils i jugadors de vídeo. La majoria dels audiojocs funcionen en ordinadors personals, encara que existeixen alguns audiojocs per a dispositius portàtils i consoles de videojocs. Els audiojocs comprenen la mateixa varietat de gèneres que els videojocs com ara videojocs d'aventures, de curses, etc.

## Referències

* ↑ Damoulakis, Ari «A Blind Man's Take on Interactive Fiction». SPAG, 29-07-2008, p. 7–9.

## Enllaços externs

* Game Accessibility Project, pàgina web del projecte Gameaccessibility.
* PCS Accessible Game developers List. Llista de jocs per a discapacitats visuals.
* AudioGames.net, pàgina web de la comunitat d'audiojugadors.
* Accessible Gaming Rending Independence Possible (AGRIP). Audio Quake - un projecte per adaptar Quake a discapacitats.
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1908 - salt d'alçada aturat masculí

Els salt d'alçada aturat masculí va ser una de les sis proves de salts que es disputaren durant els Jocs Olímpics de Londres de 1908. La prova es va disputar el 23 de juliol de 1908 amb la participació de 23 atletes procedents d'onze nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Ray Ewry (USA) | John Biller (USA) Konstandinos Tsiklitiras (GRE) | |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1908.
| Rècord del Món | ? | ? | ? | ? |
| Rècord Olímpic | 1.655 | Ray Ewry | París (FRA) | 16 de juliol de 1900 |

## Resultats

| Posició | Atleta | Alçada |
| 1 | Ray Ewry (USA) | 1.57 metres |
| 2 | John Biller (USA) | 1.55 metres |
| 2 | Konstandinos Tsiklitiras (Grècia) | 1.55 metres |
| 4 | Frank Holmes (USA) | 1.52 metres |
| 5 | Platt Adams (USA) | 1.47 metres |
| 5 | Géo André (FRA) | 1.47 metres |
| 5 | Alfred Motté (FRA) | 1.47 metres |
| 8 | Wilhelm Blystad (NOR) | 1.42 metres |
| 8 | Léon Dupont (BEL) | 1.42 metres |
| 8 | Walter Henderson (GBR) | 1.42 metres |
| 8 | Frank Irons (USA) | 1.42 metres |
| 8 | Svend Langkjær (DEN) | 1.42 metres |
| 8 | Arthur Mallwitz (GER) | 1.42 metres |
| 14 | Allan Bengtsson (SWE) | 1.40 metres |
| 14 | Karl Fryksdahl (SWE) | 1.40 metres |
| 16 | Martin Sheridan (USA) | 1.37 metres |
| 17 | Lancelot Stafford (GBR) | 1.32 metres |
| 17 | Ludwig Uettwiller (GER) | 1.32 metres |
| 19-23 | George Barber (CAN) | Desconegut |
| 19-23 | Alfred Flaxman (GBR) | Desconegut |
| 19-23 | Ernest Hutcheon (ANZ) | Desconegut |
| 19-23 | Henri Jardin (FRA) | Desconegut |
| 19-23 | Lawson Robertson (USA) | Desconegut |

## Referències

* Cook, Theodore Andrea. The Fourth Olympiad, Being the Official Report. Londres: British Olympic Association, 1908.
* De Wael, Herman. «Athletics 1908». Herman's Full Olympians, 2001. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2006. [Consulta: 15 juliol 2006].
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2015. [Consulta: 15 juliol 2006].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 - 10 km marxa masculina

Els 10 km marxa masculina van ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912. Va ser la segona vegada que es disputava una prova de marxa, després de la seva estrena en els anteriors Jocs amb les 10 milles i els 3.500 metres marxa. En aquesta edició dels Jocs els 10 km va ser l'única prova de marxa. La prova es va disputar el dilluns 8 i dijous 11 de juliol de 1912 i hi van prendre part 22 atletes de 12 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| George Goulding (CAN) | Ernest Webb (GBR) | Fernando Altimani (ITA) |

## Resultats
### Semifinals

Les dues semifinals es van disputar el dilluns 8 de juliol de 1912. Els cinc primers de cada semifinal passaven a la final.
Semifinal 1
| Posició | Atleta | Temps | Qual. |
| 1 | George Goulding (CAN) | 47:14.5 | QF |
| 2 | Ernest Webb (GBR) | 47:25.4 | QF |
| 3 | Aage Rasmussen (DEN) | 48:15.8 | QF |
| 4 | Fernando Altimani (ITA) | 48:54.2 | QF |
| 5 | William Palmer (GBR) | 51:21.0 | QF |
| 6 | Samuel Schwartz (USA) | 53:30.8 | |
| 7 | Edward Renz (USA) | 53:30.8 | |
| — | Kaarel Lukk (RUS) | No finalitza | |
| — | Rudolf Richter (BOH) | No finalitza | |
| — | Eduard Hermann (RUS) | Desqualificat | |
Semifinal 2
| Posició | Atleta | Temps | Qual. |
| 1 | William Yates (GBR) | 49:43.6 | QF |
| 2 | Arthur St. Norman (RSA) | 50:17.9 | QF |
| 3 | Thomas Dumbill (GBR) | 50:57.6 | QF |
| 4 | Vilhelm Gylche (DEN) | 51:13.8 | QF |
| 5 | Frederick Kaiser (USA) | 51:31.8 | QF |
| 6 | Alfred Voellmeke (USA) | 52:29.0 | |
| 7 | Rolando Salinas (CHI) | 55:02.0 | |
| 8 | Henrik Ripszám (HUN) | 55:20.6 | |
| 9 | Aleksis Aide (RUS) | 59:24.4 | |
| — | István Drubina (HUN) | No finalitza | |
| — | Robert Bridge (GBR) | Desqualificat | |
| — | William Murray (ANZ) | Desqualificat | |
| — | Niels Petersen (DEN) | Desqualificat | |

### Final

La final es va disputar el dijous 11 de juliol de 1912.
| Posició | Atleta | Temps |
| 1 | George Goulding (CAN) | 46:28.4 |
| 2 | Ernest Webb (GBR) | 46:50.4 |
| 3 | Fernando Altimani (ITA) | 47:37.6 |
| 4 | Aage Rasmussen (DEN) | 48:00.0 |
| — | Vilhelm Gylche (DEN) | No finalitza |
| — | Frederick Kaiser (USA) | No finalitza |
| — | William Palmer (GBR) | No finalitza |
| — | Thomas Dumbill (GBR) | Desqualificat |
| — | Arthur St. Norman (RSA) | Desqualificat |
| — | William Yates (GBR) | Desqualificat |

## Referències

* ↑ «Athletics at the 1912 Stockholm Summer Games: Men's 10 kilometres Walk Round One». Sports Reference. Arxivat de l'original el 24 d'octubre 2012. [Consulta: 26 juny 2016].

## Bibliografia

* Bergvall, Erik (ed.). Adams-Ray, Edward (trans.).. The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Estocolm: Wahlström & Widstrand, 1913.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2015. [Consulta: 3 gener 2007].
# Druento

Druento és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 12 quilòmetres al nord-oest de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 8.863 habitants.
Druento limita amb els següents municipis: Fiano, La Cassa, Pianezza, Robassomero, Venaria Reale, Collegno i San Gillio.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 12 abril 2020].
# Eleccions regionals de Sicília de 1955

Les eleccions regionals per a renovar l'Assemblea Regional de Sicília se celebraren el 5 de juny de 1955. La participació fou del 86,9%.
← Eleccions regionals de Sicília, 1955 → :
| Partits | vots | % | escons |
| Partit Democràtic Cristià | 897.397 | 38,6% | 39 |
| Partit Comunista Italià (PCI) | 482.793 | 20,8% | 20 |
| PNM-PMP | 295.745 | 12,7% | 8 |
| Partit Socialista Italià (PSI) | 225.720 | 9,7% | 10 |
| Moviment Social Italià (MSI) | 222.419 | 9,6% | 8 |
| Partit Liberal Italià (PLI) | 91.980 | 4,0% | 3 |
| Aliançza Democràtica Socialista Republicana | 60.212 | 2,6% | 2 |
| Partit Socialista Democràtic Italià (PSDI) | 12.139 | 0,5% | - |
| altres | 37.627 | 1,5% | - |
| Total | 2.326.032 | 100,00 | 90 |
Fonts: Ministeri del l'Interior, ISTAT i Assemblea Regional Siciliana
# Atwood (cràter)

Atwood és un petit cràter d'impacte lunar que es troba a la Mare Fecunditatis, al nord-oest del cràter prominent Langrenus. Integra una formació de triple cràter amb Naonobu unit a la vora del nord i Bilharz prop del bord oest. Els tres eren cràters satèl·lit de Langrenus abans de ser canviats el nom per la UAI (Atwood va ser designat anteriorment Langrenus K).
Atwood es troba prop de la vora de les rampes exteriors de Langrenus, les ejeccions formen relleixos baixos units al bord sud de Atwood. A l'interior del cràter es troba un pic central baix unit a una línia de cresta que arriba fins al seu bord nord.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Atwood (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 2 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 2 juliol 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Atwood» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-10-18. [Consulta: 2 juliol 2018].
# Atwood (Colorado)

Atwood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 195 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Atwood tenia 195 habitants, 72 habitatges, i 58 famílies. La densitat de població era de 21,3 habitants per km².
Dels 72 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,9% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 19,4% no eren unitats familiars. En el 19,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 3,6% entre 18 i 24, un 23,6% entre 25 i 44, un 31,3% de 45 a 60 i un 11,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.091 $ i la renda mediana per família de 44.205 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.375 $ mentre que les dones 29.250 $. La renda per capita de la població era de 21.772 $. Entorn del 7% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Atwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Atwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Eleccions legislatives albaneses de 1996

Les eleccions legislatives albaneses de 1996 se celebraren el 26 de maig de 1996 per a renovar els 140 diputats de l'Assemblea de la República d'Albània. El Partit Democràtic d'Albània va assolir una majoria aclaparadora i el seu cap Alexander Meksi fou confirmat com a primer ministre d'Albània. Tanmateix, la forta inestabilitat política va provocar al cap d'un any enfrontaments civils armats, una forta onada d'emigrants albanesos cap a Albània i la convocatòria de noves eleccions.
Eleccions i referèndums a Albània :
# Aulòs

Aulòs (francès Aulos) és un antic municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja. El 1r de gener de 2019 va fusionar amb Sinsat i forma el municipi nou d'Aulòs-Sinsat.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
* ↑ Mauchet, Chantal. «Arrêté préfectoral portant création de la commune nouvelle d’Aulos-Sinsat» (en francès). Prefectura de l'Arieja, 27-09-2018. [Consulta: 17 novembre 2023].
# Aumale

«Aumale» té aquests significats:
* Comtat i Ducat d'Aumâle
* Aumale (Sena Marítim), municipi de França situat a l'Alta Normandia
* Batalla d'Aumale
# Ausiàs March i el príncep de Viana

Ausias March i el príncep de Viana és una pintura sobre tela feta per Agustí Rigalt Cortiella, fill de Lluís Rigalt, el 1852 i que es troba conservada actualment a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 1279 d'ençà que va ingressar el 26 d'octubre de 1884, provinent la col·lecció privada de Víctor Balaguer i Cirera. En la primera edició del Butlletí de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, hi apareix el nom d'Agustí Rigalt en la llista d'alguns autors moderns dels quals s'exposava alguna obra gràcies a la donació de Víctor Balaguer.

## Descripció

Escena en l'interior d'una estança amb llibres al fons, i dues figures en primer pla. A la dreta, una figura masculina asseguda en un tron decorat amb l'escut de les quatre barres de Catalunya i una figura dreta llegint que subjecta un paper a les seves mans. El personatge dret representa el poeta Ausiàs March llegint els seus poemes al príncep de Viana. Ambientat dintre d'un "estudiolo" i decorat amb el gust característic dels humanistes del primer Renaixement, Rigalt ens mostra una escena de tradició romàntica neomedieval. En un moment en què Víctor Balaguer amb altres intel·lectuals aconsegueix restaurar els jocs florals, aquest quadre tenia una forta càrrega simbòlica per a tots els que promovien la Renaixença catalana.

## Inscripció

Al quadre es pot llegir la inscripció Agustí Rigalt.

## Referències

* ↑ «Ausiàs March i el príncep de Viana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Boletín de la Biblioteca-Museo Balaguer. 1a época, no. 01, 26 oct. 1884, pàg. 6.
* ↑ Universidad de Barcelona; Santiago Alcolea; Joaquim Garriga i Riera; Isabel Coll i Mirabent. Pintures de la Universitat de Barcelona: catàleg. Edicions Universitat Barcelona, 1980, p. 44–. ISBN 978-84-85257-21-8 [Consulta: 29 novembre 2011].
* ↑ Antònia Montmany (comp.); Teresa Coso (comp.); Francesc Fontbona (dir.). Repertori de catàlegs d'exposicions col·lectives d'art a Catalunya (fins a l'any 1938). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 385–. ISBN 978-84-7283-661-7 [Consulta: 29 novembre 2011].

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001a ed.. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.
* «El Museu en els seus orígens. Quina col·lecció tenia Balaguer abans d'obrir el museu?». Mireia Rosich Salvó. [Consulta: 29 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Web oficial del museu.