OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Benó de Meissen

* Per a altres significats, vegeu «Benó de Metz».
Benó de Meissen, en llatí Benno (Saxònia, 1010 - Meissen, 16 de juny de 1106) fou un monjo alemany, Bisbe de Meissen. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Benó havia nascut en una família noble de Saxònia cap al començament del segle xi. En 1028 es feu monjo i en 1040 fou ordenat sacerdot; el 1062 apareix citat com a capellà de Goslar i en 1066 fou nomenat bisbe de Meissen per l'emperador Enric IV del Sacre Imperi Romanogermànic.
Durant la guerra entre els saxons i l'emperador, Benó donà suport als seus compatriotes, tot i no prendre part activa en el conflicte. Així i tot, els soldats imperials envaïren Meissen i la saquejaren, empresonant el bisbe. Obtingué la llibertat en 1078, fent jurament de fidelitat a Enric IV. Donà suport, però, al rebel Rodolf de Suàbia i, en 1085, al papa Gregori VII (1073-1085) en la Querella de les investidures. Enric IV, llavors, el feu destituir a la Dieta de Magúncia i el substituí a la seu per Fèlix, el mateix 1085. Segons la llegenda, en marxar de Meissen, Benó llençà les claus de la catedral al riu Elba; quan, anys després, va tornar, en anar a menjar un peix comprat al mercat, hi trobà les claus i les recuperà.
A la mort del papa, Benó anà a Itàlia i prestà obediència a Guibert, proclamat antipapa Climent III amb el suport d'Enric IV, recuperant així el bisbat. En 1097, però, reconegué el papa Urbà II com a legítim.
Probablement morí cap al 1106 o 1107. Va treballar molt per a la seva diòcesi, on va reformar la disciplina eclesiàstica segons el model d'Hildebrand, i la feu pròspera materialment.

## Veneració

El 1285, el seu cos fou col·locat en una urna en l'altar de la catedral de Meissen, i començaren a atribuir-se-li miracles. Els canonges de Meissen i Jordi, duc de Saxònia, començaren una campanya per a la canonització de Benó al final del segle XV: això donaria prestigi al capítol i, per al duc, serviria de model per a la seva desitjada reforma de l'Església. Fou canonitzat en 1523 per Adrià VI. La cerimònia d'exhumació de les relíquies donà perquè Martí Luter escrigués un pamflet contrari al culte als sants, que fou contestat per un altre de Hyeronimus Emser.
Quan el protestantisme s'imposà a Saxònia, la tomba de Benó fou destruïda en 1539. El bisbe Joan VIII en salvà les relíquies i les portà al seu castell de Stolp, d'on passaren a Wurzen i, finalment a la Frauenkirche, la catedral de Múnic, on es troben avui dia, juntament amb altres relíquies del sant, com el seu bàcul i la capa pluvial.
Fou proclamat patró de Múnic i, més tard, de la diòcesi de Dresden-Meissen. És patró dels pescadors.

## Enllaços externs

* Santi, beati e testimoni. "San Bennone (Benno) di Meissen".
# Barquillita

La barquillita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de la localitat on va ser descoberta, Barquilla, a Salamanca.

## Característiques

La barquillita és un sulfur de coure, cadmi i germani, de fórmula química Cu₂CdGeS₄. Cristal·litza en el sistema tetragonal, fent cristalls aplanats que formen aqregats en forma de rossetes. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4 a 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la barquillita pertany a «02.KA: Sulfarsenats i sulfantimonats, amb (As, Sb)S₄ tetraedre» juntament amb els següents minerals: enargita, petrukita, briartita, famatinita, luzonita, permingeatita i fangita.

## Formació i jaciments

És un mineral molt rar, que es troba en filons hidrotermals de Sn–Ge–Cd–Cu–Fe. Sol trobar-se associada a altres minerals com: tetraedrita, greenockita, calcopirita, bornita, mawsonita, estannita, estannoidita, mohita o digenita. Només se n'ha trobat a la mina Fuentes Villanas, al dipòsit Sn-Ge-Cd-Cu-Fe de Barquilla, Salamanca (Castella i Lleó, Espanya).

## Referències

* ↑ «Barquillite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 novembre 2015].
* ↑ «Barquillite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 15 novembre 2015].
# Bel·lona

En la mitologia romana, Bel·lona (llatí Bellona) és la deessa de la guerra, equivalent a la grega Enio. És filla de Forcis i Ceto i companya o esposa d'Ares. El seu nom deriva de la paraula llatina bellum ('guerra'), i està directament relacionada amb la paraula moderna "bel·ligerant" (literalment 'que està en guerra'). En l'art se la representa conduint un carro, amb casc i una torxa, una espasa o una llança a la mà. Apareix en la coneguda escultura anomenada Départ des volontaires de 1792, comunament anomenada La Marsellesa, de François Rude.
Es creu que era un dels déus númens dels romans (sense una mitologia en particular i possiblement d'origen etrusc) o sabí i molts suposen que va ser la deïtat romana original de la guerra, abans que s'adoptes l'Ares grec (en la mitologia romana Mart). Políticament, totes les reunions del Senat sobre les guerres exteriors se celebraven al Templum Bellonae (Temple de Bel·lona) al Collis Capitolinus, fora del pomerium. Aquest temple va ser construït l'any 296 aC per un vot que havia fet Api Claudi Cec l'any 305 aC, i incendiat al 48. La festa de Bel·lona se celebrava el 3 de juny.
Davant de l'entrada del temple hi havia una columna, que s'usava per fer les declaracions simbòliques de guerra, ja que la zona del temple era una representació del país dels enemics, i el pilar era la frontera. La declaració de guerra es feia tirant una llança sobre el pilar. Aquesta cerimònia, quan el territori romà tenia poca extensió, s'havia fet a la frontera real del país enemic. Els sacerdots de Bel·lona eren anomenats Bellonarii, i quan li oferien sacrificis, es ferien els braços o les cames per oferir-li la sang o per beure-se-la ells mateixos, i així inspiraben un entusiasme guerrer. Aquests sacrificis, que després es van suavitzar en un acte simbòlic, tenien lloc el 24 de març, un dia que per això es va anomenar dies sanguinis.

## Referències

* ↑ «Bel·lona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Papini Estaci. Tebaida, V, 155
* ↑ Smith, William (ed.). «Bellona». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ Ovidi. Fastos, VI, 205
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, I, 32
* ↑ Marc Anneu Lucà. La Farsàlia, I, 565
* ↑ Marcial. Epigrammata, XII, 57
# Bel·lerofòntids

Bellerophontidae és una família extinta de mol·luscs Bellerophontoidea especialitzats i globosos; Visqueren al Paleozoic i al principi del Triàsic dins una posició incerta entre els Gastropoda o els Monoplacophora).
Apareixeren al final del Cambrià i continuaren fins al principi del Triàsic.

## Descripció de la conquilla

La conquilla s'assembla a un Nautilus en miniatura, amb grans espirals arrodonides.

## Taxonomia del 2005

Segons Bouchet i Rocroi 2005:
* Mol·luscs del Paleozoic amb incerta posició sistemàtica
** Amb conquilles isostoficament enrotllades (Gastropoda o Monoplacophora)
*** superfamília Bellerophontoidea McCoy, 1852 - Bellerophontoidea és l'única superfamília en aquest tàxon.
**** família Bellerophontidae McCoy, 1852
***** subfamília Bellerophontinae McCoy, 1852 - sinònim: Liljevallospiridae Golikov & Starobogatov, 1889
***** subfamília Bucanopsinae Wahlman, 1992
***** subfamília Cymbulariinae Horný, 1963
***** subfamília Knightitinae Knight, 1956

## Gèneres

* subfamília Bellerophontinae
** gènere Bellerophon Montfort, 1808 - gènere tipus de la subfamília Bellerophontinae
* subfamília Bucanopsinae
** gènere Bucanopsis Ulrich, 1897 - gènere tipus de la subfamília Bucanopsinae
* subfamília Cymbulariinae
** gènere Cymbularia Koken, 1896 - gènere tipus de la subfamília Cymbulariinae
* subfamília Knightitinae
** gènere Knightites Moore, 1941 - gènere tipus de la subfamília Knightitinae
Altres gèneres inclouen:
* Aglaoglypta
* Liljevallospira
* Pharkidonotus
* Prosoptychus
* Ptychobellerophon
* Ptychosphaera

## Referències

* ↑ McCoy F. 1852. A synonpsis of the classification of the British Palaeozoic rocks, with a systematic description of the British Palaeozoic fossils in the Geological Museum of the University of Cambridge with figures of the new and imperfectly known species. Parker & Son, London, 661 pp., 25 plates. Bellerophontidae is at page 307.
* 1 2 Bouchet P. & Rocroi J.-P. (Ed.); Frýda J., Hausdorf B., Ponder W., Valdes A. & Warén A. 2005. Classification and nomenclator of gastropod families. Malacologia: International Journal of Malacology, 47(1-2). ConchBooks: Hackenheim, Germany. ISBN 3-925919-72-4. ISSN 0076-2997. 397 pp. http://www.vliz.be/Vmdcdata/imis2/ref.php?refid=78278

## Bibliografia

* Linsley, R. M. 1978. Locomotion rates and shell form in the gastropoda. Malacologia 17, 193-206
* Moore, R.C., Lalicker, C.G., and Fischer, A. G., (1952), Invertebrate Fossils, McGraw Hill Book Company, New York; 766 pp.
* ----- [no date]. Systematic Paleontology of the Earliest Gastropods (Including Family and Genus Level Stratigraphic Ranges and Synonyms Arxivat 2005-10-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Bellerophontida Arxivat 2005-06-23 a Wayback Machine. - Palaeos
# Benigne del Velai

Benigne del Velai fou bisbe de lo Puèi de Velai (també anomenada Anis, d'Anitium) que va exercir segurament al començament del segle vii. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Res de cert se sap de la seva vida i la data del seu bisbat no es pot fixar amb certesa tot i que hauria estat contemporani de Constanci d'Albi (625-647) i podria haver succeït Aureli del Velai. Segons la tradició va fundar l'hospital de la vila davant la catedral, però aquesta afirmació té poc suport en restes arqueològiques i es dubta fins i tot que l'església de lo Puèi existís al segle vi, ja que la seu del bisbat no es va establir finalment en aquesta vila fins al final del segle ix. Fins llavors, la seu de la diòcesi era a Ruessium, l'actual Saint-Paulien.
Les seves relíquies es conserven a l'església de Saint-Vosy de lo Puèi de Velai. El va succeir sant Agripà.

## Bibliografia

Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).

## Vegeu també

* Aureli, Suacri, Escutari, Armentari i Benigne del Velai
# Benigno Aizpuru Zarandona

Benigno Aizpuru o Aspuru Zarandona (Larrabetzu, Biscaia, 21 de setembre de 1930 - Bilbao, 2 de gener de 2014) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1955 i 1961. Durant la seva carrera esportiva aconseguí 16 victòries destacant 1 etapa a la Volta a Espanya..

## Palmarès

* 1956
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1957
** 1r al Circuito Montañés i vencedor d'una etapa
* 1958
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi de la Bicicleta Eibarresa
* 1960
** 1r al Gran Premi de la Bicicleta Eibarresa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1956. 39è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1957. 23è de la classificació general
* 1958. 10è de la classificació general
* 1959. 27è de la classificació general
* 1960. 8è de la classificació general
* 1961. 50è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1957. Abandona (12a etapa)

## Referències

* ↑ «Décès de Benigno Aspuru» (en francès). La memoire du cyclisme, 24-09-2014. [Consulta: 24 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Palmarès a urtekaria.com
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Boistrudan

Boistrudan (en bretó Koetruzan, en gal·ló Boéz-Trudan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 644 habitants. Limita amb el nord-oest amb Piré-sur-Seiche, al nord-est amb Moulins, al sud-oest amb Essé i al sud-est amb Marcillé-Robert.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 546 | 576 | 505 | 475 | 501 | 494 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Constant Saffray | |
# Behorlegi

Behorlegi (en francès i oficialment Béhorléguy), és un municipi de la Nafarroa Beherea (Baixa Navarra), un dels set territoris que formen Euskal Herria, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Hozta al nord, Donaixti-Ibarre al nord-est, Lekunberri al nord-oest, Altzürükü a l'est i Mendibe al sud.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 160 | 135 | 121 | 112 | 91 | 72 | 72 |
| A partir de 1962, el cens té en compte la població resident definida com a "Population sans doubles comptes" per l'INSEE |||||||
# Bomba de membrana

La bomba de membrana o bomba de diafragma és un tipus de bomba de desplaçament positiu, generalment alternatiu, en la qual l'augment de pressió es realitza per l'embranzida d'unes parets elàstiques —membranes o diafragmes— que varien el volum de la cambra, augmentant-ho i disminuint-ho alternativament. Unes vàlvules de retenció, normalment de boles d'elastòmer, controlen que el moviment del fluid es realitzi de la zona de menor pressió a la de major pressió.
L'acció d'aquestes bombes pot ser:
* Elèctrica, mitjançant un motor elèctric, en aquest cas es diu que és una electrobomba. No obstant això, hi ha altres electrobombes que no són bombes de membrana.
* Pneumàtica, mitjançant aire comprimit, en aquest cas es diu que és una bomba pneumàtica. La majoria de les bombes pneumàtiques són bombes de membrana.
Existeixen bombes pneumàtiques i elèctriques de doble diafragma, les quals funcionen sota el mateix principi que les anteriors, però tenen dues cambres amb un diafragma cadascuna, de manera que quan una membrana disminueix el volum de la seva cambra respectiva, l'altra membrana augmenta el volum de l'altra cambra i viceversa.

## Aplicacions

Ofereixen certs avantatges enfront d'altres tipus de bombes, ja que no posseeixen tancaments mecànics ni empaquetadures que són les principals causes de trencament dels equips de bombament en condicions severes. Aquestes bombes són autocebantes, és a dir, no és necessari omplir la columna d'aspiració de líquid perquè funcionin, per la qual cosa poden ser utilitzades per treure líquid de dipòsits per aspiració encara que la canonada d'aspiració estigui plena d'aire inicialment.
El seu manteniment és senzill i ràpid i amb components fàcils de substituir.
Depenent del rang de temperatures en el qual hagi de treballar la màquina, s'utilitzen uns materials o uns altres per a les membranes. Els materials més utilitzats són neoprè, teflón, poliuretà i altres materials sintètics.
A causa de la resistència a la corrosió d'aquestes bombes i al fet de no ser necessari encebar-les perquè funcionin, aquests equips són molt utilitzats en multitud d'indústries per al moviment de pràcticament qualsevol tipus de líquid com: àcids, derivats del petroli, dissolvents, pintures, vernissos, negres, fangs de depuradora, reactius, concentrats de fruites, xocolata, plantes de procés, indústries químiques, alimentàries, òptiques, galvàniques o de begudes, aigües residuals, mineries, construcció, bucs, indústries ceràmiques, cartoneres, fàbriques de paper o de circuits impresos, etc.

## Referències

* ↑ Electric diaphragm pump Arxivat 2011-10-09 a Wayback Machine.
* ↑ «Mechanical diaphragm pump». Arxivat de l'original el 2005-03-10. [Consulta: 14 abril 2018].
* 1 2 Diaphragm Pump Technology Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine. Air Dimensions, Inc. August 04, 2011.

## Vegeu també

* Bomba (hidràulica)
* Pneumàtica
* Bombes Pneumàtiques

## Enllaços externs

* Exemple gràfic per veure el funcionament animat de l'interior d'una bomba de doble diafragma
* Exemple gràfic per veure el funcionament animat de l'interior d'una bomba de doble diafragma | Enllaci trencat
# Bomba de farina

Una bomba de farina és un recipient fràgil ple de farina pensat per llançar-se contra un cert objectiu per a omplir-lo de farina i causar inconveniències.
Hi ha dos tipus de bombes de farina:
* L'ús relativament innocu de la farina en un recipient fràgil, llançat a una persona o un objecte per produir una taca inconvenient.
* L'explosió de pols perillós que pot ocórrer quan una suspensió d'aire de pols fi orgànic, sovint midó, substància que s'encén.

## Broma o protesta

Farina en un recipient fràgil llançada cap a un objecte o persona com a burla és un mètode clàssic de protesta, juntament amb el llançament d'ous i tomaques madures.
Un exemple a partir de maig de 2004 va ser l'ús de la farina en condons tenyits de color porpra llançats al primer ministre del Regne Unit Tony Blair en la cambra de la Cambra dels Comuns del Regne Unit per manifestants que lluitaven per la millora dels drets d'accés dels seus fills. L'esdeveniment va posar en relleu els pobres mètodes de seguretat emprats en i al voltant de les Cases del Parlament en el moment.
Bombes de farina van veure ús notable durant el polèmica Springbok Tour de 1981 a l'Eden Park a Auckland, Nova Zelanda. En un intent d'interrompre el partit, bombes de farina, juntament amb bengales, pamflets i una pancarta de paracaigudes que deia "Biko" van ser llançades a l'Eden Park des d'un vol de l'avioneta. Un jugador dels New Zealand All Blacks va ser derrocat per una de les bombes de farina.
L'efecte de les bombes de farina s'agreuja per la inclusió dels ous, o contenir un altre líquid, el que fa difícil l'extracció de la barreja resultant.

## Referències

* ↑ NZHistory.net.nz
* ↑ McOnie, James. «Flour-bomber goes back to Eden Park». The New Zealand Herald, 09-07-2006. [Consulta: 30 setembre 2011].
# Bratuspantium

Bratuspantium va ser una ciutat dels Bel·lòvacs.
Juli Cèsar va atacar el 57 aC, durant la Guerra de les Gàl·lies el territori dels suessions i d'allí va passar a territori dels bel·lòvacs, que es van tancar amb tot el que tenien a Bratuspantium. Finalment es van rendir, i llavors Cèsar va anar al territori dels ambians. Bratuspantium era probablement la capital dels bel·lòvacs i seria la moderna Breteil, però una altra identificació feta per Claudi Ptolemeu diu que s'anomenava Caesaromagus i era segons ell la principal ciutat dels bel·lòvacs. Després va ser Beauvais.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bratuspantium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 febrer 2021].
# Bou (pesca)

El bou és la denominació que rep una tècnica de pesca i també la barca que s'hi fa servir. L'art consisteix en dues peces de xarxa llargues, les bandes, que porten cordes amb flotadors a la part superior i ploms a la part inferior perquè l'art quedi obert verticalment. Les bandes van lligades per baix a la boca o gola, d'un sac de fons cec, el cóp. També és de xarxa. La corda superior de la boca és més curta que la inferior perquè així el peix no s'escapi per dalt. Pesquen a una profunditat de 50 m fins a 800 m.
Es calen durant el dia. Les barques amb cinc a nou homes cadascuna, surten a les set del matí i tornen abans de les sis de la tarda. Quan arriben al calador (triat pel patró) deixen anar l'art, subjectats per dos cables molt llargs i resistents que pengen de la barca i van units a les portes, dues planxes, que fan que la xarxa s'obri horitzontalment perquè el peix pugui entrar. Van arrossegant aquesta xarxa pel fons marí, el cóp es va omplint, recollint, tot allò que ocupa la superfície bentònica; la pesca resulta poc selectiva i entren a la gola de la xarxa tota mena d'organismes. Una vegada s'ha acabat el bol, es lleva l'art, es deixa el peix a coberta i els mariners el trien i el posen en caixes. Es desestimen una colla d'organismes sense valor comercial que es llencen per la borda, és la morralla. Solen fer dos o tres bols. S'agafa tota mena de peix i altres animals: gambes, escamarlans, calamars, capellans, polps, llúceres o maires, lluços, raps, bruixes, crancs de sopa...

## Història

L'art del bou és molt probablement d'origen mediterrani: occident d'Itàlia, Catalunya o Occitània. Ja era usat a la primeria del segle xviii a Catalunya, des d'on s'estengué a totes les costes de la península Ibèrica, no solament el procediment de pesca, sinó també el nom, que encara perdura. Durant molts anys, el bou fou durament atacat pels pescadors que no l'empraven, i del 1760 al 1870 les lleis i les ordres que el prohibien i el tornaven a autoritzar se succeïren en els estats espanyol i francès.

## Vegeu també

* Balear (1924)

## Referències

* 1 2 «Bou (pesca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gran Diccionari de la Llengua Catalana, Bou (segon lema)
Viccionari
# Brewster (Kansas)

Brewster és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 285 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brewster tenia 285 habitants, 115 habitatges, i 81 famílies. La densitat de població era de 440,2 habitants per km².
Dels 115 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,1% hi vivien parelles casades, en un 3,5% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 26,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,5% tenia menys de 18 anys, un 3,2% entre 18 i 24, un 22,5% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 23,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.063 $ i la renda mediana per família de 40.139 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.917 $ mentre que les dones 24.375 $. La renda per capita de la població era de 14.562 $. Entorn del 7,4% de les famílies i l'11,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brewster». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brewster». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Buris

Els buris (en llatí Buri) eren un poble germànic esmentat per Tàcit junt amb els marsignes i els gotins, i veïns dels marcomans i cuades. Es pot deduir que vivien al nord-est, d'aquests pobles i s'estenien fins a la regió del Vístula.
Claudi Ptolemeu els inclou dins del grup dels lugions (vàndals), i els considerava uns dels tres principals grups al costat de omans i diduns o duns.
Quan Trajà feia la guerra contra Dàcia, els buris eren els seus aliats. També van ser aliats de Marc Aureli, mentre al mateix temps lluitaven contra els quades. Quan Còmode va fer la pau amb els marcomans i els quades, els buris van ser expressament esmentats com amics de Roma, però aquesta amistat va tenir diverses interrupcions. Tàcit diu que recordaven els sueus.

## Referències

* 1 2 P. C. Tàcit, 1926, p. 152.

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Obres menors: Diàleg dels oradors. Agrícola. Germània. Fundació Bernat Metge, 1926. ISBN 978-84-7225-923-2.
# Boston Children's Hospital

El Boston Children's Hospital (en català: Hospital per nens de Boston) és un hospital infantil que es troba en l'àrea mèdica de Longwood a Boston, Massachusetts, als Estats Units d'Amèrica. El centre mèdic és l'hospital docent de la Universitat Harvard.

## Referències

* ↑ Kaiser, Johanna. "Children's Hospital considering new clinical, parking construction." Boston Globe. 24 d'octubre de 2012. Consultat el 25 d'octubre de 2012.
* ↑ Kowalczyk, Liz. "CHILDREN'S HOSPITAL GETS TOUGH ON COSTS Arxivat 2013-04-11 at Archive.is." Boston Globe. 18 de març de 2000. Consultat el 25 d'octubre de 2012. "The Harvard teaching hospital, consistently ranked the top pediatric center in the country."

## Enllaços externs

* Boston Children's Hospital - Lloc web oficial