OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# (6071) Sakitama

(6071) Sakitama és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides, regió del sistema solar que es troba entre les òrbites de Mart i Júpiter, descobert el 4 de gener de 1992 per Tsutomu Hioki i el també astrònom Shuji Hayakawa des de l'Okutama Observatory, Japó.
Designat provisionalment com 1992 AS1. Va ser anomenat Sakitamaen en homenatge a Sakitama, una regió de la ciutat de Gyoda i de la qual pren el seu nom la prefectura de Saitama, coneguda pels seus túmuls funeraris, construïts amb argila i roques entre els segles IV i VII.
Sakitama està situat a una distància mitjana del Sol de 2,707 ua, i pott allunyar-se fins a 3,007 ua i acostar-se fins a 2,406 ua. La seva excentricitat és 0,110 i la inclinació orbital 11,73 graus. Empra 1.626,93 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.
La magnitud absoluta de Sakitama és 12,1. Té 9,586 km de diàmetre i la seua albedo s'estima en 0,306. Està assignat al tipus espectral S segons la classificació SMASSII.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 11 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=6071.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 6ª. Berlín: Springer-Verlag, 2016. ISBN 3662517353, 9783662517352.
* ↑ «(6071) Sakitama» (en anglès). [Consulta: 21 maig 2021].
# (608) Adolfine

Adolfine és l'asteroide número 608. Va ser descobert per l'astrònom August Kopff des de l'observatori de Heidelberg (Alemanya) el 18 de setembre de 1906. Pertany a la família Eos.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 22 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Hirayama, K. «Group of asteroids probably of common origin» (en anglès). The Astronomical Journal, 743, 1918 [Consulta: 28 juliol 2015].
# .x

Un fitxer amb una extensió .X és un format d'arxiu per al disseny de models tridimensionals i el renderitzat de jocs. Fou una eina de suport gràfic utilitzada pels sistemes de Microsoft, associada amb el conjunt de característiques DirectX. Quedà obsoleta el 2014 i fou substituida per FBX d'Autodesk.
Introduït per a DirectX 2.0, una versió binària d'aquest format es va publicar amb DirectX 3.0 i fou millorat a DirectX 6.0. El suport es va mantenir a través de Direct3D 9, però va quedar obsolet per a Direct3D 10 i posteriors.

## Referències

* ↑ Iqbal, Kashif. «X - DirectX 2.0 File Format» (en anglès). Fileformat, 11-01-2020. [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ «File extension X - Simple tips how to open the X file.» (en anglès). File extension. [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ «Geometry formats» (en anglès). GitHub. [Consulta: 5 febrer 2023].
# Abràmovka (Vorónej)

* Per a altres significats, vegeu «Abràmovka».
Abràmovka (en rus: Абрамовка) és un poble de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 23 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# A Tumultuous Elopement

A Tumultuous Elopement va ser un curtmetratge mut francès del 1909 dirigit per Georges Méliès. La pel·lícula va ser venuda per la Star Film Company de Méliès als Estats Units i està numerada 134–155 als seus catàlegs. No se sap si és perduda.

## Referències

* ↑ A Tumultuous Elopement a silentera.com
# Dendropsophus marmoratus

Dendropsophus marmoratus és una espècie de granota que viu a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, l'Equador, Guaiana Francesa, Guyana, el Perú, Surinam i Veneçuela.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Azevedo-Ramos, C., La Marca, E., Coloma, L.A. & Ron, S. 2004. Dendropsophus marmoratus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Dendropsophus labialis

Dendropsophus labialis és una espècie de granota que viu a Colòmbia.

## Referències

* Ramírez Pinilla, M.P., Osorno-Muñoz, M., Rueda, J.V., Amézquita, A. & Ardila-Robayo, M.C. 2004. Dendropsophus labialis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Abe Lenstra

Abe Minderts Lenstra (Heerenveen, 27 de novembre de 1920 - Heerenveen, 2 de setembre de 1985) fou un futbolista neerlandès de la dècada de 1950.
Una de les llegendes del futbol frisó, passà la major part de la seva carrera al club local SC Heerenveen. També jugà a SC Enschede i Enschedese Boys. Fou 47 cops internacional amb els Països Baixos, marcant 33 gols. Participà en els Jocs Olímpics de 1948.

## Palmarès
### Heerenveen

* Noordelijk kampioenschap voetbal: 1941-42, 1942-43, 1943-44, 1945-46, 1946-47, 1947-48, 1948-49, 1949-50, 1950-51

## Galeria

* Estadi Abe Lenstra.
* Estàtua davant de l'estadi.

## Referències

* ↑ Yme Kuiper, 'Abe Lenstra (1920-1985). Van Us Abe tot nationaal idool,' in: Fryslân, Nieuwsblad voor geschiedenis en cultuur, jg. 6 (2000), nr. 2, pp. 50-53. Online site
* ↑ Abe Lenstra at SC Heerenveen official website (neerlandès)
* ↑ «Abe Lenstra - Goals in International Matches». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2013-03-14. [Consulta: 18 abril 2014].
# Abeba Aregawi

Abeba Aregawi (Etiòpia, 5 de juliol de 1990) és una atleta nascuda etíop i nacionalitzada sueca, especialista en la prova de 1500 m, amb la qual va arribar a ser campiona mundial el 2013.

## Carrera esportiva

Al Mundial de Campionat del Món d'atletisme de 2013 va guanyar la medalla d'or en els 1500 metres, per davant de l'estatunidenca Jennifer Simpson i la kenyana Hellen Onsando Obiri.

## Referències

* ↑ «Abeba Aregawi». [Consulta: 22 novembre 2017].

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Abeba Aregawi
* Diamond League profile
* Personal website Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine.
* Athlete profile
# Don Woods

Don Woods (30 d'abril de 1954) és un furoner i programador estatunidenc. Va ser un dels creadors del llenguatge de programació INTERCAL i cocreador de Colossal Cave Adventure, el que ho converteix en un dels pares del gènere de l'aventura conversacional.

## Referències

* ↑ Carolina Sáez. «Zork». Arxivat de l'original el 2009-01-18. [Consulta: 2 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Don Woods(anglès)
* Entrevista amb Woods sobre Adventure Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.(anglès)
# Dia Mundial de la Propietat Intel·lectual

El Dia Mundial de la Propietat Intel·lectual és un dia internacional que se celebra anualment cada 26 d'abril, des que l'Assemblea General de les Nacions Unides el va declarar l'any 2000 com a tal.
La celebració del 26 d'abril com a 'Dia Mundial de la Propietat Intel·lectual' preten visibilitzar la funció que exerceixen els drets de propietat intel·lectual (PI) en el foment de la innovació i la creativitat. La data del 26 d'abril es va escollir per ser el dia en què va entrar en vigor, el 1970, el Conveni de l'Organització Mundial de la Propietat Intel·lectual (OMPI).

## Controvèrsies

La propietat intel·lectual és un concepte que també genera controvèrsies. En aquest sentit, diverses organitzacions aprofiten el 'Dia Mundial de la Propietat Intel·lectual' per cridar l'atenció sobre els efectes socials negatius de promoure una celebració d'aquesta naturalesa. La necessitat de modificar les lleis, flexibilitzar-les i promoure més limitacions i excepcions al sistema de drets d'autor també formen part de l'agenda dels que proposen discutir la celebració d'aquesta jornada. Richard Stallman, un dels hackers més crítics del concepte de propietat intel·lectual, va fer una crida el 2011 a celebrar el 26 d'abril com el 'dia mundial per compartir arxius' (filesharing, en anglès).

## Referències

* ↑ «World Intellectual Property Day – April 26, 2022». Organització Mundial de la Propietat Intel·lectual. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Institutionalization of a World Intellectual Property day». Organització Mundial de la Propietat Intel·lectual. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2003. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ Heinz, Federico; Busaniche, Beatriz «¿Qué se celebra en el día mundial de la propiedad intelectual?». La Nación, 26-04-2009 [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Día Mundial de la Propiedad Intelectual: el derecho de autor y las restricciones a la cultura». Fundación Via Libre, 18-04-2011 [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Stallman: "es un insulto llamar a alguien pirata por compartir"». 20 Minutos, 02-12-2014 [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Día de la propiedad intelectual: un concepto clave más allá de la fecha». Organització d'Estats Iberoamericans per a l'Educació, la Ciència i la Cultura (OEI), 26-04-2019. [Consulta: 22 juny 2022].
# Echidna polyzona

Echidna polyzona és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 70 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a les Hawaii, les Illes Marqueses, les Tuamotu, les Illes Ryukyu i la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* ↑ Forster J. R. 1788. Enchiridion historiae naturali inserviens, quo, termini et delineationes ad avium, piscium, insectorum et plantarum adumbrationes intelligendas et concinnandas, secundum methodum systematis Linnaeani continentur. Halae. Enchiridion Hist. Nat. Inserviens . 1-6 + 6 + 1-224.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Edith Hayllar

Edith Hayllar (Wallingford, 1860 – Sutton Courteny, 1948) és una pintora especialitzada en pintura de gènere (és a dir representació pictòrica d'escenes o esdeveniments de la vida quotidiana) de l'època Victoriana.

## Biografia

Edith Hayllar és la segona filla major de la família del pintor James Hayllar i Edith Phoebe Cavell. El matrimoni va tenir nou fills, quatre homes i cinc femelles; quatre d'ells, quatre de les dones en concret, Jessica, Edith, Kate i Mary, van arribar a ser grans talents de la pintura. Tant Edith com les seves germanes, Jessica, Mary i Kate, van aprendre del seu pare i mestre, el pintor victorià especialitzat en pintura de gènere, James Hayllar, qui fou un pintor reconegut i popular en la seva època. És considerada com la millor pintora de les quatre germanes. Com el seu pare i les seves tres germanes, Edith, que va arribar a compartir èxit amb la seva germana major Jessica, va pintar escenes d'activitats quotidianes, incloent jocs de nens, passejos en vaixell i tennis, i reunions de te en encantadores vesprades angleses.
L'educació rebuda a casa i del seu pare, no només es va centrar a la pintura, si no que va abastar dibuix, modelatge, gravat i gravat a mitja tinta. Estudiaven les diferents tècniques de manera disciplinada, tots els dies de deu a quatre, la qual cosa va fer que totes elles dominessin la proporció i la perspectiva. Però aquest règim estricte d'educació artística es combinava amb la pràctica d'activitats a l'aire lliure com a esports diversos o la mateixa jardineria. Això els portava a pintar també a l'aire lliure amb certa freqüència i fins i tot a compartir models o ser part de la temàtica d'uns i dels altres artistes de la família. Edith era especialista en escenes de relaxació després dels esports del dia, d'una manera molt realista servint com a document de la vida victoriana de classe mitjana alta en l'oci.
La primera exposició d'Edith la va realitzar en la Royal Society of British Artists a Londres en 1881, i a l'any següent va exposar en la Royal Academy of Arts. També va exposar treballs en l'institut de pintors a l'oli i la galeria de Dudley. Entre 1880 i 1890 tant Edith com el seu pare i unes altres de les seves germanes, van exposar almenys una obra en la Royal Academy. En 1900 va contreure matrimoni amb un reverend, Bruce MacKay, i es va traslladar a Sutton Courteney poc després, on continuaria vivint fins a la seva mort.
Edith va deixar de pintar després del seu matrimoni, estant fins i tot el seu talent artístic ocult per als membres de la seva família. El ràpid naixement dels seus fills i l'allunyar-se de la seva anterior residència, Castle Priory, van ser els causants de la seva retirada del món de la pintura.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Edith Hayllar. 1860 – 1948 Clara Database of Women Artist Arxivat 2017-07-30 a Wayback Machine. (anglès) Consulta 21 de febrer del 2017
* 1 2 3 4 5 6 The Dictionary of British Women Artists. Sara Gray. James Clarke and Co Ltd (25 Jun. 2009). 296 pàgines. ISBN 978-0718830847. Pàgina 134
# Duresa d'indentació

La duresa d'indentació, en anglès: Indentation hardness, es mesura amb proves que determinen la duresa que té un material davant una deformació que no afecti la peça analitzada completament (deformació local). Hi ha diverses proves en les quals el material a examinar és indentat (penetrat) per una peça de material més dur que el material analitzat fins que es forma una impressió. Aquests tests es poden fer a escala microscòpica o a escala macroscòpica.
En provar els materials, la duresa d'indentació està correlacionada linealment amb la resistència a la tensió. Aquesta relació és important econòmicament donat que permet tests no destructius de materials.

## Tipus de proves de duresa d'indentació

Els mesuraments de la duresa quantifiquen la resistència d'un material a la deformació plàstica. Els test de la duresa d'indentació es poden dividir en dues classes: tests de microindentació i tests de macroindentació. Els de microindentació típicament tenen forces menors de 2 Newton.
Entre les possibles proves de macroindentació hi ha:
* Test de duresa Vickers (HV),
* Test de duresa Brinell (HB)
* Test de duresa Knoop (HK), per a mesurar zones petites
* Test de duresa Janka, per la fusta
* Test de duresa Meyer
* Test de duresa Rockwell (HR), principalment usat a USA
* Test de duresa Shore, per a polímers
* Test de duresa Barcol, per a materials compostos.
En la microndentació es fa servir un undentador de diamant de geometria especificada que s'imprimeix en la superfície de la mostra a examinar. La força aplicada (en anglès: comunament dita "load") és d'1 a 1000 gf. Les indentacions que es produeixen són d'uns 50 μm. És difícil estandarditzar els mesuraments de microduresa.
Els tests més usats en microidentació, coincideixen amb alguns de la macroduresa i són:
* Test de duresa Vickers (HV)
* Test de duresa Knoop (HK)

## Referències

* ↑ «Correlation of Yield Strength and Tensile Strength with Hardness for Steels, E.J. Pavlina and C.J. Van Tyne, Journal of Materials Engineering and Performance, Volume 17, Number 6 / December, 2008». Arxivat de l'original el 2020-05-13. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ Meyers and Chawla (1999): "Mechanical Behavior of Materials", 162–168.

### Bibliografia

* Tabor, David. The Hardness of Metals. Oxford University Press, 2000. ISBN 0-19-850776-3. .

## Enllaços externs

* "Pinball Tester Reveals Hardness." Popular Mechanics, novembre de 1945, p. 75.
# Boticas

Boticas és un municipi portuguès, situat al districte de Bragança, a la regió del Nord i a la subregió de l'Alt Trás-os-Montes.L'any 2001 tenia 6.417 habitants. Està format per 16 freguesies. Limita a l'oest i nord-oest amb Montalegre, a l'est amb Chaves, al sud-est amb Vila Pouca de Aguiar, al sud amb Ribeira de Pena i al sud-oest amb Cabeceiras de Basto. El concelho fou creat en 1836 per desmembrament de Montalegre.

## Població

Població del concelho de Boticas (1849 – 2004) :
| 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 10226 | 10982 | 11154 | 14481 | 8773 | 7936 | 6417 | 6116 |

## Freguesies

* Alturas do Barroso
* Ardãos
* Beça
* Bobadela
* Boticas
* Cerdedo
* Codessoso
* Covas do Barroso
* Curros
* Dornelas
* Fiães do Tâmega
* Granja
* Pinho
* São Salvador de Viveiro
* Sapiãos
* Vilas
# Fortalesa de Ktènia

Ktènia (en búlgar: Ктения; grec: Κτένια) és una fortalesa romana i medieval en ruïnes, situada a 2,1 quilòmetres al nord del poble de Lozarevo, al municipi de Sungurlare, Província de Burgàs, al sud-est de Bulgària. En l'edat mitjana, Ktènia va canviar sovint de mans entre Bulgària i l'Imperi Romà d'Orient.
Les ruïnes de la fortalesa es troben al nord-est de la ciutat de Sungurlare, en la secció Grebenets dels Balcans orientals. En els temps antics i medievals va servir com una important posició defensiva que guardava el pas de Karnobat entre les muntanyes. Els castells veïns incloïen Rusokastro al sud-est i Aytos a l'est. No és clar si Ktènia és idèntica al castell anomenat Goloe, que es trobava a la mateixa regió, o si eren fortificacions separades.
En 705 Ktènia va passar a formar part del Primer Imperi Búlgar quan l'àrea de Zagore va ser cedida a Tervel per l'Imperi Romà d'Orient. Quan l'Imperi Búlgar va ser restablit a finalitats del segle xii, Ktènia va estar una vegada més sota el control búlgar fins que va ser conquistada pels romans d'Orient durant la rebel·lió d'Ivailo (1277-1280). La fortalesa va ser recuperada per Bulgària després d'una guerra reeixida per l'emperador Todor Svetoslav I Terter (r. 1300-1321) en 1304. No obstant això, va ser perduda durant el període d'incertesa després de la prematura mort del seu fill Georgi Terter II (r. 1321–1322). Ktènia va ser ràpidament recapturada pel nou emperador Miquel Xixman (r. 1323-1330) en 1324. Després d'una altra breu ocupació romana d'Orient entre 1330 i 1332, va ser novament capturada pels búlgars després de la batalla de Rusokastro el 18 de juliol de 1332.

## Referències

* ↑ Momchilov, Dimcho «A Supposition About the Location of Medieval Ktenia» (en búlgar). Historical Review. Bulgarian Academy of Sciences, 47, 1-6, 1991, pàg. 37, 128 [Consulta: 1r desembre 2016].
* ↑ Bakalov, Georgi. History of the Bulgarians (en búlgar). 5. Trud, 2007, p. 167. ISBN 9789546212351.
* ↑ Andreev, pp. 255-256
* ↑ Andreev, p. 256
* ↑ Andreev, p. 268-270

## Bibliografia

* Andreev, Jordan; Lalkov, Milcho. The Bulgarian Khans and Tsars. Veliko Tarnovo: Abagar, 1996. ISBN 954-427-216-X.
# Fortalesa de Meghri

La Fortalesa de Meghri (armeni: Մեղրու բերդ), és una fortalesa medieval, situada en el cim d'una serra propera al nord de la població de Meghri a la província de Siunik, d'Armènia i propera a la frontera amb Iran. Està inclosa en la llista de monuments de la història i la cultura en Meghri. Es va reconstruir al segle xviii.

## Història

La fortalesa de Meghri va ser esmentada per primera vegada en l'any 1083. A causa de la composició arquitectònica de la fortalesa de Meghri és un exemple únic de la fortificació de l'art armeni. Els murs de la part de la serralada, van ser substituïts per les mateixes roques dels alts pendents naturals de pedres de granit sense polir. Amb les quals també es van construir sis torres fortificades, quatre d'elles rodones amb un diàmetre exterior de 5,5 metres, i les altres dos rectangulars. Es van utilitzar bigues de roure en tot el perímetre de les torres per protegir el castell en cas de terratrèmol. Les torres tenien dos pisos, estaven situades a tot al voltant de la fortalesa amb punts de tir. A la fi de l'edat mitjana, quan les armes de foc van entrar en ús, des de les torres es podia protegir la ciutat. La part sud de la ciutat estaba protegida pel curs del riu Meghri i les torres d'altres edificis amb la funció única de fer una espècie de barrera.

## Referències

* ↑ «Մեղրիի բերդ» (en armeni). mtad.gov.am.
# Fortalesa de Mehrangarh

La fortalesa de Mehrangarh, localitzada a la ciutat de Jodhpur, a l'estat de Rajasthan, és una de les fortaleses més majestuoses de l'Índia. Se situa en un turó a 125 m damunt la ciutat i està envoltada de gruixudes parets.
Es va projectar l'any 1459 per Rao Jodha, fundador de Jodhpur. Tanmateix, la majoria de l'estructura existent és del període de Jaswant Singh (1638-1678). Les parets del fort tenen una alçada de 36 m per 21 m d'ample.
El museu recull una exquisida col·lecció de palanquins, bressols reials, miniatures, instruments musicals, vestits i mobiliari. Les seves muralles no sols conserven una part dels canons originaris excel·lentment conservats, sinó també una vista impressionant sobre la ciutat.
# François Besch

François Besch (Esch-sur-Alzette, 11 d'abril de 1963) és un fotògraf luxemburguès. Es troba entre els pioners del smartphone de la fotografia artística. És autodidacta i està vivint i treballant des de l'any 2006 a Bivange, el lloc de naixement del també fotògraf luxemburguès Edward Steichen.

## Treball

El treball fotogràfic de Besch és complex i de múltiples cares. En les sevess fotografies sobre la natura i paisatge, l'interès principal de l'artista és la transmissió de sentiments o estats d'ànim amb la creació de la poesia visual. François Besch també ha realitzat retrats, paisatge urbà i fotografia experimental des de la dècada de 1980. Per al seu treball utilitza una càmera clàssica i també el smartphone. El 2011, l'artista va realitzar la primera exposició fotogràfica a Europa (Luxemburg) en el que totes les fotografies havien estat creades utilitzant l'Hipstamatic aplicació per a iPhones. El 2013 P&TLuxembourg va adquirir cinc obres de l'artista que es van utilitzar per imprimir una sèrie de segells de correus. Van ser els primers segells oficials al món en utilitzar fotografies que no van ser preses amb càmeres convencionals. Besch també és conegut pels seus retrats de personalitats fets amb smartphone, entre d'altres a fotògrafs com John G. Morris, Lucien Clergue o David Hamilton.

## Exposicions

* 2013 : The Story of the Creative, See.Me Exhibition Space, Nova York
* 2013 : Multilingual Teens, Plaça de Guillem II, Luxemburg
* 2013 : Let it Shine, Soho Gallery for Digital Art, Nova York
* 2013 : Von Glückspilzen und anderen Lichtwelten, Galerie Clairefontaine (Espace 2), Luxemburg
* 2012 : Poetic Renaissance, Galerie Clairefontaine (Espace 1), Luxemburg
* 2012 : Money (The Mobile Museum) Mudam, Luxemburg
* 2011 : Down here | Up there, Galerie Terres Rouges, Esch-sur-Alzette (Luxemburg)

## Referències

* 1 2 3 «Book of stamps – Luxembourg Mushrooms» (en anglès). Post Luxemburg. [Consulta: 3 novembre 2015].
* ↑ «Luxembourg's multilingual youth in the spotlight» (en anglès). Luxemburger Wort, 2013. Arxivat de l'original el 2014-12-05 [Consulta: 3 novembre 2015]. Arxivat 2014-12-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* François Besch - Lloc web oficial
* François Besch a Photografhy-now.com