OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gotland

* No s'ha de confondre amb Götaland.
Gotland és una illa sueca del mar Bàltic, situada a l'est de la península Escandinava i al nord de Polònia. Amb 2.994 km², és la major illa de Suècia i de tot el Bàltic. A més, és una província, comtat, municipi i diòcesi de Suècia.
L'illa forma part d'un altiplà de menys de 100 metres d'altitud. Les costes són retallades i formen penya-segats de 20 a 30 metres. La principal població de Gotland és Visby, una antiga ciutat hanseàtica fundada al segle x.
Juntament amb altres illes menors (Fårö, Karlsöärna i Gotska Sandön) constitueix la província sueca de nom homònim. La població hi és escassa (la densitat és inferior als 20 habitants per quilòmetre quadrat), i es dedica principalment a l'explotació forestal i a la pesca; hi destaca la ramaderia ovina i bovina.
Fou el bressol de l'antic gútnic, una llengua escandinava actualment extinta.
El 2016 fou militaritzada per defensar-se d'un possible atac rus.

## Referències

* ↑ «Gotland». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sweden re-militarises Baltic island of Gotland - Military». Tengri News, 14-09-2016 [Consulta: 14 gener 2018].

## Vegeu també

* Pedres de Stora Hammars.
# David di Donatello al millor so

El premi David di Donatello al millor so (en italià: David di Donatello per il miglior suono) és un premi de cinema que anualment atorga l'Acadèmia del Cinema Italià (ACI, Accademia del Cinema Italiano) per reconèixer la destacada edició o muntatge en una pel·lícula italiana estrenada l'any anterior a la cerimònia.
Nascut a l'edició de 1988 com a David di Donatello al millor enginyer de so directe (David di Donatello per il miglior fonico di presa diretta), des de l'edició de 2017 se l’anomena David di Donatello al millor so perquè el premi es refereixi a tots els enginyers de so.

## Guanyadors

Els guanyadors del premi han estat:
* 1988: Raffaele De Luca - Ultimo minuto
* 1989: Candido Raini - Mignon è partita
* 1990: Remo Ugolinelli - Porte aperte
* 1991: Tiziano Crotti - Mediterraneo i Remo Ugolinelli - Ultrà ex aequo
* 1992: Gaetano Carito - Il muro di gomma
* 1993: Remo Ugolinelli - La scorta
* 1994: Tullio Morganti - Sud
* 1995: Alessandro Zanon - Lamerica
* 1996: Giancarlo Laurenzi - Palermo Milano - Solo andata
* 1997: Tullio Morganti - Nirvana
* 1998: Tullio Morganti - Ovosodo
* 1999: Gaetano Carito - Radiofreccia
* 2000: Maurizio Argentieri - Pane e tulipani
* 2001: Gaetano Carito - L'ultimo bacio
* 2002: Remo Ugolinelli - Luce dei miei occhi
* 2003: Andrea Giorgio Moser - El Alamein - La linea del fuoco
* 2004: Fulgenzio Ceccon - La meglio gioventù
* 2005: Alessandro Zanon - Le chiavi di casa
* 2006: Alessandro Zanon - Il caimano
* 2007: Bruno Pupparo - Mio fratello è figlio unico
* 2008: Alessandro Zanon - La ragazza del lago
* 2009: Maricetta Lombardo - Gomorra
* 2010: Carlo Missidenti - L'uomo che verrà
* 2011: Bruno Pupparo - La nostra vita
* 2012: Benito Alchimede i Brando Mosca - Cesare deve morire
* 2013: Remo Ugolinelli i Alessandro Palmerini - Diaz - Don't Clean Up This Blood
* 2014: Roberto Mozzarelli - Il capitale umano
* 2015: Stefano Campus - Anime nere
* 2016: Angelo Bonanni - Non essere cattivo
* 2017: Angelo Bonanni, Diego De Santis, Mirko Perri, Michele Mazzucco - Veloce come il vento
* 2019: Dogman
* 2020: Il primo re

## Referències

* 1 2 «Chronology» (en italià). daviddidonatello.it. Accademia del Cinema Italiano. [Consulta: 15 setembre 2018].
* ↑ Lancia, Enrico. I premi del cinema (en italian). Rome, Italy: Gremese Editore, 1998. ISBN 8877422211.

## Vegeu també

* Nastro d'Argento al millor so en directe

## Enllaços externs

* Daviddidonatello.it (web oficial)
# Masaoka Shiki

    En aquest nom japonès, el cognom és Masaoka.
Masaoka Shiki (japonès: 正 岡 子規, 14 d'octubre de 1867 - 19 de setembre de 1902), pseudònim de Masaoka Noboru (japonès: 正 岡 升), va ser un poeta, autor i crític literari japonès en el període Meiji al Japó. Shiki és considerat una figura important en el desenvolupament de la poesia moderna de l'haiku. També va escriure sobre la reforma de la poesia tanka.
Alguns consideren que Shiki és un dels quatre grans mestres de haiku, mentre que els altres són Matsuo Bashō, Yosa Buson i Kobayashi Issa.

## Referències

* ↑ Beichman, 2002, p. 2.
* ↑ Soseki, Natsume; Itō, Aiko. Natsume Sōseki. Ten nights of dream, Hearing things, The heredity of taste. Tokyo: Tuttle, 1974, p. 11.
* ↑ Beichman i 2002, Prefaci, p. I.
* 1 2 Beichman, 2002, p. 26.
* ↑ Shiki, Masaoka. Masaoka Shiki: selected poems. Columbia University Press, 1997, p. 5. ISBN 0-231-11090-1.

## Bibliografia

* Beichman, Janine. Masaoka Shiki: his life and works. 1st Cheng & Tsui rev.. Cheng & Tsui Co, 2002. ISBN 0-88727-364-5.
# Skogerøya

Skogerøya (sami septentrional: Sállan) és una illa deshabitada del municipi de Sør-Varanger, al comtat noruec de Finnmark. Té una superfície de 129 quilòmetres quadrats i no hi viu ningú. És parcialment boscosa i se situa al sud del fiord de Varanger. El punt més elevat de l'illa és de 445 metres d'altura, la muntanya Skogerøytoppen. L'illa es troba a 10 quilòmetres al nord-oest de la ciutat de Kirkenes. S'utilitza com a àrea de pasturatge d'estiu i tardor de rens.

## Vegeu també

* Skogerøytoppen
* Fiord de Varanger

## Referències

* ↑ «Skogerøya» (en noruec). Store norske leksikon.
# Joan Maria Vilallonga i Renom

Joan Maria Vilallonga i Renom (Barcelona, 26 de març de 1941) és un antic jugador d'hoquei sobre patins català de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Germà del també jugador d'hoquei patins Joaquim Vilallonga, començà a destacar al CT Barcino, essent fitxat pel FC Barcelona el 1961. El 1964, juntament amb el seu germà, fitxà pel Reus Deportiu, club on desenvolupà la resta de la seva carrera, fins a la seva retirada el 1969. Fou entrenador del Reus Deportiu durant els anys 1977 i 1978.

## Palmarès
### Reus Deportiu

* Copes d'Europa:
** 1966-67, 1967-68, 1968-69
* Lliga Nacional:
** 1966-67, 1968-69
* Copa d'Espanya:
** 1966
* Campionat de Catalunya:
** 1967

## Referències

* 1 2 3 «Juan Mª Vilallonga. Un altre hoquei. Un hoquei guanyador». blocelcorral.blogspot.com.es, 30-05-2013. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Explosivo éxito del deporte español». Mundo Deportivo, 13-04-1969. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 «Perfil a rinkhockey.net». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Murtas

Murtas és un municipi de la província de Granada. Limita amb els municipis granadins de Ugíjar, Cádiar, Albondón, Albuñol i Turón i amb el municipi almerienc d'Alcolea.
L'ajuntament està format pels nuclis de Murtas, Cojáyar i Mecina Tedel.
# Gore

«Gore» té aquests significats:
* Cinema gore, gènere de cinema de terror que se centra en el que és visceral i en la violència gràfica
* Gore (Oklahoma), poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma
* Biografies:
** Gore Verbinski (Oak Ridge, Tennessee, 1964), guionista i director de cinema estatunidenc
** Gore Vidal (Wesy Point, 1925), escriptor estatunidenc
** Al Gore (Washington DC, 1948), polític i ecologista nord-americà.
** Alfred Lado Gore (c. 1945), polític del Sudan del Sud, d'ètnia bari
* Miscel·lània:
** Lepa sela lepo gore (traducció literal: Els pobles bonics cremen bellament), pel·lícula iugoslava de 1996 dirigida per Srđan Dragojević
** Demokratska Partija Socijalista Crna Gore (Partit Democràtic dels Socialistes de Montenegro). partit polític de Montenegro
** Gore-Tex, teixits especials de tipus membrana, àmpliament utilitzats en la ...
# Sunifred

Sunifred és el nom dels següents personatges:
* Sunifred I, (? - 848), funcionari franc que ocupà entre altres el càrrec de comte d'Urgell, Cerdanya i Barcelona.
* Sunifred II de Cerdanya (~915 - Cuixà, 968), comte de Cerdanya i de Conflent (927 - 968) i comte de Besalú (957 -968).
* Sunifred II d'Urgell (? - 948), Comte d'Urgell (897 - 948), tercer fill del comte Guifré el Pilós i Gunilda d'Empúries.
* Suniefred o Sunifred, rei visigot del Regne de Toledo del 692 al 693.
* Sunifred (vescomte de Girona) entre els anys 982-1008
* Sunifred I (bisbe de Girona) al segle IX
* Sunifred II (bisbe de Girona) al segle X
* Sunifred (abat) (?- 890/891), abat del monestir de Santa Maria d'Arles
* Sunifred (vescomte de Barcelona) al segle IX
# Tord de Borneo

El tord de Borneo (Chlamydochaera jefferyi) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae) i única espècie del gènere Chlamydochaera Sharpe, 1887

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes del nord de Borneo.

## Referències

* ↑ «Tord de Borneo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Delhy Tejero

Delhy Tejero (Toro, Zamora, 22 de febrer de 1904 - Madrid, 10 d'octubre de 1968) va ser una pintora i il·lustradora, avantguardista als inicis i costumbrista als darrers anys. La seva passió per l'Índia, així com d'altres indrets exòtics, explica el seu canvi de nom d'Adela a Delhy.

## Biografia

Adela Tejero Bedate va créixer en un ambient dominat per la religió, el seu pare era funcionari de l'ajuntament de Toro, i la seva mare va morir poc després de néixer ella.
El 1923 va marxar a Madrid, però per decisió paterna va estudiar taquigrafia i idiomes amb les monges, fins que el 1926 va aconseguir matricular-se a l'Academia de Bellas Artes de San Fernando, on va estudiar fins al 1930.
Va començar a publicar les seves il·lustracions en revistes i diaris de l'època com ABC, Blanco y Negro, La Esfera, Estampa i Crónica i, així, es pot traslladar a viure a la Residència de Senyoretes; s'hi estarà durant quatre anys, hi establirà contacte amb les intel·lectuals i els artistes que la freqüenten i prendrà contacte amb les noves tendències artístiques.
El 1933 va celebrar una exposició individual al Círculo de Bellas Artes de Madrid. Durant la guerra civil espanyola va fugir a París, on va experimentar amb el surrealisme, però va decidir tornar a Espanya a causa de l'ocupació nazi. Va exercir de professora de pintura mural en un centre d'arts i oficis de Madrid, i va guanyar medalles en diversos concursos d'art decoratiu.

## Referències

* ↑ Mangini, Shirley; María José González i Rosa Rius (eds.) «Españolas en París: el caso de Remedios Varo, Maruja Mallo y Delhy Tejero». Remedios Varo. Caminos del conocimiento, la creación y el exilio. Eutelequia [Madrid], 2013, pàg. 161-179.
* ↑ «Dades Biogràfiques» (en castellà). Delhy Tejero. [Consulta: 27 juliol 2022].

## Bibliografia

* 111 dibujos. Delhy Tejero. Madrid: Museo Municipal de Arte Contemporáneo de Madrid, 2005.
* Isabel Fuentes González. Delhy Tejero. Entre la tradición y la modernidad. 1904-1936. Zamora: Diputación de Zamora/ Instituto de Estudios Zamoranos "Florián de Ocampo", 1997.
* Delhy Tejero. Los cuadernines. (Diarios 1936-1968). Edición de Mª Dolores Vila Tejero y Tomás Sánchez Santiago. Zamora: Diputación de Zamora, 2004.
* Delhy Tejero. Representación. Exposición antológica itinerante, comisariada per José Marín-Medina. Junta de Castilla y León, 2009.
# Masaru Ibuka

Masaru Ibuka (japonès: 井深 大, Ibuka Masaru) (11 d'abril de 1908, Nikkō, Japó - 19 de desembre de 1997, Tòquio).
Va ser un industrial electrònic japonès. Ibuka va ser el cofundador de la coneguda empresa Sony. Es va graduar el 1933, en la universitat de Waseda on el coneixien com l'inventor geni. Després de graduar-se es va anar a treballar en un laboratori fotoquímic, companyia en la qual va processar pel·lícules.
El 1945, va deixar la companyia i va fundar un taller de reparacions de ràdio a Tòquio. Va ser un industrial electrònic japonès. Ibuka va ser el cofundador de la coneguda empresa Sony.
Ibuka es va graduar el 1933, en la universitat de Waseda. Després de graduar-se es va anar a treballar en un laboratori fotoquímic, on processava pel·lícules.
El 1945, va deixar la companyia i va fundar un taller de reparacions de ràdio a Tòquio. va co-fundar Sony Corporation el 1946 (originalment anomenada corporació de l'enginyeria de telecomunicacions de Tòquio abans de 1958) amb Akio Morita.
Va fer de Sony una de les primeres companyies que va aplicar tecnologia de transistors a aplicacions no militars. Va ser president de Sony de 1950 fins a 1976. Va deixar la companyia en 1976, però va seguir mantenint llaços com a conseller fins a la seva mort el 1997 d'un atac al cor.
# Sito Alonso

Alfonso Alonso Blanco, conegut com a Sito Alonso (Madrid, 4 de desembre de 1975) és un entrenador de bàsquet professional. La temporada 2016-2017 va entrenar el primer equip del Baskonia. El 16 de juny de 2017 se'n desvinculà per passar a ser l'entrenador de l'equip de bàsquet del FC Barcelona. El 5 de febrer de 2018 fou destituït com a entrenador del FC Barcelona.

## Referències

* ↑ «Ficha de Sito Alonso» (en castellà). acb.com. Arxivat de l'original el 2018-05-27. [Consulta: 16 juny 2017].
* ↑ «Saski Baskonia y Sito Alonso han llegado a un acuerdo para su desvinculación» (en castellà). acb.com. Arxivat de l'original el 2017-06-19. [Consulta: 16 juny 2017].
# Joan Maria Vives i Argemí

Joan Maria Vives i Argemí (Mataró, 1876 – Barcelona, 1952) fou un pedagog i sacerdot membre de l'Escola Pia. Fou destinat com a professor a centres escolapis de Cracòvia a Polònia i a Cornigliano a Itàlia. De retorn a Catalunya fou nomenat rector de les Escoles Pies de Santa Maria de Barcelona i, posteriorment, de Sant Antoni de la mateixa ciutat. Va ser director de la revista de l'Academia Calasancia, entitat cultural i educativa d'ex-alumnes de Sant Antoni fundada per Eduard Llanas. Les seves dots de gestió i experiència el portaren a ser prepòsit provincial de les Escoles Pies de Catalunya. En aquest mandat impulsà la creació del col·legis de Sitges i Granollers, També fora de Catalunya a Víbora (Cuba), a Mèxic i a Los Angeles de Califòrnia als Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* ↑ Bada, J., Samper, G.. Catalònia Religiosa. Barcelona: Editorial Claret, 1991, p. 467.
* ↑ «Joan Maria Vives i Argemí». Gran Enciclopèdia Catalana.
# Resolució 2340 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2240 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 8 de febrer de 2017. El Consell va ampliar el mandat del grup d'experts que supervisava les sancions contra el Darfur per un any.

## Observacions

El representant del Sudan va dir que el conflicte havia arribat a estar gairebé a tot arreu i, per tant, creia que era convenient aixecar les sancions contra el seu país. Per tant, va demanar al Consell de Seguretat que no "condemnés" els casos o mencionés qüestions que no tenien res a veure amb la realitat sobre el terreny. Una missió conjunta amb l'ONU va trobar que ja no era un problema arribar a qualsevol lloc del Darfur. També estava preocupat per l'informe filtrat del Comitè de Sancions.

## Contingut

El conflicte entre el govern i els rebels es va limitar ara a la regió al voltant de Jebel Marra. En general, la violència havia disminuït. Hi va haver preocupació sobre el suport estranger als grups armats al Darfur. Es va animar a aquests grups a participar en les negociacions de pau liderades per la Unió Africana.
Un altre problema era el trànsit d'armes al Darfur. El govern sudanès continuava violant les sancions imposades el 2005 portant armes i municions al Darfur sense l'aprovació prèvia del Comitè de Sancions. Es va demanar al govern sudanès que també aixequés l'estat d'emergència al Darfur.
Una preocupació més gran era que no tots els països seguissin les prohibicions de viatge i les sancions financeres imposades. El Comitè de Sancions havia d'abordar immediatament els països interessats.
El mandat del grup d'experts que va fer el treball de camp per al comitè de sancions es va ampliar fins al 12 de març de 2018. El panell no havia pogut entrar al Darfur l'any passat. Es va instar al govern sudanès a eliminar totes les restriccions i obstacles burocràtics.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «Unanimously adopting resolution 2340, SC authorizes mandate extension for expert panel monitoring sanctions in Darfur, Sudan», 08-02-2017.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Suniefred

Suniefred o Sunifred fou rei visigot del Regne de Toledo del 692 al 693.
La insistència del rei Ègica en castigar a la família del rei Ervigi, va provocar l'hostilitat del clero encapçalat per Sisbert. Segurament cap al 692, Sisbert, i diversos nobles liderats per Sunifred, van tramar un complot per enderrocar al rei. Els conjurats pretenien assassinar al rei i a una sèrie de nobles de palau (Frogellis, Teodomir, Liuvila, Tecla i altres). Segurament Ègica va aconseguir sortir indemne de l'intent d'assassinat, i va poder traslladar-se molt aviat a algun altre lloc (segurament a Cesaraugusta). Els rebels van col·locar en el tron a Suniefred, que segurament va ser coronat per Sisebert vers la segona meitat de l'any 692. Es coneix una moneda d'aquestes dates que porta el nom de Suniefred.
Però el rei va reunir les seves tropes, va tornar a la capital, i la va prendre (primavera del 693). Es desconeix la sort de Suniefred, però si es coneix la del metropolità toledà, car a ell es va al·ludir en el XVI Concili de Toledo essent condemnat a la deposició i confiscació de béns.
# Punta Plana

La punta Plana és el cap que tanca per l'extrem occidental la badia de sa Ràpita o de Migjorn, a la costa sud de Mallorca. El cap està situat dins el terme de Llucmajor, a l'emblemàtica possessió de s'Estelella.
El cap és pla i baix, rocallós i amb alguns esculls o seques just a davant que hi fan perillosa la navegació si no es coneix la zona. De fet, en els darrers anys hi ha hagut alguns petits accidents. Al cap, però, hi ha un far automàtic instal·lat des de fa uns quaranta anys. El far és de torre cilíndrica amb franges horitzontals negres, i té de codi E-0315.8. La seva llum és blanca, amb un abast de tan sols 7 milles, i una seqüència de 4 ràfegues en intervals de 7 segons.
El seu accés és complicat, només s'hi pot accedir a peu des de terra, bordejant la costa des del proper nucli de s'Estanyol de Migjorn. A prop de la punta hi ha una petita platja amb arena, però amb fons de roca coneguda com es Racó de s'Arena. Més a prop de la punta hi ha una petita raconada molt resguardada dels temporals de ponent, freqüents a l'hivern, on hi ha alguns escars i s'hi deixen barques. Gairebé a sobre d'aquesta raconada hi ha el xalet dels senyors de s'Estelella, conegut com a Xalet de Can Jaqueta. El conjunt és d'un elevat valor paisatgístic (s'hi han rodat algunes pel·lícules), i un dels més poc concorreguts de l'Illa.

## Referències

* Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 13. Palma: Promomallorca, p. 171. ISBN 84-8661702-2.
# Cròmbec cap-roig

El cròmbec cap-roig (Sylvietta ruficapilla) és un ocell de la família dels macrosfènids (Macrosphenidae)..

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc miombo la República del Congo i sud de la República Democràtica del Congo, Angola (fora del sud-est), Zàmbia, sud-oest de Tanzània, Malawi, extrem nord-oest de Zimbabwe i nord-oest de Moçambic.

## Referències

* ↑ «Cròmbec cap-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Masashi Kamekawa

Masashi Kamekawa (Prefectura d'Osaka, 28 de maig de 1993) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Va formar part de l'equip olímpic japonès als Jocs Olímpics d'estiu de 2016.

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2017-11-17. [Consulta: 16 novembre 2017].
# Smalininkai

Smalininkai ( escoltar (?·pàg.)) és una petita ciutat del districte municipal de Jurbarkas en el comtat de Tauragė, Lituània. Era part de la Prússia Oriental i va ser trucada Schmalleningken. Entre 1923-1939 i des de la Segona Guerra Mundial pertany a Lituània.

## Bibliografia

* Kurschat, Heinrich A.: Das Buch vom Memelland, Siebert Oldenburg 1968
# Resolució 2344 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2344 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 17 de març de 2017. El Consell va ampliar el mandat de la Missió d'Assistència de les Nacions Unides a l'Afganistan (UNAMA) per un altre any fins al 17 de març de 2018.
La UNAMA es va establir a petició del govern afganès l'any 2002, era activa en dotze províncies i tenia al voltant de 1500 empleats el 2016.
El representant japonès, Koro Bessho, va dir que el Consell de Seguretat hauria de tenir una millor comprensió de la situació a l'Afganistan. Calia debatre com el Consell podria donar suport a les iniciatives per millorar la seguretat i el desenvolupament al país. Bessho també va demanar un nou format per a futures reunions sobre la UNAMA. Hauria de ser possible una discussió interactiva amb el Representant Especial del Secretari General per Afganistan.

## Contingut

El govern afganès d'unitat nacional va entrar en el seu tercer any. Els talibans, Al Qaeda, Estat Islàmic, altres grups terroristes i grups armats van continuar soscavant l'autoritat i la seguretat governamentals del país. Havien mort més civils, sovint amb atacs suïcides. Les dones funcionàries, activistes dels drets de les dones i periodistes sovint eren blancs d'aquests grups.
El mandat de la UNAMA es va ampliar fins al 17 de març de 2018. La missió donava suport al govern afganès durant la dècada de la transició. Les prioritats eren promoure el suport internacional a l'Afganistan, l'organització d'eleccions, el procés de pau, la cooperació regional, l'enfortiment de la Comissió Afganesa Independent de Drets Humans i la cooperació amb l'Operació Resolute Support de l'OTAN.

## Referències

* 1 2 Nacions Unides. «SC authorizes year-long mandate extension for UNAMA, adopting r.2344», 17-03-2017.
* ↑ UNAMA. «Mandate», 28-03-2017.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org