OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Otto Lehner

Otto Lehner (Gränichen, 20 d'agost de 1898 - 1977) va ser un ciclista suís que fou professional del 1926 al 1927. Com a amateur, aconseguí una medalla de plata Campionat del Món en carretera de 1924, per darrere del francès André Leducq. Va participar en els Jocs Olímpics de 1924 a París, on fou quart en la prova en contrarellotge per equips i catorzè en la contrarellotge individual.

## Referències

* ↑ «LEHNER Otto». [Consulta: 13 febrer 2024].
* ↑ «Olympedia – Otto Lehner». [Consulta: 13 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Marie Under

Marie Under (Tallinn, 27 de març de 1883 - Estocolm, 25 de setembre de 1980) fou una poetessa estoniana, i una de les figures més importants en la literatura d'aquest país. Va estar nominada fins a vuit ocasions al Premi Nobel de Literatura.
El 1917 fou cofundadora del grup literari “Siuru”; i el 1922 va ser, també, una de les fundadores de la Unió d'Escriptors Estonians. Va publicar el recull de poemes Sonetid (‘Sonets', 1917), Haal varjust (‘Veus de l'ombra’, 1927), Kiri sudamelt (‘Una pedra treta del cor’, 1935) i Onnevarjutus (‘Eclipsi de la sort’, 1929). La seva obra evoluciona cap a l'expressionisme i l'existencialisme, i recull un lament pel tràgic destí del seu país.
Arran de la invasió soviètica d'Estònia el 1944, la seva família va fugir a Suècia i va passar un any en un camp de refugiats. Finalment, es van traslladar a Estocolm, on van viure fins a la seva mort. Les seves restes van ser traslladades a Estònia el 2015.

## Referències

* ↑ «Nomination Database». [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ «Marie Under». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Marie Under - Biography | Estonian Literature» (en anglès). [Consulta: 27 novembre 2017].
# L'Era de Pedra

L'Era de Pedra és un indret del terme municipal de Gavet de la Conca, a l'antic terme de Sant Salvador de Toló, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antiga caseria de Presquiró.
El lloc és al sud de Presquiró, a l'oest del Tossal del Vigatà, a la capçalera de la llaueta de Presquiró, al sud-oest de la Serra de la Campaneta.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# L'Era (Torallola)

L'Era és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Torallola.
Està situat al costat sud-oest mateix de Torallola, a migdia de Perico i les Esforcades, al nord de lo Rengueret i a llevant de les Comes.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Exfoliació

«Exfoliació» té aquests significats:
* Cosmètica: Exfoliació (cosmètica), tècnica cosmètica destinada a eliminar cèl·lules mortes de la pell amb una acció física o química.
* Mineralogia: Exfoliació (mineralogia), tendència d'un mineral a trencar-se seguint uns plans ben definits.
Viccionari
# Baya Gacemi

Baya Gacemi (Annaba, Algèria, 1950 – Villejuif, França, 25 d'abril de 2010) fou una periodista i escriptora algeriana, coneguda i reconeguda pel seu compromís en proporcionar una informació imparcial, fins i tot en els moments en què Algèria ha estat en estricte estat de setge.
Estudià Ciències Polítiques i Dret Internacional a La Sorbona de París. A la seva tornada a Algèria, el 1985, va començar a treballar als mitjans de comunicació. Al principi de l'obertura democràtica algeriana el 1988 Baya Gacemi va dirigir revistes com l'Observateur, Tribune i la Nation, i des del 1990 és corresponsal de premsa internacional com la revista francesa L'Express. Una de les seves obres més conegudes i també més polèmiques és Nadia, l'autobiografia d'una jove algeriana que va conèixer a través d'un programa per dones víctimes de la violència islamista a Algèria.

## Referències

* ↑ «Décès de Baya Gacemi» (en francès). Le Matin d'Algérie, 26-04-2010. [Consulta: 30 juny 2021].
* 1 2 de la Fuente, Inmaculada «"Las argelinas han demostrado valor"» (en castellà). El País, 21-02-1999.
* ↑ S., E. «Movilizaciones En Argel contra el cierre del diario «La Tribune»» (en castellà). ABC, 14-07-1996, p. 44.
* ↑ Sanz, Juan Carlos «Reconciliación sin verdad» (en castellà). El País, 05-07-1999.
* ↑ «Los escritores llevan al lector al límite de la inmensidad que puede alcanzar el espanto en las guerras que asolan el mundo» (en castellà). ABC, 28-05-1999, p. 44.

## Enllaços externs

* Llibres de l'autora a les Biblioteques de Barcelona
# Salomon de Bray

Salomon de Bray (Amsterdam, 1597 - Haarlem, 11 de maig de 1664) va ser un pintor i arquitecte neerlandès.
De Bray es va establir a Haarlem abans de l'any 1617, on se suposa que va ser deixeble de Hendrik Goltzius i Cornelis van Haarlem, i on va casar-se l'any 1625. Va fer pintura d'història, retrats i paisatges. Com a catòlic, probablement va pintar també retaules d'altar per a esglésies catòliques clandestines. Va participar en la decoració del palau Huis ten Bosch, a la Haia. La seua obra s'enquadra en l'esperit del classicisme neerlandès, aleshores en els seus inicis, i és comparable a la de Pieter de Grebber.
Va dedicar-se també al disseny d'orfebreria, l'arquitectura, l'urbanisme i la poesia. Com a arquitecte va participar en la construcció de l'ampliació de l'Ajuntament de Haarlem, Zijlpoort (una de les portes de Haarlem), l'església de Santa Anna (St. Annakerk) i l'orfanat de la ciutat de Nimega. Un dels seus poemes va ser musicat pel seu amic i compositor Cornelis Padbrué.
Va ser pare de deu fills, dels quals tres (inclòs Jan de Bray) van ser artistes. Probablement va morir de pesta, igual que alguns dels seus fills, i va ser enterrat a l'església de Sint-Bavokerk, a Haarlem.
# Marfontaine

Marfontaine és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 92 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Marfontaine era de 92 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 46 eren cases i 1 era un apartament. Dels 34 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Marfontaine el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 12 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 8 |
| 12 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 16 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 38 eren actives i 21 eren inactives. De les 38 persones actives 30 estaven ocupades (20 homes i 10 dones) i 8 estaven aturades (2 homes i 6 dones). De les 21 persones inactives 1 estava jubilada, 4 estaven estudiant i 16 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de construcció.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta i 1 electricista.
L'any 2000 a Marfontaine hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Marfontaine a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Marfontaine a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bayamón Fútbol Club

El Bayamón Fútbol Club és un club porto-riqueny de futbol de la ciutat de Bayamón, fundat el 1999.

## Palmarès

* Liga Mayor de Fútbol Nacional:
** 2000, 2002
* Puerto Rico Soccer League:
** 2009
* Liga Nacional de Fútbol de Puerto Rico:
** 2011, 2012
* FPF Preparatory Tournament:
** 2018
* Campionat de clubs de la CFU:
** 2014

## Referències

* ↑ «NPSL Comes To Puerto Rico», 21-01-2014. Arxivat de l'original el 10 d'abril 2014.
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 17 maig 2018.
* 1 2 3 «Puerto Rico - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Bayamón se Corona Campeón del Torneo Preparatorio - Ciudad de Bayamón», 11-06-2018. [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Caribbean Club Championships». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Reacció de Benedict

En química, la reacció o prova de Benedict identifica sucres reductors (aquells que tenen el seu OH anoméric lliure), com la lactosa, la glucosa, la maltosa i cel·lobiosa. En solucions alcalines, poden reduir el Cu $^{2+}$ que té color blau a Cu $^+$, que precipita de la solució alcalina com Cu $_2$ O de color vermell ataronjat.
El reactiu de Benedict consta de
* sulfat de coure (II);
* citrat de sodi i
* carbonat anhidre de sodi i hidròxid de sodi per alcalinitzar el medi.
El fonament d'aquesta reacció radica que en un medi alcalí, l'ió cúpric (atorgat pel sulfat cúpric) és capaç de reduir-se per efecte del grup aldehid del sucre (CHO) a la seva forma de Cu $^+$. Aquest nou ion s'observa com un precipitat vermell maó corresponent a l'òxid cuprós (Cu $_2$ O). El medi alcalí facilita que el sucre estigui de forma lineal, ja que el sucre en solució forma un anell piranòsic o furanòsic. Una vegada que el sucre està lineal, el seu grup aldehid pot reaccionar amb el ion cúpric en solució.
Generalment, la reacció de Benedict detecta la presència d'aldehids i alfa-hidroxetones, també per hemiacetals, incloses les que es produeixen en certes cetoses. Així, malgrat que la fructosa no és estrictament un sucre reductor, ja que és una polihidroxicetona, pot arribar a donar positiu ja que és convertida a aldosa, com glucosa o manosa, per la base del reactiu. Això passa per les condicions en què es realitza la prova: en un mitjà alcalí calent aquesta cetohexosa es tautomeritza (passant per un intermediari enòlic) a glucosa (que és capaç de reduir el io cúpric). Els disacàrids com la sacarosa (enllaç α (1 → 2) O) i la trehalosa (enllaç α (1 → 1) O), no donen positiu, ja que els seus OH anomèrics estan sent utilitzats en el enllaç glicosídic. En resum, es parla de sucres reductors quan tenen el seu OH anomèric lliure, i aquests són els que donen positiu en la prova de Benedict.

## Referències

* ↑ Bonner,William A.; Castro, Albert J. «12». A: Química orgánica básica. 3a edició. Alhambra S.A., 1974, p. 291-2. ISBN 84-205-0232-4 [Consulta: 8 novembre 2017].

## Vegeu també

* Reactiu de Fehling
* Sucre reductor
* Reactiu de Tollens
* Test de Schiff
# Paracentristis

Paracentristis és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Paracentristis incommoda, que es troba a Fiji.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; Robinson, G.; Pitkin, B.; Hine, A.; Lyal, C., eds. (2003). "Paracentristis". The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum.
# Paracataclysta

Paracataclysta és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrita per Yutaka Yoshiyasu el 1983. La seva única espècie, Paracataclysta fuscalis, va ser descrita per George Hampson el 1893. Es troba al sud-est d'Àsia (inclòs Sri Lanka i Borneo), al nord d'Austràlia i Àfrica.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ Agassiz, David J. L. (2012). "The Acentropinae (Lepidoptera: Pyraloidea: Crambidae) of Africa" ( PDF). Zootaxa. 3494: 1–73. ISBN 978-1-86977-986-3.

## Bibliografia

* Speidel, W. & W. Mey, 1999: Catalogue of the Oriental Acentropinae (Lepidoptera: Crambidae) Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine.. PDF Tijdschrift voor Entomologie 142 (1): 125-142.
* Yoshiyasu, Y., 1983: A study of Thailand Nymphulinae (Lepidoptera: Pyralidae). (1) Description of Paracataclysta n. gen. Akitu N.S. 50: 1-6.
# Partit Justicialista

El Partit Justicialista (PJ) o Partido Justicialista (en castellà) és un partit polític argentí, continuador del Partit Peronista, fundat pel general Juan Domingo Perón. Va tenir com a principal estendard en els seus orígens la defensa dels treballadors, quedant des de llavors molt lligat a la classe obrera i els sindicats. Va assolir així desplaçar a la Unió Cívica Radical com principal partit argentí, conformant entre ambdós un bipartidisme durant bona part del segle xx.
Des dels seus començaments l'acció del justicialisme fou bastant conflictiva per a la societat argentina. Els governs justicialistes van ser derrocats dues vegades pels militars i el Partit Justicialista va ser proscrit i impedit de participar en les eleccions generals en dues ocasions. El justicialisme va arribar per mandat popular a la Presidència de la Nació en 8 ocasions: Juan Domingo Perón (1946, reelegit el 1952), Hèctor José Cámpora (març de 1973), Juan Domingo Perón (novament, a l'octubre de 1973), Carlos Saúl Menem (1989, reelegit el 1995), Néstor Kirchner (2003) i Cristina Fernández de Kirchner (2007). Els dos últims presidents concorreren a les eleccions presidencials amb la coalició Frente para la Victoria, la qual agrupa l'ala més progressista del peronisme.
Tres justicialistes més van arribar a la presidència per vies institucionals: María Estela Martínez de Perón (com a vicepresidenta per la mort del president Perón el 1974), Adolfo Rodríguez Saá (per elecció del Congrés després de la renúncia de Fernando de la Rúa al desembre de 2001), i Eduardo Duhalde (per elecció del Congrés després de la renúncia d'Adolfo Rodríguez Saá al gener de 2002). També enmig de la crisi de 2001 van estar breument en exercici del Poder Executiu Ramón Porta (President Provisional del Senat) i Eduardo Camaño (President de la Càmbra de Diputats).
El 2008 és la força que posseeix major quantitat de governacions (les províncies de Buenos Aires, Chubut, Córdoba, Entre Ríos, Formosa, Jujuy, Missions, La Pampa, La Rioja, Salta, San Juan, San Luis, Santa Cruz i Tucumán) i intendències. Es coneix als seus afiliats o seguidors com peronistes (pel creador del partit) o justicialistes, i alguns dels seus opositors com antiperonistes.
# Viandar de la Vera

Viandar de la Vera és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Geografia

El terme municipal està situat a la zona muntanyosa de la faldilla meridional del Sistema Central o carpetovetònic, de manera que la topografia és abrupta i de forts pendents. Es comunica amb la carretera EX-203.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 310 | 306 | 300 | 303 | 291 | 279 |

## Personatges importants

Ernesto Valverde (1964), entrenador de futbol espanyol.
# Refugi Monzino

El refugi Monzino és un refugi al vessant valldostà del Massís del Mont Blanc, a la Val Vény, al municipi de Courmayeur.
El refugi es va construir l'any 1965 per substituir l'antic refugi de Gamba, construït l'any 1912. Va ser finançat per Franco Monzino que el va oferir a la Société des Guides de Courmayeur.
El refugi de Monzino es troba a una altitud de 2.561 metres, sobre un esperó rocós que separa les glaceres de Brouillard i de Frêney. S'hi pot arribar en 2h 30 per un camí equipat amb cables i escales, des del xalet Miage a la Val Vény.
Dóna accés a la cara oest de l'Aiguille Noire de Puiserey, a l'Aiguille Croux, així com, a través del Bivac Eccles (Pic Eccles) a les principals vies del vessant italià del Mont Blanc: carena de Brouillard al Mont Blanc, carena de la punta Innominata i vessants de Brouillard i Puiserey.

## Referències

* ↑ «Rifugio Monzino - Rifugio». [Consulta: 21 agost 2024].

## Enllaços externs

* «Camptocampː Refugi Monzino». Camptocamp.org.
* «Infos i fotos». Refuges.info.
# Refugi Nacional de Fauna Salvatge de l'Àrtic

El Refugi Nacional de Fauna Salvatge de l'Àrtic (Arctic National Wildlife Refuge o ANWR [ˈæn.wɑɹ]) es troba al nord-est d'Alaska (Estats Units) al sud de la costa de la mar de Beaufort que és una part l'oceà Àrtic. Fa frontera amb el territori del Yukon (Canadà) a l'est i més precisament el Parc Nacional d'Ivvavik (Ivvavik National Park o Parc national Ivvavik) i el Parc Nacional de Vuntut (Vuntut National Park o Parc national Vuntut).
El refugi es compon de 78.050,59 quilòmetres quadrats (més gran que la totalitat dels Països Catalans) al Vessant Nord (North Slope) d'Alaska gestionat pel Servei de Pesca i Fauna Salvatge (Fish and Wildlife Service o FWS) dels Estats Units. Es troba al Borough de North Slope i l'Àrea Censal de Yukon-Koyukuk. És el major refugi nacional de fauna salvatge del país, una mica més gran que el Refugi Nacional de Fauna Salvatge del Delta del Yukon (Yukon Delta National Wildlife Refuge). És administrat des de les seves oficines a Fairbanks.

## Extracció del petroli

La qüestió de l'extracció del petroli al refugi ha estat una controvèrsia política als Estats Units des del 1977. La polèmica se centra en una àrea de 6.100 quilòmetres quadrats de la plana costanera que es coneix com l'Àrea 1002 (1002 Area) Una gran part del debat es basa en la quantitat de petroli recuperable d'una manera econòmica contra l'efecte d'aquestes activitats industrials en el medi ambient. Els ecologistes han argumentat que el desenvolupament petrolier podria perjudicar els rens del Porcupine (Rangifer tarandus granti). Les operacions previstes tenen el potencial de bloquejar els seus ramats des de les zones on vedellen. Els activistes també han expressat la seva preocupació pel fet que les operacions petrolieres podrien erosionar el fràgil sistema ecològic de la tundra àrtica i danyar la vida salvatge que depèn d'aquest entorn.

## Referències

* ↑ «Tuulliq Map Project». [Consulta: 9 abril 2013].
* ↑ «Park Management». Ivvavik National Park of Canada. Parks Canada. [Consulta: 9 abril 2013].
* ↑ «2010 Vuntut National Park of Canada Management Plan, p. 3». Parks Canada. [Consulta: 9 abril 2013].
* ↑ USFWS Annual Lands Report, 30 setembre 2009
* ↑ Shogren, Elizabeth. "For 30 Years, a Political Battle Over Oil and ANWR." All Things Considered. NPR. 10 Nov. 2005.
* ↑ «Potential Oil Production from the Coastal Plain of the Arctic National Wildlife Refuge: Updated Assessment». US DOE. Arxivat de l'original el 3 d’abril 2009. [Consulta: 14 març 2009].
* ↑ Mitchell, John. "Oil Field or Sanctuary?" Arxivat 2008-01-05 a Wayback Machine. National Geographic 1 Aug. 2001.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2007-12-18 a Wayback Machine.
# Vilasantar

Vilasantar és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la Comarca de Betanzos.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 3.020 | 3.331 | 4.094 | 2.529 | 1.574 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

Armental (San Martiño), Barbeito (San Salvador), Mezonzo (Santa María), Présaras (San Pedro), San Vicenzo de Curtis (San Vicenzo), Vilariño (Santa María) i Vilasantar (Santiago).
# Samuel Maharero

Samuel Maharero (1856 - + 14 de març de 1923) va ser un cap del poble herero a l'Àfrica Sud Occidental Alemanya (avui Namíbia) durant les seves revoltes i altres fets relacionats amb els esdeveniments que envolten el genocidi herero.

## Vida

Maharero era fill de Kamaharero (o Maharero), un important pastor i guerrer herero. Samuel va estudiar a l'escola luterana, on va ser vist com un bon aspirant a sacerdot. Quan el seu pare va morir en 1890, va obtenir el lideratge a l'àrea de Okahandja, encara que no va obtenir gran part de la riquesa i el bestiar del seu pare d'acord amb la costums dels herero. Al principi, va mantenir una bona relació amb el governador alemany Theodor Leutwein. No obstant això, van sorgir cada vegada més problemes, incloent atacs d'agricultors alemanys, dificultats econòmiques, plagues i l'ús de terres dels herero per a la construcció de ferrocarrils, la qual cosa va provocar la degradació d'aquesta relació.
Maharero va planejar en secret una revolta amb els altres caps, en contra del govern alemany. Els primers atacs van començar el 12 de gener de 1904, en els quals van sortir triomfants, la qual cosa va significar la mort de diverses famílies d'agricultors alemanys. Leutwein va ser substituït com a cap militar per Lothar von Trotha, qui va arribar amb 15.000 homes i va oferir un recompensa de 5.000 marcs per la captura de Maharero. Els guerrillers herero van ser vençuts en la batalla de Waterberg, l'11 d'agost de 1904 i la resta dels herero van ser expulsats al desert de Omaheke.
Maharero va aconseguir portar una part del seu poble al protectorat britànic de Betxuanalàndia (actual Botswana). Va romandre com a líder dels hereros exiliats, i es va convertir en un important vassall de Sekgathôlê, un Letsholathêbê que era un important cap del nord del protectorat de Betxuanalàndia.
Samuel Maharero va morir allí el 1923. El 23 d'agost de 1923, el seu cos va ser retornat a Okahandja i soterrat cerimoniosament. Avui se'l considera un gran heroi a Namíbia, i se'l commemora en el Dia dels Herero, el 26 d'agost.

## Referències

* Harring, Sidney, en Harring, Sidney, en Encyclopedia of Genocide and Crimes Against Humanity. Herero. Ed. Macmillan Reference, p. 436-438. ISBN 0-02-865848-5. Harring, Sidney, en Encyclopedia of Genocide and Crimes Against Humanity. Herero. Ed. Macmillan Reference, p. 436-438. ISBN 0-02-865848-5.