OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hylobates

Hylobates és un dels quatre gèneres de la família dels gibons. Fins fa relativament poc era l'únic gènere de la família, però s'han ascendit tres dels subgèneres a la categoria de gènere (Hoolock, Nomascus i Symphalangus).

## Classificació

* Família Hylobatidae: gibons
** Gènere Hylobates
*** Gibó de mans blanques (Hylobates lar)
**** subespècie Hylobates lar lar
**** subespècie Hylobates lar carpenteri
**** subespècie Hylobates lar entelloides
**** subespècie Hylobates lar vestitus
**** subespècie Hylobates lar yunnanensis
*** Hylobates agilis
**** subespècie Hylobates agilis agilis
**** subespècie Hylobates agilis albibarbis
**** subespècie Hylobates agilis unko
*** Hylobates muelleri
**** subespècie Hylobates muelleri muelleri
**** subespècie Hylobates muelleri abbotti
**** subespècie Hylobates muelleri funereus
*** Hylobates moloch
**** subespècie Hylobates moloch moloch
**** subespècie Hylobates moloch pongoalsoni
*** Hylobates pileatus
*** Hylobates klossii

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 178-181. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Geissmann, Thomas. «Gibbon Systematics and Espècies Identification». [Consulta: 13 abril 2006].
* ↑ Mootnick, A.; Groves, C. P. «A new generic name for the hoolock gibbon (Hylobatidae)». International Journal of Primatology, 26, 2005, pàg. 971-976.
# Conjunt prehistòric de So n'Antelm - Sa Pleta

El conjunt prehistòric de So n'Antelm - Sa Pleta és un jaciment arqueològic format per restes de construccions de la cultura talaiòtica, situat al lloc anomenat sa Pleta, a la possessió de So n'Antelm, al municipi de Llucmajor, Mallorca. El jaciment fou afectat per les obres de construcció d'un camp de golf i actualment no són visibles cap mena de restes.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 62. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom VI» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 17 [Consulta: 4 gener 2013].
# Marc Anti Brisó

Marc Anti Brisó (en llatí Marcus Antius Briso) va ser tribú de la plebs l'any 137 aC, i es va oposar a la Lex Tabellaria proposada pel seu col·lega Luci Cassi Longí. Finalment, sota pressió d'Escipió l'Africà, va retirar la seva oposició.

## Referències

* ↑ Ciceró. Brutus XXV
# Ecsenius minutus

Ecsenius minutus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Maldives.

## Referències

* 1 2 «Ecsenius minutus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Burgess, W.E., H.R. Axelrod i R.E. Hunziker III, 1990. Dr. Burgess's Atlas der Meerwasser Aquarium Fische. Bede Verlag, Kollnburg, Alemanya.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Randall, J.E. i C. Anderson, 1993. Annotated checklist of the epipelagic and shore fishes of the Maldives Islands. Ichthyol. Bull. of the J.L.B. Smith Inst. of Ichthyol. 59:47.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Klausewitz, W., 1963. Ecsenius minutus n. sp. von den Maldiven (Pisces, Salariidae). Senckenbergiana Biologica 44(5):357-358.
* McKinney, J.F. i V.G. Springer, 1976. Four new species of the fish genus Ecsenius with notes on other species of the genus (Blenniidae: Salariini). Smithson. Contrib. Zool. 236:1-27.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Lluís Puig i Savall

Lluís Puig i Savall (Manresa, 1840 - Barcelona, 1883) va ser un mestre, llicenciat en dret, publicista i reformador social.
Amb vint anys, el 1860, guanyà per oposició la direcció de les escoles de Sant Andreu de Palomar i després es feu càrrec d'una altra a Barcelona. Tot sembla indicar que exercí a Palma on es dedicà a l'educació d'adults ja que publicà un Mètodo de organizar en la capital de las Baleares escuelas gratuitas de adultos, publicat a Barcelona el 1865, memòria que va ser premiada un any abans per l'Ateneu Balear. Amb aquest mètode i organització pretenia evitar el desencís i l'avorriment que presidien les escoles nocturnes per adults. Una peça important, dins el pensament de Puig i Savall, per a la promoció personal i social dels obrers.
Una altra de les facetes remarcables de Puig i Savall és l'anàlisi sociològic, econòmic i educatiu que realitza, des d'un punt de vista cristià, de la conflictivitat laboral i social entre patrons i obrers. Un posicionament molt diferent de l'integrisme i l'antiliberalisme que mantenien els sectors majoritaris del catolicisme. Els plantejaments de Puig i Savall, malgrat la seva timidesa i paternalisme, representaven una primerenca forma d'encarar la problemàtica de la pobresa obrera ben diferents de la jerarquia eclesiàstica del moment, molt anterior a la presa de posició que representà la Rerum Novarum del 1891.
Era membre de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País i de la Societat d'Amics de la Instrucció. També fou regidor de l'Ajuntament de Barcelona de 1879 a 1881
A mes de treballs sobre la problemàtica social, publicà llibres escolars que tingueren una notable difusió com és el cas de El pensil de la niñez escrita amb Julián López Catalan (1866).

## Obres

* Método de organizar en la capital de las Baleares escuelas gratuitas para adultos (1865).
* Cartilla de Economía Política (1864)
* Memoria señalando las causas que pueden contribuir a la relajación de los vínculos de la familia en la clase obrera (1866).
* La verdad en la cuestión entre fabricantes y operarios (Barcelona, 1870.
* Influencia de la unidad religiosa en la historia nacional (1872).
* La ciencia del trabajo o Historia de una familia obrera (Barcelona,1882).
* Medios para evitar la lucha entre el capital y el trabajo (1882)
* Medis per a millorar la condició social dels obrers, precedits d'una refutació dels errors comunistes i socialistes (1883)

## Referències

* 1 2 Elias de Molins, Antoni. Diccionario biográfico y bibliográfico de escritores y artistas catalanes del siglo XIX. Barcelona: Fidel Giró, 1889, vol II..
* ↑ Gabriel, Pere «Pobresa, conflicte i caritat en el pensament social català de la Restauració el segle XIX». Anuari Verdaguer, 19, 2011, pàg. 227 - 270.
# Alejandro Gándara

José Alejandro Gándara Sancho (Santander, Cantàbria, 1957) és un escriptor, periodista, crític literari i professor universitari espanyol.

## Biografia

Llicenciat en Ciències polítiques i en Sociologia per la Universitat Complutense de Madrid, és professor d'Història de les Idees a la Facultat de Sociologia de la mateixa. Va ser investigador del Museu Britànic de Londres. Va fundar l'Escola de Lletres de Madrid el 1989. En l'actualitat és director acadèmic de l'Escola Contemporània d'Humanitats de Madrid. Va dirigir la revista de cultura La Modificación de la Cultura. Va ser responsable del suplement de «Libros» del diari El País entre 1986 i 1989. Ha estat articulista dels diaris El País, El Mundo i ABC.

## Obra
### Narrativa

* La media distancia (Alfaguara, 1984)
* Punto de fuga (Alfaguara, 1986)
* La sombra del arquero (Debate, 1990)
* El final del cielo (Siruela, 1990)
* Ciegas esperanzas (Destino, 1992)
* Falso movimiento (SM, 1992)
* Nunca seré como te quiero (SM, 1995)
* Cristales (Anagrama, 1997)
* Últimas noticias de nuestro mundo (Anagrama, 2001)
* Un amor pequeño (Anagrama, 2004)
* El día de hoy (Alfaguara, 2008)
* Las puertas de la noche (Alfaguara, 2013)
* La vida de H (Salto de página, 2017)

### Assaig

* No nos entendemos (Júcar, 1990)
* Las primeras palabras de la creación (Anagrama, 1998)

## Premis

* 1992: Premi Nadal de novel·la per Ciegas esperanzas.
* 1998: Premi Anagrama d'assaig per Las primeras palabras de la creación.
* 2001: Premi Herralde de novel·la per Últimas noticias de nuestro mundo.

## Referències

* ↑ Borgo, Karina Sainz. «Alejandro Gándara traza en su última novela “la geometría pura del duelo”» (en castellà), 12-10-2013. [Consulta: 13 gener 2020].
* ↑ País, Ediciones El «Creada en Madrid una 'escuela practica de letras'» (en castellà). El País [Madrid], 15-11-1989. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Alejandro Gándara» (en castellà). Tres Tristes Tigres. [Consulta: 13 gener 2020].
* ↑ «ALEJANDRO GÁNDARA ESCRITOR / «Hoy se nivela la calidad literaria con el rasero de lo mediocre»» (en castellà), 15-02-2007. [Consulta: 13 gener 2020].
* ↑ Cruz, Juan «Alejandro Gándara: “No quise hacer carrera como escritor”» (en castellà). El País [Madrid], 28-06-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ lecturalia.com. «Alejandro Gándara: libros y biografía autor» (en castellà). [Consulta: 13 gener 2020].
* ↑ País, Ediciones El «Alejandro Gándara obtiene un Premio Nadal que marca distancias con la literatura 'Iight'» (en castellà). El País [Madrid], 07-01-1992. ISSN: 1134-6582.
* ↑ País, Ediciones El «Gándara gana el Anagrama de ensayo con una lectura personal del Génesis» (en castellà). El País [Madrid], 03-04-1998. ISSN: 1134-6582.
* ↑ País, Ediciones El «Alejandro Gándara gana el Herralde con una novela de espías» (en castellà). El País [Madrid], 06-11-2001. ISSN: 1134-6582.
# Heroïnes de la Coronilla

Les Heroïnes de la Coronilla van ser un grup de dones que van lluitar a la guerra d'independència de l'actual Bolívia, el 27 de març de 1812, a la ciutat de Cochabamba. Se les considera heroïnes perquè es van trobar sense exèrcit i van decidir organitzar-se per resistir-se a les tropes espanyoles, enfrentant-se al general reialista José Manuel de Goyeneche (1760-1814), que va atacar la ciutat després de guanyar la Batalla de Pocona. Les dones de la ciutat es van trobar sense exèrcit i es van organitzar per resistir-se a les tropes espanyoles. Van escalar La Coronilla amb el lema "La nostra llar és sagrada" on es van atrinxerarar a 1400m del centre de Cochamba, lloc que els acabarà donant el nom, i on els soldats realistes, finalment, les van guanyar.
I, precisament en honor al seu coratge i a la seva valentia, el 27 de març es commemora a Bolívia el Dia de la Mare.

## Referències

* ↑ «Heroínas de la Coronilla - Hispanopedia» (en castellà). [Consulta: 5 octubre 2021].
* ↑ «Heroínas de la Coronilla - EcuRed». [Consulta: 5 octubre 2021].
* ↑ Bolivia, Opinión. «Heroínas de la Coronilla» (en castellà). [Consulta: 5 octubre 2021].
# Nakib

Nakib era un cap espiritual als kanats uzbeks de l'Àsia central. La seva posició era sempre ocupada per un sàyyid o descendent de Mahoma. L'orientalista hongarès Vambery diu que ocupava una posició similar a la del xaikh al-Islam de l'Imperi Otomà.

## Bibliografia

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Conjunt prehistòric de Garonda

El conjunt prehistòric de Garonda és un jaciment arqueològic prehistòric situat a la possessió de Garonda, just al costat de les cases de la possessió, al municipi de Llucmajor, Mallorca. En aquest jaciment s'hi troben diferents tipus de restes destacant: dos talaiots de planta circular, el talaiot septentrional té 11,4 m de diàmetre i 4,4 m d'altària amb el portal orientat al llebeig i el talaiot meridional té 12,2 m de diàmetre i 4,3 m d'altària, amb el portal orientat també al llebeig; un navetiforme de planta en forma d'U allargada, amb façana orientada al sud, de 17 m de longitud per 5,5 m d'amplària, del qual només en queda una filada de les pedres de la base; i una bassa antiga.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 58. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 6. Palma: Promomallorca, p. 200. ISBN 84-8661702-2.
# Loxley (Alabama)

Loxley és un poble dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 1.348 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Loxley tenia 1.348 habitants, 562 habitatges, i 375 famílies. La densitat de població era de 216,9 habitants/km².
Dels 562 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,5% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones hi havia 86,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.583 $ i la renda mediana per família de 43.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.609 $ mentre que les dones 22.614 $. La renda per capita de la població era de 18.099 $. Aproximadament l'11,1% de les famílies i el 15,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Junyent

«Junyent o el Junyent» té aquests significats:
* Toponímia:
** Junyent (Castellàs), poble del terme municipal de les Valls d'Aguilar, a la comarca de l'Alt Urgell
** El Junyent (Granollers)
** El Junyent (Fonollosa)
** El Junyent (Rajadell)
** Junyent (la Pobla de Lillet)
** Junyent (Castellar de la Ribera), masia de Ceuró, municipi de Castellar de la Ribera, a la comarca del Solsonès
** Junyent (Odèn), masia enclavada al terme municipal d'Odèn
** Torrent de Junyent, afluent per la dreta de la Riera de Canalda
* Biografies:
** Primer cognom:
*** Eduard Junyent i Subirà (Vic, 1901 - 1978), sacerdot, historiador i arqueòleg
*** Miquel Junyent i Rovira (Piera, Anoia, 1871 - Barcelona, 1936), advocat i polític
*** Maria Carme Junyent Figueras (Masquefa, 1955-2023), lingüista i professora de lingüística
*** Oleguer Junyent i Sans (Barcelona, 1876 – 1956), pintor i escenògraf
*** Oriol Junyent (Sabadell, 1976), jugador de bàsquet
*** Sebastià Junyent Sans (Barcelona, 1865 - 1908), pintor i il·lustrador modernista
** Segon cognom:
*** Àngel Ponz i Junyent futbolista català que jugava de davanter
*** Ernest Farrés i Junyent (Igualada, 1967), poeta i periodista
*** Gaspar Camps i Junyent (Igualada, 1874 - Barcelona, 1942), dibuixant, il·lustrador i pintor
*** Josep Junyent i Rafart (Vic, 1930 - 1993), religiós i poeta català
*** Manuel d'Amat i de Junyent (Vacarisses, 1704/7 — Barcelona, 1782), militar espanyol i virrei del Perú
*** Miquel Roca i Junyent (Caudéran, França - 1940), polític català
*** Òscar Garcia i Junyent (Sabadell, 1973) futbolista i entrenador català
*** Pere Roig i Junyent (Terrassa, 1938), jugador d'hoquei sobre herba terrassenc
*** Ramon Fontanilles i Junyent (Barcelona, 1913 — 1979), escriptor català
*** Roger Garcia i Junyent (Sabadell, 1976), futbolista català que jugava de centrecampista
# Andrej Hunko

Andrej Hunko (Múnic, 29 de setembre de 1963) és membre del Bundestag alemany i de l'Assemblea Parlamentària del Consell d'Europa (RITME) pel partit L'Esquerra. Va ser elegit per primer cop el 2009 i reelegit el 2013. La seva circumscripció electoral és Aquisgrà.
L'abril del 2017, Hunko formà part de la missió oficial de PACE per observar el controvertit referèndum constitucional turc, que va titllar de «camp de joc desigual». Com a reacció als informes crítics que Hunko i el seu col·lega Stefan Schennach d'Àustria van fer sobre el procés d'elecció a Turquia de l'est, va ser acusat pel president turc Recep Tayyip Erdoğan i el seu Ministre d'Afers Estrangers Mevlüt Çavuşoğlu de ser seguidor del PKK, que està classificat com a organització terrorista pels EUA, l'OTAN i Turquia, però no l'ONU ni PACE. En unes declaracions posteriors, Hunko va afirmar que les acusacions eren una «campanya per deslegitimar» la seva persona: «volen presentar les meves declaracions sobre el vot en disputa com a no fiables i així distreuen l'atenció sobre el fet que el referèndum del 16 d'abril es va celebrar sota una organització antidemocràtica i en condicions injustes, amb possible frau electoral».
El juliol de 2019, arran de la filtració de documents del Ministeri d'Afers Exteriors, va denunciar que els serveis secrets espanyols l'havien estat espiant en territori alemany des de l'any 2011 i va demanar explicacions de la base jurídica de les perquisicions a les autoritats alemanyes.

## Referències

* ↑ «Andrej Hunko, Die Linke». [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ «Andrej Hunko». Arxivat de l'original el 7 de setembre 2017. [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ «Turkey’s constitutional referendum: an unlevel playing field». [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ «Für Wahlbeobachter war Referendum "weder frei noch fair"». [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ «Çavuşoğlu'ndan AGİT temsilcisine sert tepki». [Consulta: 18 abril 2017].
* ↑ «On the campaign to delegitimise Andrej Hunko». Arxivat de l'original el 12 de setembre 2017. [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ «Un diputat alemany denuncia que Espanya l'ha espiat des del 2011». El Nacional, 18-07-2019. [Consulta: 19 juliol 2019].
# Museu Nacional d'Art, Arquitectura i Disseny

El Museu Nacional d'Art, Arquitectura i Disseny de Noruega (en noruec: Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design) és un museu fundat l'any 2003 i situat a Oslo (Noruega).

## Obres

L'obra més destacada que s'exhibeix al museu és El crit (Skrik, 1893) d'Edvard Munch.

## Ubicacions

El museu té quatre espais d'exposició: la Galeria Nacional, el Museu d'Art Contemporani, el Museu Nacional d'Arquitectura i el Museu de Disseny i Arts Decoratives.
El museu participa en un programa d'exposicions itinerants a Noruega i a l'estranger.

## Galeria

* Museu d'Art Contemporani, Bankplassen, Oslo
* Museu Nacional - Arquitectura
* Museu d'Arts Decoratives
# Alejandro Jadad

Alejandro Jadad és un doctor canadenco-colombià. Jadad és graduat en Medicina per la Universitat Javeriana de Colòmbia i doctor en Medicina Clínica pel Balliol College de la Universitat d'Oxford.
Considerat un dels «deu hispano-canadencs més influents» (2007), Jadad ha estat distingit amb el Canadian Latin American Achievement Award (2004), per la contribució més significativa a les relacions entre el Canadà i el món hispà feta per una persona hispana; el Distinguished Lecturer Award (2006), atorgat pel Health Canada’s Chief Scientist, per la seva contribució al sistema de salut, i l'Orden del Congreso de Colombia, atorgada pel govern d'aquest país, entre altres reconeixements. El 2018 fou distingit amb un títol doctor honoris causa per la UOC.

## Referències

* ↑ «Coneix Alejandro Jadad, el pròxim doctor #HonorisCausaUOC». [Consulta: 16 març 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista a La Contra de La Vanguardia, 15 de febrer de 2018: http://www.lavanguardia.com/lacontra/20180215/44789174881/vull-que-em-diguin-el-que-no-magrada-escoltar.html
# Hochstatt

Hochstatt (en alsacià Huuscht) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 1.876 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.113 | 1.168 | 1.576 | 1.913 | 1.831 | 1.876 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Willemann | |
# Nakkaş Osman

Nakkaş Osman va ser l'il·lustrador en cap de l'Imperi Otomà durant la segona meitat del segle xvi. Les seves dates de naixement i mort no estan documentades, però la major part del seu treball va ser produït durant l'últim quart del segle xvi. L'estil d'Osman ha estat descrit com «pla però perceptiu». Les seves il·lustracions solen mostrar una acurada atenció als detalls, representant els esdeveniments en un estil realista. El seu treball va influenciar la següent generació d'il·lustradors otomans. Les il·lustracions més antigues d'Osman van ser produïdes entre 1560 i 1570 per a la traducció al turc del manuscrit persa «Firdawsis Shahnama». Entre els seus treballs més importants, creats durant el seu temps com a il·lustrador en cap del taller del sultà Murad III, hi ha el «Llibre de les victòries» i el «Llibre dels reis». Va ser ell també qui va il·lustrar el «Siyer-i Nebi», una èpica de la vida de Mahoma escrita el 1388 i il·lustrada el 1595.
La novel·la d'Orhan Pamuk «Em dic roig» gira al voltant de la figura d'Osman i el seu taller d'il·lustradors. En l'argument Osman se cega a si mateix amb una agulla, en un intent d'emular el llegendari il·lustrador Bihzad. La seva mort representa la fi de les il·lustracions otomanes atès que després d'ell tots els il·lustradors adoptarien l'estil occidental.

## Referències

* ↑ Feride Çiçekoglu «Difference, Visual Narration, and "Point of View" in My Name Is Red». Journal of Aesthetic Education. University of Illinois Press, 37, 4, Winter 2003, pàg. 124–137. DOI: 10.2307/3527343. JSTOR: 3527343 [Consulta: 22 gener 2008].
* ↑ Serpi̇l Bağci̇ «From Translated Word to Translated Image: The Illustrated Şehnâme-i̇ Türkî Copies (in Later Responses to Paintings and Books)». Muqarnas, 17, 2000, pàg. 162–176. DOI: 10.1163/22118993-90000012. ISSN: 0732-2992. JSTOR: 1523296.
* 1 2 «Osman [Nakkas Osman]».
* ↑ «Tarih-i Sultan Bayezid Nasuh al-Silahi al Matraki». Turkish Cultural Foundation.
* ↑ Stefano Carboni. Venice and the Islamic World, 828-1797. Yale University Press. ISBN 0-300-12430-9.
* ↑ «Siyer-i Nebi: The Life of the Prophet». Antika, The Turkish Journal Of Collectable Art, 15, 01-06-1986.