OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1567 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1567 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 14 d'octubre de 2004 després de reafirmar les resolucions 808 (1993), 827 (1993), 1166 (1998), 1329 (2000), 1411 (2002), 1481 (2003), 1503 (2003) i 1534 (2004), i examinar les candidatures per als càrrecs de magistrats del Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia rebudes pel Secretari General Kofi Annan, el Consell va establir una llista de candidats en concordança a l'article 13 de l'Estatut del Tribunal Internacional per a consideració de l'Assemblea General. La llista dels 22 candidats proposada per Kofi Annan va ser la següent:
* Carmel A. Agius (Malta)
* Jean-Claude Antonetti (França)
* Iain Bonomy (Regne Unit)
* Liu Daqun (Xina)
* Mohamed Amin El-Abbassi El Mahdi (Egipte)
* Elhagi Abdulkader Emberesh (Líbia)
* Rigoberto Espinal Irias (Hondures)
* O-Gon Kwon (Corea del Sud)
* Theodor Meron (Estats Units)
* Bakone Melema Moloto (Sud-àfrica)
* Prisca Matimba Nyambe (Zàmbia)
* Alphonsus Martinus Maria Orie (Països Baixos)
* Kevin Horace Parker (Austràlia)
* Fausto Pocar (Itàlia)
* Yenyi Olungu (República Democràtica del Congo)
* Sharada Prasad Pandit (Nepal)
* Vonimbolana Rasoazanany (Madagascar)
* Patrick Lipton Robinson (Jamaica)
* Wolfgang Schomburg (Alemanya)
* Mohamed Shahabuddeen (Guyana)
* Christine Van den Wyngaert (Bèlgica)
* Volodymyr A. Vassylenko (Ucraïna)

## Vegeu també

* Guerres de Iugoslàvia
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1501 a la 1600 (2004 – 2005)

## Referències

* ↑ «Security Council forwards to General Assembly list of 22 candidates for judges of former Yugoslavia trial». United Nations, 14-10-2004.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1561 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1561 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 17 de setembre de 2004. Després de recordar totes les resolucions anteriors sobre la situació a Libèria, en particular les resolucions 1497 (2003), 1503 (2003), 1521 (2003) i 1532 (2004), el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a Libèria (UNMIL) durant un any més fins al 19 de setembre de 2005.
El Consell de Seguretat va reconèixer l'important paper que jugava la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental (ECOWAS) en el procés liberià, a més de la Unió Africana i les Nacions Unides. També hi ha hagut avenços importants pel que fa al desarmament en el desarmament, desmobilització, reintegració i procés de rehabilitació.
Es va demanar a les parts liberianes que es comprometessin amb el procés de pau i garantir la celebració d'eleccions generals lliures, justes i transparents per a octubre de 2005. Mentrestant, es va demanar a la comunitat internacional que complís les promeses fetes a la Conferència Internacional de Reconstrucció de Libèria el febrer de 2004 i posés fons disponibles per al procés de reintegració i rehabilitació. Finalment, el secretari general Kofi Annan informará sobre els progressos realitzats per la UNMIL en el compliment del seu mandat.

## Referències

* ↑ «Security Council extends UN Mission in Liberia until 19 September 2005». United Nations, 17-09-2004.
* ↑ «Mandate of UN mission in Liberia extended another year». United Nations News Centre, 17-09-2004.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1501 a la 1600 (2003 - 2005)
* Segona Guerra Civil liberiana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Reacciona

Reacciona és un assaig polític i social de 176 pàgines publicat el 13 d'abril de 2011, coordinat per Rosa María Artal (que també hi escriu un capítol) i escrit en castellà per José Luis Sampedro Saez, Baltasar Garzón, Federico Mayor Zaragoza, Javier Pérez de Albéniz, Javier López Facal, Carlos Martínez Alonso, Ignacio Escolar, Àngels Martínez i Castells, Juan Torres López i Lourdes Lucía.
L'economista barceloní José Luis Sampedro va néixer l'any 1917, igual que Stéphane Hessel, autor a França del pamflet de dinou pàgines Indigneu-vos!. Sampedro va escriure el pròleg d'Indigneu-vos! mentre que Hessel signa el de Reacciona. Reacciona va ser el tercer llibre més venut a Espanya el 2011 al cap de poques setmanes d'aparèixer.
Als diferents articles/capítols del llibre els diferents autors defensen la dignitat, la democràcia i el bé comú, tenen com a objectiu informar a la ciutadania perquè “només un ciutadà informat pot ser responsable i impedir els atropellaments”.

## Vegeu també

* Indignats

## Referències

* ↑ Reacciona, de José Luis Sampedro i altres autors. Editorial Aguilar. ISBN 9788403102002 (castellà)
* 1 2 Ces pamphlets qui ouvrent à la révolte, de Rosa Maria Artal. Publicat al Courrier International, pàg. 14, n°1.073, setmana del 26 al 31 de maig de 2011. (francès)
# Resolució 1839 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1839 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 9 d'octubre de 2008. Recordant totes les resolucions anteriors sobre la preocupant situació a Geòrgia, Abkhàzia i Ossètia del Sud, i prenent nota dels informes del Secretari General de 28 de juliol de 2008 (S/2008/480) i 3 d'octubre de 2008 (S/2008/631), el Consell decidí ampliar durant quatre mesos la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Geòrgia fins al 15 de febrer de 2009.
El Consell va decidir no prendre cap altra decisió amb la seva acció, tot i que es referia a l'informe més recent del Secretari General, en el qual observa que, després del recent conflicte russo-georgià a Ossètia del Sud, l'àrea de responsabilitat de la UNOMIG no estava clara.

## Referències

* ↑ IN UNANIMOUS RESOLUTION 1839 (2008) SECURITY COUNCIL, ACCEPTING SECRETARY-GENERAL'S RECOMMENDATION, EXTENDS GEORGIA MISSION MANDATE FOR FOUR MONTHS

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1845 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1845 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 20 de novembre de 2008. Després de recordar les resolucions anteriors sobre la situació a Bòsnia i Hercegovina, el Consell autoritza la continuació del mandat de la força de l'OTAN EUFOR Althea com a successora de les responsabilitats de la SFOR durant un any més i va reconèixer el dret d'ambdues organitzacions a prendre totes les mesures necessàries per defensar-se dels atacs o amenaces.
El Consell va reiterar que la principal responsabilitat per a la continuació de l'aplicació de l'acord de Dayton correspon a les autoritats de Bòsnia i Hercegovina, i que el suport de la comunitat internacional serà determinat, entre altres coses, per la seva plena cooperació amb el Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia. El consell va subratllar el ple suport a l'Alt representant de la Unió Europea per a Afers exteriors i Política de Seguretat com a autoritat definitiva en la implementació civil de l'Acord de Dayton.

## Referències

* ↑ UNANIMOUSLY ADOPTING RESOLUTION 1845, SECURITY COUNCIL EXTENDS EUROPEAN UNION STABILIZATION FORCE IN BOSNIA AND HERZEGOVINA FOR ANOTHER YEAR

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1847 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1847 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 12 de desembre de 2008. Després de reafirmar totes les resolucions sobre el conflicte de Xipre el Consell va prorrogar el mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) durant sis mesos fins al 15 de juny de 2009.
El Consell va acollir amb satisfacció l'inici el 3 de setembre de negociacions amb la perspectiva d'un acord integral i durador. També va demanar a ambdues parts que continuessin comprometent, amb caràcter urgent i en consulta amb la UNFICYP, la demarcació de la Línia Verda i va instar al costat turcoxipriota a restaurar l'statu quo militar que existia a Strovilia abans del 30 de juny del 2000.

## Referències

* ↑ «SECURITY COUNCIL EXTENDS MANDATE OF CYPRUS MISSION UNTIL 15 JUNE 2009, UNANIMOUSLY ADOPTING RESOLUTION 1847 (2008)». United Nations, 12-12-2008.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1841 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1841 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 d'octubre de 2008. Prenent nota dels informes del Secretari General sobre la preocupant situació a la regió sudanesa del Darfur, el Consell ha decidit estendre el mandat del Panell d'Experts de quatre membres designat mitjançant la Resolució 1591 (2005) per vigilar l'embargament d'armes durant un any més fins al 15 d'octubre de 2009.
El Consell va demanar al panell que emeti tres informes a l'any i que coordinés les seves activitats amb l'Operació Híbrida de la Unió Africana i les Nacions Unides a Darfur (UNAMID), així com amb els esforços internacionals per aconseguir un acord polític en el conflicte, que ja havia provocat 200.000 morts i uns dos milions de desplaçats des de 2003, i que enfrontava rebels contra el govern del Sudan i les seves milícies aliades.

## Referències

* ↑ «IN UNANIMOUS RESOLUTION 1841 (2008) SECURITY COUNCIL EXTENDS MANDATE OF ARMS EMBARGO PANEL IN DARFUR REGION BY ONE YEAR». United Nations, 15-10-2008.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)
* Conflicte del Darfur

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1843 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1843 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 20 de novembre de 2008. Després d'observar la situació a la República Democràtica del Congo, i seguint les recomanacions del Secretari General, el Consell va autoritzar un augment temporal de la força militar de la Missió de les Nacions Unides a la República Democràtica del Congo (MONUC) de fins a 2.785 efectius militars i la força de la seva unitat de policia formada a més de 300 persones fins al 31 de desembre de 2008. El consell també va subratllar que la durada de l'estada de les forces addicionals dependrà de la situació de seguretat a Kivu Nord i Kivu Sud.
El Consell va destacar que l'increment temporal del personal estava destinat a fer que la MONUC reforcés la seva capacitat per protegir els civils, reconfigurar la seva estructura i forces i optimitzar el seu desplegament. El representant de Sud-àfrica va donar suport a la resolució a causa del deteriorament de la situació a Goma i remarca la necessitat de l'avenç en solucions polítiques, així com al nomenament del president nigerià Olusegun Obasanjo per ajudar en el procés.

## Referències

* ↑ «SEEKING TO STABILIZE SITUATION IN DEMOCRATIC REPUBLIC OF CONGO, SECURITY COUNCIL REINFORCES UNITED NATIONS TROOP STRENGTH BY NEARLY 3,000, UNTIL YEAR’S END». United Nations, 20-11-2008.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)
* Segona Guerra del Congo

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Refugi de Bassa d'Oles

El refugi de la Bassa d'Oles o d'Era Piusa és un refugi de muntanya dins el terme de Gausac, al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) a 1.599 m d'altitud i situat al vessant oriental del pic de Montcorbison i al costat de la Bassa d'Oles.
S'hi pot arribar a peu des de Gausac (8 km) o amb cotxe per una pista asfaltada des d'Aubèrt (14 km).

## Vegeu també

* Bassa d'Oles

## Referències

* ↑ «Bassa d'Olles Era Piusa». [Consulta: 10 agost 2022].
# Resolució 186 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 186 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 4 de març de 1964, demanant a tots els Estats membres que responguin a les seves obligacions en virtut de la Carta de les Nacions Unides, va demanar al Govern de Xipre que adoptés totes les mesures addicionals necessàries per frenar la violència i el vessament de sang i va demanar a les comunitats de Xipre i els seus líders per actuar amb moderació. A continuació, la resolució recomana la creació d'una Força de manteniment de la pau a fi de preservar la pau internacional i evitar que es repeteixin els enfrontaments i que, d'acord amb els governs de Grècia, Turquia i el Regne Unit, es nomenarà un mediador per tractar de promoure una solució pacífica del problema que afronta Xipre.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a la 200 (1953 - 1965)
* Crisi de Xipre (1955-1964)
* Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Ricardo Rodolfo Maduro Joest

Ricardo Rodolfo Maduro Joest (nascut en Panamà el 20 d'abril de 1946) és un polític i empresari hondureny que va ser President de la República entre 2002 i 2006.

## Biografia

Fill de pare panameny i mare hondurenya, aquesta al seu torn nascuda a Guatemala, Ricardo Madur es va graduar per la Lawrenceville School i després per la Universitat Stanford. Del seu primer matrimoni, amb Miriam Andréu, va tenir tres fills, un dels quals va ser segrestat el 23 d'abril de 1997 i oposat mort l'endemà passat.
Després de la mort del seu fill, va decidir sortir candidat a la presidència, tenint com a divisa la lluita contra la criminalitat. Va ser triat el 2001, assumint el 27 de gener de 2002. L'octubre de 2002 va contreure matrimoni amb Aguas Santas Ocaña Navarro.
Encara durant el seu període presidencial, Madur i la seva filla van sofrir un accident d'avió, l'1 de maig de 2005. Malgrat la gravetat de l'accident, ambdós es van recuperar.
En les eleccions de 27 de novembre de 2005 el candidat del seu partit Porfirio "Pepe" Lobo, va perdre aquests comicis enfront de Manuel Zelaya del Partit Liberal d'Hondures, que el va substituir en el càrrec presidencial el 27 de gener de 2006.

## Referències

* ↑ «La boda del año: Ricardo Maduro - Melissa Callejas». La Prensa, 14-10-2009. [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ «CIDOB». [Consulta: 21 abril 2019].
# Riu Arieja

El riu Arieja (en occità Arièja, en francès Ariège) és un riu del vessant atlàntic dels Pirineus. Neix a l'estany de Fontnegra, a la Cerdanya, i fa de límit entre aquesta comarca i Andorra. La seua capçalera és a la coma d'Or, on és l'estany de la coma d'Or, on rep el nom de riu de la Palomera. Situat dins la regió occitana del país de Foix, a l'alta vall del riu està la població de L'Ospitalet.
S'uneix per la dreta a la Garona, prop de Tolosa. El seu règim és nivopluvial, i serveix com a font d'electricitat a les centrals de l'Hospitalet de l'Arieja i Aston.

## Afluents

* Riu de Sant Josep. Venint del vessant oriental del port Dret desemboca al pla de la Vaca Morta.

## Referències

* ↑ «Riu Arieja». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Riu Arieja». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Riu Arieja». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Riu Arieja». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Riera de Sant Quintí

Riera de Sant Quintí és el nom dels següents llocs:
   * Riera de Sant Quintí, corrent fluvial del Berguedà
   * Riera de Sant Quintí, corrent fluvial del Solsonès
   * Riera de Sant Quintí o Riera de les Llosses, corrent fluvial del Ripollès
# Riera de Sant Quirze

La riera de Sant Quirze és una riera dels termes municipals de Castellterçol i Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.

## Castellterçol

Es forma a llevant de l'extrem meridional de la vila de Castellterçol, entre el Pla dels Rourets i la Bassola de la Vall, a migdia de la Granja d'Esplugues i al nord de la masia de l'Horta, des d'on davalla cap al sud fins que troba, al sud-est de l'Horta, la riera de Sant Antoni, que hi aflueix per la dreta, al costat nord de la carretera C-59 i a ponent de la masia de Brugueroles i del Pla de Brugueroles. Des d'aquest lloc, continua cap al sud-est, inflexionant gradualment cap al sud, paral·lelament a la carretera esmentada. Rep per la dreta el torrent del Castell poc abans d'arribar al costat de llevant de la masia de la Noguera, lloc on passa entre la Quintana de la Noguera (ponent) i els Camps de la Noguera (llevant) i on troba a la dreta la Font de l'Arç. Sempre amb la carretera C-59 a la dreta, deixa a l'esquerra la Solella de la Noguera, i, alhora, rep per la dreta el torrent de la Guineu. De seguida deixa a ponent la Teuleria i a llevant el Solà del Boix, on acaba el seu recorregut per terres de Castellterçol.

## Sant Quirze Safaja

De seguida que entra en el terme municipal de Sant Quirze Safaja rep per la dreta la riera de Puigcastellar, al cap d'una mica se separa, en un doble meandre, de la carretera que ha anat seguint fins a aquest lloc i rep, també per la dreta, el del Favar. És el darrer tram de la riera, entre la urbanització del Solà del Boix, que queda al nord, la de Can Romera, al sud, el sector de la Tenda i el petit eixample modern del poble, que deixa al sud-oest, fins que, al nord-oest del poble vell de Sant Quirze Safaja, s'aboca en el Tenes.

## Enllaços externs

* La riera de Sant Quirze i el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Riera de Sant Medir

La Riera de Sant Medir és un curs d'aigua de Collserola, del vessant del Vallès Occidental. S'origina en la unió dels torrents de la Salamandra i de les Costes de Sant Medir, poc després rep les aigües de la font de Sant Medir i passa per l'ermita del mateix nom, indret que dona el nom a la riera. Altres afluents de la riera són el torrent de la Rabassada, el torrent de la Torre Negra i el torrent del Sant Crist. La seva vall discorre entra la serra de la Rabassada i la de Sant Medir, i passa per indrets ben coneguts com l'ermita de Sant Adjutori, el Forn Ibèric de Sant Cugat del Vallès, Can Borrell, la Torre Negra i el Pi d'en Xandri.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Renee Goust

Ilse Renee Herrera (1986), més coneguda amb el nom artístic de Renee Goust, és una compositora i cantautora mexicana. És autora de les cançons «Estimada Muerte (No nos maten)» i «La Cumbia Feminazi» que es consideren himnes internacionals del feminisme.
És una artista de música neofolclor crescuda a cavall entre els Estats Units d'Amèrica i Mèxic. És una cantautora feminista i queer que utilitza el llenguatge de les músiques d'Amèrica per a escriure cançons en castellà i anglès sobre la igualtat de gènere, les experiències LGBT+, la migració i altres temes de justícia social.

## Trajectòria

Tot i que sempre va viure a Nogales, Sonora, d'infant creuava la frontera diàriament per anar a l'escola a Nogales, Arizona. El seu primer acostament a la música va ser quan tenia 4 anys. Els seus pares la van inscriure a classes de piano, o més aviat de teclat. Sense tenir diners per a comprar l'instrument, la professora els va suggerir que li dibuixessin un de cartó. Als 14 anys es va interessar per la guitarra i va començar a aprendre de forma autodidacta i als 17 anys era directora del cor de l'institut.
Va estudiar cant a la Universitat de Guadalajara on va formar part una banda de rock fins que el 2007 es va traslladar a Nova York on va professionalitzar la seva carrera musical. També va compondre música original per al curtmetratge The Last of the Chupacabras de Disney+.

## Referències

* ↑ «“Querida Muerte (No nos maten)” la desgarradora canción contra los feminicidios en México» (en castellà), 05-11-2019. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Cantautora bicultural, Renee Goust» (en castellà). Apócrifa Art Magazine, 17-11-2017. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «“A una mujer” de Renee Goust: música sobre el amor entre mujeres» (en castellà). Lado B, 17-05-2020. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Renee canta: no nos maten» (en castellà). El Universal, 17-11-2019. [Consulta: 9 març 2021].
* 1 2 «Entrevistamos a Renee Goust, la autora de la Cumbia Feminazi» (en castellà). Malvestida, 03-08-2016. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Renee Goust, Author profile» (en anglès). The Nation, 29 diciembre 2017. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Brooklyn Museum: Calendar». www.brooklynmuseum.org. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «Reckoning with the Complexities of “Romantic Songs of the Patriarchy”» (en anglès americà). The Guggenheim Museums and Foundation. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «La Bulla - A Ruckus of Music» (en anglès). DromNYC, 9 enero 2020. Arxivat de l'original el 2020-09-28. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Music of the Americas: La Frontera» (en anglès). AS/COA, 01-03-2021. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Renee Goust: Cast Bio» (en anglès). Grand Performances. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «'The Last Of the Chupacabras’ on Disney+ Is a Charming Story About Embracing Culture» (en anglès americà). Remezcla, 04-06-2021. [Consulta: 8 setembre 2021].
# Rhizocephalus

Rhizocephalus és un gènere monotípic de plantes de la família de les poàcies. És originària del centre i sud-oest d'Àsia.

## Taxonomia

Rhizocephalus orientalis va ser descrita per Pierre Edmond Boissier i publicat en Diagnoses Plantarum Orientalium Novarum, ser. 1, 5: 69. 1844.

### Sinonímia

* Crypsis pygmaea Jaub. i Spach
* Heleochloa orientalis (Boiss.) Dinsm.
* Heleochloa pygmaea (Jaub. & Spach) B.D.Jacks.
* Heleochloa turkestanica Litv.
* Rhizocephalus turkestanicus (Litv.) Roshev.

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. Arxivat de l'original el 2007-11-15. [Consulta: 8 març 2010].
* ↑ «Rhizocephalus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 18 novembre 2013].
* ↑ Rhizocephalus a PlantList
* ↑ «Rhizocephalus». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 18 novembre 2013].

## Bibliografia

* Cabi, E. & M. Doğan. 2012. Poaceae. 690–756. In A. Güner, S. Aslan, T. Ekim, M. Vural & M. T. Babaç (editors) Türkiye Bitkileri Listesi. Nezahat Gökyiğit Botanik Bahçesi ve Flora Araştırmaları Derneği Yayını, Istanbul.

## Enllaços externs

* Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H. (2006 en endavant). Rhizocephalus. A: GrassBase - The Online World Grass Flora.
# Richer de Lieja

Richer de Lieja (altres noms Richarius, Richerus, Richar, Richer) va ser abat de l'abadia de Prüm (899-920) i bisbe de Lieja de 921 a 945. Eixia de la nissaga dels comtes de Metz. Tot i que la seu del bisbat s'havia transferit a Maastricht el 549 i a Lieja el 705 sota Hubert, els bisbes van continuar a dir-se Tungrensis (llatí) de Tongeren), Ricari va ser el primer que es deia oficialment de Lieja.
Va succeir el bisbe Hilduí, destituït i excomunicat per Joan X per causa de simonia. A l'inici, va aliar-se amb de Carles III, contra Giselbert, l'aliat d'Hilduí. Ricari va triar més tard el camp del rei Otó I de Germània, futur emperador del Sacre Imperi Romanogermànic (el 962), contra son germà Enric I de Baviera i els seus aliats Gislebert de Lotaríngia i Lluís IV de França. Una opció que va portar molts beneficis a Lieja, com que va trobar-se del costat dels vencedors, segons Fabritius.
Morí el 23 de juliol de 945 i va ser sebollit a la col·legiata de Sant Pere a Lieja.

## Referències

* Llista dels bisbes de Tongeren, Maastricht i Lieja
* ↑ Chapter 11. Comtes de Metz (Grafen von Metz) in: Medieval Lands
* ↑ Karl Morz Fabritius, Richarius 921-945, Geschichte des Hochstifts Luttich, Leipzig, Editorial Weidmannschen Buchhandlung, 1792, pàgina 15 (en català: Història del principat bisbal de Lieja (alemany))
* ↑ Fabritius, ibídem