OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ivan Toplak

Ivan Toplak (serbi: Иван Toплaк; Belgrad, 21 de setembre de 1931 – Maribor, 26 de juliol de 2021) fou un futbolista eslovè, nascut a Sèrbia, de les dècades de 1950-1960.
El 1943 es traslladà a Maribor, on es formà futbolísticament a les files del Branik. Més tard jugà a Estrella Roja. Fou un cop internacional amb Iugoslàvia.

## Referències

* ↑ «Likovi istaknutih nogometaša». Arxivat de l'original el 2013-01-19. [Consulta: 5 octubre 2018].
* ↑ Interview in Večer
* ↑ Profile on Serbian federation official site
# Antoni Ignasi Cervera

Antoni Ignasi Cervera, també conegut en alguns escrits com a Leandro Rubio (Palma, Mallorca, 1825 - Madrid, 1860) fou un periodista i dirigent obrer mallorquí.

## Biografia

Socialista utòpic seguidor de Fourier, va ser redactor dels periòdics madrilenys El Amigo del País, (1847), El Ensayo (1849), El Trabajador. Periódico de Educación Popular. (1851), El Taller (1852), La Voz del Pueblo (1853) i El Eco de las Barricadas (1854). Segons Fernando Garrido, aquestes publicacions van arribar a aconseguir 14.000 subscriptors i van propagar la creació d'associacions obreres a Barcelona, Màlaga, Figueras, Reus, València i altres punts d'Espanya. Juntament amb Francesc Pi i Margall el 1846 va fundar a Madrid una escola per a obrers, l'Escuela del Trabajador, molt abans que l'Escola Moderna de Francesc Ferrer i Guàrdia, com a prolongació lògica de les seves societats de socors mutus per a treballadors. Segons Ignacio Garrido, a aquesta escola van arribar a concórrer fins a 1.5000 treballadors. Va crear també El Treballador (1851), publicació quinzenal per a aquestes societats obreres els beneficis de les quals es destinaven «a sostenir escoles de nit per als treballadors i a socors mutus». Va participar en la Revolució de 1854 i amb Ceferí Tresserra i Ventosa cofundà el Falansterio Nacional (1858), societat secreta carbonària i republicana força activa a Catalunya, el País Valencià i Andalusia, que va arribar a comptar amb 80.000 membres. També va dirigir la impremta a Madrid que va portar el seu nom.

## Obres

* La voluntad nacional. Cómo el pueblo espera que la interpreten las Cortes Constituyentes, Madrid, Imp. de Tomás Núñez Amor, 1854.
* Com a Leandro Rubio, Historia de la clase obrera, desde los tiempos primitivos hasta nuestros días, 1854.
* Com a Leandro Rubio, Organización del crédito gratuito o sea Banco de préstamos gratuitos para las clases del pueblo Madrid: Imprenta a cargo de Juan Nuñez Amor, 1854.
* Solución práctica del problema social: caja de cambio, Madrid: Imprenta de Tomás Núñez Amor, 1855.
* Com a Leandro Rubio, Escenas economicas ó Estudios populares sobre el comercio de granos Madrid: Imprenta militar de Pedro Montero, 1858
* Com a Leandro Rubio, Una solucion para el arreglo de la deuda y la consolidacion definitiva del credito público de España. Madrid: Imprenta de los señores Rojas, 1876.

## Notes

* ↑ Cf. Fernando Garrido, Historia del reinado del último borbón, t. III.

## Referències

* Manuel Ossorio y Bernard, Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX, Madrid, 1905, p. 84.
* «Antoni Ignasi Cervera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cleobul

Cleobul és el nom dels següents personatges:
* Cleobul de Lindos, poeta i un dels set savis de Grècia
* Cleobul d'Esparta, èfor
# Al-Ula

Al-Ula o al-Ola (àrab: العلا, al-ʿUlā), antiga Dedan, és un oasi i una ciutat de l'Aràbia Saudita, situada 110 km al sud-oest de Tayma (380 km al nord de Medina), a l'antiga ruta de l'encens. Fou la capital dels dedanites i dels lihyanites i s'hi han trobat importants restes arqueològiques de fa dos mil anys. Actualment és capital d'un districte anomenat al-Ula, a la província de Medina.
El regne de Dedan o dels dedanites va existir vers els segles VII i VI aC, sent esmentat a les inscripcions neobabilònies d'Haran on es diu que el rei Nabònides va fer una campanya militar al nord d'Aràbia el 552 aC més o menys, i va conquerir Tayma, Dedan i Yàthrib; vers l'inici del segle V aC el regne va esdevenir hereditari. Llavors fou el temps dels lihyanites (regne de Lihyan) que va existir fins al segle ii aC. Els nabateus van agafar el relleu i dominaven Aràbia del nord al segle I aC i la van conservar fins als primers anys del segle II quan els romans van conquerir la seva capital Petra; Hegra (al-Hidjr), moderna Madain Salih (Madain Saleh), fou la segona capital dels nabateus però progressivament el poder es va desplaçar d'al-Hidjr una mica al nord, cap a al-Ula.
Abans de l'islam era un pròsper centre comercial de la ruta de caravanes que sortia de Síria cap al sud passant l'Hidjr (moderna Madain Salih que estava a 18 km al nord d'al-Ula). En temps de Mahoma era una modesta població on el profeta hauria pregat en el seu camí de la Meca a Tabuk. Ibrahim ibn Shudja al-Hanadi al segle xiii diu que era una ciutat petita dotada d'una fortalesa i governada per un amir; a l'edat mitjana es creu que la ciutat àrab d'al-Mabiyat, que va esdevenir el principal centre comercial de la zona, estava situada a uns 20 km d'al-Ula (si ha estat ben identificada). Ibn Battuta diu que els pelegrins que anaven a la Meca paraven a al-Ula. La ciutat d'al-Mabiyat va declinar al segle xii o XIII (abans de 1230) i al-Ula va tornar a ressorgir; es van fer construccions que van utilitzar antigues pedres de Dedan i Lihyan, i va esdevenir altre cop el principal centre regional. La fortalesa fou restaurada pels otomans (pel governador de Damasc) al segle xvii. Charles Doughty hi va passar el 1876 i van seguir altres europeus. El ferrocarril de l'Hedjaz passava prop d'al-Ula (1901-1908), on hi havia una estació després abandonada. Al segle xx el centre de la ciutat es va establir al darrere de la ciutat antiga i progressivament el poble va abandonar les cases a la part vella; la darrera família va marxar el 1983 i el darrer servei a la vella mesquita es va fer el 1985; les ruïnes de ciutat medieval i de l'establiment dedanita-lihyanita queden dins del terme de la moderna ciutat. Un estudi de les inscripcions es va fer el 1968 per un equip de la Universitat de Londres.

## Referències

* Abdul Rahman Ansary, Ḥusayn Abu Al-Ḥassān, The civilization of two cities: Al-ʻUlā & Madāʼin Sāliḥ, 2001, ISBN 9960930106, ISBN 9789960930107

## Enllaços externs

* Al-Ula Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
* Dedan
* Lihyan
# Host del Consell del Principat

La Host del Consell del Principat fou un petit exèrcit alçat pel Consell del Principat per aturar la revolta dels pagesos de remença que encapçalava Francesc de Verntallat amb el suport de la reina Joana Enríquez.
El 24 d'abril de 1462, el Consell del Principat va aixecar una host de 300 cavallers amb 100 llances i un miler d'infants comandada per Hug Roger III de Pallars Sobirà per combatre els pagesos revoltats i possibles petites forces del rei, i la reina va decretar immediatament la seva il·legalitat, mentre els diputats i el Consell prohibiren la publicació de la crida reial. Les autoritats locals no sabien què fer perquè les dues autoritats eren legítimes però les ordres contradictòries.
El 9 de maig sortiren de Barcelona en direcció nord els primers escamots de la host del Principat, manats pel capità Pere de Bell-lloc i de Sentmenat, ocupant Hostalric, mentre que la reina, per la seva banda, es preparava per oposar-se per la força de les armes a l' host i fou assetjada a Girona.

## Referències

* ↑ Pedres de Girona «Història de Girona. El setge de la Força de 1462».
# Aiguesa

Aiguesa (en francès Aiguèze) és un municipi francès del departament del Gard, a la regió d'Occitània. Aquest municipi pertany a l'associació Els pobles més bonics de França.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
* ↑ Els pobles més bonics de França: Aiguesa
# Apogon micromaculatus

Apogon micromaculatus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És una espècie marina.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar Roig.

## Referències

* ↑ ITIS
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# E127

La ruta europea E127 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Omsk (Rússia) i finalitza a la frontera amb la Xina. Té una longitud d'aproximadament 1330 km.
Viccionari
# Gaten Matarazzo

Gaten Matarazzo (Nova Jersey, EUA, 8 de setembre del 2002) és un actor estatunidenc. Va començar la seva carrera a Broadway, en el musical de Les Misérables. Actualment, és famós pel rol de Dustin Henderson en la sèrie de Netflix, Stranger Things.
Matarazzo va créixer a Little Egg Harbor, Nova Jersey. Va començar a anar a l'escola regional de Pinelands el setembre de 2016. Té displàsia clidocranial, un tret que comparteix amb el seu personatge fictici. Usa dents postisses com a resultat de la seva condició, i treballa per conscienciar la societat sobre la seva malaltia.

## Referències

* ↑ «Les Misérables». [Consulta: 18 agost 2016].
* ↑ Bradley, Laura. «What Millie Bobby Brown Really Wants from Stranger Things Season 2». Vanity Fair, 13-12-2016. «All of the original Stranger Things kids will also return»
* ↑ Jackson, Vincent. «Little Egg Harbor teen's journey from Broadway To Netflix; Gaten Matarazzo has a role in Netflix's Stranger Things», 12-07-2016. [Consulta: 4 setembre 2016].
* ↑ Morgan, Kate. «Stranger Things Have Happened; Netflix fans fall in love with Egg Harbor teen», 01-10-2016. [Consulta: 10 octubre 2016].
* ↑ Ro, Crystal. «Dustin from "Stranger Things" loves showing off his fake teeth in real life, and obviously it's adorable», 05-08-2016. Arxivat de l'original el 9 d’agost 2017. [Consulta: 4 gener 2017].
* ↑ «Dustin on Stranger Things: Actor Gaten Matarazzo Bio: Is his teeth real? Medical conditions and singing», 28-09-2016. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2016. [Consulta: 4 gener 2017].
# Los Quién

Los Quién és una sèrie de televisió emesa per Antena 3 que es va estrenar en 2 de maig de 2011 amb una bona acollida per part de l'audiència i liderant la seva franja d'emissió respecte a les ofertes de les altres cadenes. Mescla grans dosis d'humor amb una gravació en sitcom, obtenint com a resultat una comèdia.
Va acabar el 20 de juliol de 2011 havent emès només una temporada.

## Argument

La sèrie està centrada en el primer matrimoni que es va acollir a la llei del divorci a Espanya, per tant se situa a principis de la dècada dels anys 1980.
Gustavo i Susana, un matrimoni amb una filla, Paula, pateixen la monotonia matrimonial, per la qual cosa Susana demana el divorci.
Entretant, el germà de Susana, Esteban, un capellà, vol deixar la seva vida clerical, tot i que la seva mare, Julia, no ho accepta.

## Personatges

* Gustavo Peña (Javier Cámara)
* Susana Zunzunegui Santamaría (María Pujalte)
* Esteban Zunzunegui Santamaría (Julián López)
* Candela (Cristina Alcázar)
* Faustino Molina “Tino” (Fernando Gil)
* Julia Santamaría (Kiti Manver)
* Paula Peña Zunzunegui (Lucía Martín)
* Eloy (Álvaro Fontalba)
* Francisca “Chesca” (Elena Rivera)

## Referències

* ↑ «Antena 3 emite el 20 de julio el final definitivo de 'Los Quién'». [Consulta: 13 juliol 2011].
* ↑ «El estreno de 'Los Quién' se impone a Laura y a la final de 'El Reencuentro' en su franja» (en castellà). Formula.TV, 03-05-2011.
* ↑ «Antena 3 emitirÃ¡ el prÃ³ximo miÃ©rcoles el final definitivo de 'Los QuiÃ©n' - FormulaTV».
* 1 2 «Los Quién - Audiencias - Series de televisión».

## Enllaços externs

* Pàgina oficial a la web d'Antena 3 (castellà)
* Fitxa a Formula TV (castellà)
* Los Quien a filmaffinity
* Los Quien a sensacine
* Los Quien a atresplayer
# Fórmula de Klein-Nishina

La fórmula de Klein–Nishina proporciona la secció eficaç diferencial de fotons dispersos per un únic electró lliure, a l'ordre més baix en teoria de pertorbacions de l'electrodinàmica quàntica. A freqüències baixes (p. ex., llum visible) l'expressió es redueix a la fórmula de dispersió de Thomson; i a freqüències més altes (p. ex., radiografies i raigs gamma) a la fórmula de dispersió de Compton.
Per a un fotó incident d'energia $E_{\gamma }$, la secció eficaç diferencial és:
${\frac {d\sigma }{d\Omega }}=\alpha ^{2}r_{c}^{2}P(E_{\gamma },\theta )^{2}[P(E_{\gamma },\theta )+P(E_{\gamma },\theta )^{-1}-1+\cos ^{2}(\theta )]/2$
On $d\Omega$ és un element d'angle sòlid infinitesimal, $\alpha$~1/137.04 és la constant d'estructura fina, $\theta$ és l'angle de dispersió; $r_{c}=\hbar /m_{e}c$~0.38616 pm és la longitud d'ona "reduïda" de Compton de l'electró; $m_{e}$~511 keV/$/c^{2}$ és la massa de l'electró; i $P(E_{\gamma },\theta )$ és la proporció d'energia de fotó després i abans de la col·lisió:
$P(E_{\gamma },\theta )={\frac {1}{1+(E_{\gamma }/m_{e}c^{2})(1-\cos \theta )}}$
Aquest resultat també pot ser expressat en termes del radi clàssic de l'electró $r_{e}=\alpha r_{c}$. Encara que aquesta quantitat clàssica no és particularment pertinent en electrodinàmica quàntica, és fàcil d'imaginar-se-la en la direcció cap endavant (per a $\theta$~0), on els fotons es dispersen pels electrons com si aquests tinguessin una dimensió lineal aproximada de $r_{e}=\alpha r_{c}$~2.8179 fm, i una mida de $r_{e}^{2}$~7.9406x10$^{−30}$ m² o 79.406 mb.
La fórmula de Klein–Nishina fou derivada el 1928 per Oskar Klein i Yoshio Nishina, essent un dels primers resultats obtinguts de l'estudi de l'electrodinàmica quàntica. La consideració d'efectes relativistes i mecànico-quàntics varen permetre el desenvolupament d'una equació acurada per a la dispersió de la radiació d'un electró fix. Abans d'aquests càlculs, la secció d'eficaç de l'electró havia estat derivava clàssicament pel físic britànic descobridor de l'electró, J.J. Thomson. Tanmateix, els experiments de dispersió van mostrar desviacions significatives respecte dels resultats predits per la secció eficaç de Thomson. Les noves mesures coincidien perfectament amb les prediccions de la fórmula de Klein–Nishina. A baixes energies, $E_{\gamma }\ll m_{e}c^{2}$, $P(E_{\gamma },\theta )\rightarrow 1$, la fórmula Klein–Nishina es redueix a l'expressió clàssica de Thomson.
L'energia final del fotó dispersat, $E_{\gamma }'$, depèn només de l'angle de difusió i de l'energia del fotó original, i pot ser calculada sense fer ús de la fórmula de Klein–Nishina:
$E_{\gamma }'(E_{\gamma },\theta )=E_{\gamma }\cdot P(E_{\gamma },\theta )\,$

## Notes

* ↑ Klein, O; Nishina, Y «Über die Streuung von Strahlung durch freie Elektronen nach der neuen relativistischen Quantendynamik von Dirac». Z. Phys., 52, 11-12, 1929, pàg. 853 and 869. Bibcode: 1929ZPhy...52..853K. DOI: 10.1007/BF01366453.
* ↑ Weinberg, Steven. The Quantum Theory of Fields. I, 1995, p. 362–9.
# Fórmula de Rodrigues

En matemàtiques, la Fórmula de Rodrigues (antigament coneguda com a fórmula d'Ivory–Jacobi) és una fórmula pels polinomis de Legendre descoberta independentment pels matemàtics Olinde Rodrigues (1816), James Ivory (1824) i Carl Gustav Jacobi (1827). El nom de "fórmula de Rodrigues" va ser implantat per Eduard Heine el 1878, després que Charles Hermite senyalés el 1865 que Rodrigues havia estat el primer en descobrir-lo. Aquest nom també s'utilitza a vegades per descriure fórmules similars d'altres polinomis ortogonals.

## Definició

Rodrigues va establir la seva fórmula pels polinomis de Legendre $P_{n}$:
    $P_{n}(x)={1 \over 2^{n}n!}{d^{n} \over dx^{n}}\left[(x^{2}-1)^{n}\right].$
Els polinomis de Laguerre, normalment denotats amb $L_{0}$, $L_{1}$ i la fórmula de Rodrigues poden ser escrits com
    $L_{n}(x)={\frac {e^{x}}{n!}}{\frac {d^{n}}{dx^{n}}}\left(e^{-x}x^{n}\right)={\frac {1}{n!}}\left({\frac {d}{dx}}-1\right)^{n}x^{n},$
La fórmula de Rodrigues pel polinomi d'Hermite es pot escriure com
    $H_{n}(x)=(-1)^{n}e^{x^{2}}{\frac {d^{n}}{dx^{n}}}e^{-x^{2}}=\left(2x-{\frac {d}{dx}}\right)^{n}\cdot 1$.
Altres fórmules similars es compleixen per moltes altres seqüències de funcions ortogonals derivades de l'equació de Sturm-Liouville i també es denominen fórmules de Rodrigues, especialment quan la seqüència resultant és un polinomi.

## Referències

* ↑ Askey, pàgines 110 i ss.

## Bibliografia

* Askey, Richard. «The 1839 Paper on Permutations: its relation to the Rodrigues' Formula and further developments». A: Simon Altmann; Eduardo L. Ortiz (eds.). Mathematics and Social Utopias in France: Olinde Rodrigues and His Times (en anglès). American Mathematical Society, 2005, p. 105-118. ISBN 0-8218-3860-1.
* Gray, Jeremy J. «Olinde Rodrigues' paper of 1840 on transformation groups» (en anglès). Archive for History of Exact Sciences, Vol. 21, Num. 4, 1980, pàg. 375-385. DOI: 10.1007/BF00595376. ISSN: 0003-9519.

## Enllaços externs

* Rodrigues Representation per Weisstein, Eric W. a MathWorld.
* Legendre Polynomial per Weisstein, Eric W. a MathWorld.
# Luis Artime

Luis Artime (Parque Civit, Mendoza, 2 de desembre de 1938) és un ex futbolista argentí dels anys 60.
Destacat golejador, fou quatre cops màxim realitzador a la lliga argentina, tres a la uruguaiana i un més a la Copa Libertadores el 1971.
Començà la seva carrera al Club Atlético Atlanta però el 1959 fou traspassat a River Plate. El 1966 fitxà per Independiente on guanyà el campionat Nacional de 1967.
L'any 1969 es traslladà al Brasil on jugà a Palmeiras, però no hi romangué molt de temps i aviat marxà a Nacional de l'Uruguai. Al club de Montevideo guanyà tres lligues i una Copa Libertadores. El 1972 tornà al Brasil per jugar a Fluminense, i acabà la seva carrera de nou a Nacional el 1974.
Disputà 25 partits amb la selecció argentina i marcà 24 gols. Disputà el Mundial de 1966 i el Campionat de Sud-amèrica de 1967.

## Palmarès

* Campionat argentí de futbol:
** Nacional 1967
* Lliga uruguaiana de futbol:
** 1969, 1970, 1971
* Copa Libertadores:
** 1971
* Copa Intercontinental de futbol:
** 1971
* Màxim golejador del campionat argentí de futbol:
** 1962, 1963, 1966, Nacional 1967
* Màxim golejador de la lliga uruguaiana de futbol:
** 1969, 1970, 1971
* Màxim golejador del Campionat Sud-americà de 1967

## Referències

* ↑ «Luis Artime – Goals in International Matches». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ RSSSF Topscorers in Argentina
* 1 2 3 Artime: llamado rey del gol, 8 febrer de 1973, a Mundo Deportivo
# Luis Arturo Hernández Carreón

Luis Arturo Hernández Carreón (Poza Rica, Veracruz, 22 de desembre de 1968) fou un futbolista mexicà retirat que jugava de davanter.
Hernández jugà a diversos clubs de Mèxic, Argentina i Estats Units. A Mèxic destacà a clubs com Querétaro, Cruz Azul, CF Monterrey, Necaxa o UANL Tigres. A l'Argentina jugà a Boca Juniors i als Estats Units a Los Angeles Galaxy. Fou dos cops nomenat jugador mexicà de l'any (1997 i 1998).
Amb la selecció mexicana disputà 87 partits i marcà 35 gols. Fou el màxim golejador de la Copa América de futbol de 1997, amb sis gols. Participà en les Copes del Món de 1998 i 2002.

## Referències

* ↑ Luis Arturo Hernández Carreón a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Partits internacionals a RSSSF
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.

## Enllaços externs

* Partits internacionals a RSSSF
* Perfil a national-football-teams.com
* Perfil a esmas.com Arxivat 2007-11-02 a Wayback Machine.
* Perfil a Medio Tiempo
# Luis Armando Eyzaguirre

Luis Armando Eyzaguirre Silva (22 de juny de 1939) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1962. També jugà al campionat sud-americà de 1959.

## Palmarès

* Primera División de Chile: (5)
** 1959, 1962, 1964, 1965, 1967

## Referències

* ↑ Luis Eyzaguirre Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Chile record international footballers at rsssf
* ↑ 1959 Copa América squads at rsssf
# Gall de Sri Lanka

El gall de Sri Lanka (Gallus lafayetii) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita la selva humida i matoll costaner de Sri Lanka.
# Gall de Java

El gall de Java (Gallus varius) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita la selva de Java i illes properes, i illes Petites de la Sonda, arribant fins Sumba i Flores.
# Luxori

Luxori (en llatí: Luxorius) va ser un poeta afroromà que va viure sota el rei vàndal Hilderic al segle vi.
Va escriure 89 poemes curts o epigrames en diverses metres. El seu autor, pel llenguatge utilitzat, era una persona ben educada, molt coneixedor dels models de l'antiguitat clàssica. En algun dels poemes satiritza les irregularitats del clergat que ja s'havien iniciat. Se li atribueix el poema Pervigilium Veneris escrit durant l'època imperial, però la mateixa obra també s'atribueix a altres poetes.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Luxorius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 9 novembre 2023].
# Gayya

Gayya (també anomenat Gala, Gaya o Gaïa) va ser rei dels massils de la Numídia occidental i pare del rei Masinissa I.
L'any 213 aC el rei Sifax dels massesils de la Numídia oriental va establir una aliança amb Roma. Gayya, per contrapesar aquest poder, i per consell del seu fill, va oferir pactes als cartaginesos i es va convertir en el seu aliat. Gayya va morir mentre el seu fill era a Hispània, ajudant els cartaginesos, i el va succeir, segons el costum númida, el seu germà Ozalces cap a l'any 210 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gala». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 12 maig 2022].
# Léon de Berluc-Perussis

Léon de Berluc-Perussis (Ate, 1835 - Ais de Provença, 1902), fou un advocat, intel·lectual, periodista i poeta occità dit lou felibre De Berlu. Descendent d'antics nobles provençals, fou amic de Frederic Mistral i inspirador de les teories federalistes de Josèp d'Arbaud. Fundà l’Académie du Sonnet, criticada per Mistral per qüestions de lideratge i per oposar-se a la presència d'intel·lectuals francesos. També adoptà el programa descentralitzador del comte de Chambord i la Declaració dels joves felibres del 22 de febrer del 1892. Conegut bibliòfil, a la seva mort deixà més de 10.000 llibres a la vila de Forcalquier.

## Obres

* Cant di Fourcauquieren à Nosto-Damo de Prouvènço
* Dous nouvè latin inedi de Fourtunat Pin
* Pèr un cros
* Moun oustalet
* Lou panegèri de Sant-Gargamèu
* Fount Jano d'Arc à Fourcauquié
# Gegantó Xavier el Bomber

El Gegantó Xavier el Bomber és un gegantó vinculat a la colla gegantera del Poblenou i representa un bomber. Porta l'uniforme i el casc propis de l'ofici i fa cara d'espant, com si fos davant un incendi i no acabés de saber com reaccionar. La figura té la singularitat de poder llançar aigua per la boca per esquitxar el públic mentre es belluga.
La idea del gegantó va néixer dins la colla, que volia una figura que poguessin portar els més joves. La figura, la deixaren enllestida el 2011, a partir d'un capgròs de sèrie que feia anys que sortia amb els gegants grans, i en Xavier el Bomber es pogué estrenar a la festa major del Poblenou d'aquell any. Mesos més tard, l'abril del 2012, el van batejar en una cerimònia molt especial, amb la presència dels Bombers de Barcelona.
En Xavier té un germà bessó, en Rogeret, amb un rostre exactament igual però amb l'uniforme diferent, que forma part de la colla de Geganters de Montbau.
El gegantó Xavier el Bomber és portat i custodiat per la colla de Gegants del Poblenou, que el fa participar en la festa major del barri, al setembre, i en més trobades i cercaviles arreu de la ciutat. Quan no surt, es pot visitar al Centre d'Imatgeria Festiva Can Saladrigas, on és exposat permanentment amb les altres figures del barri.

## Referències

* 1 2 3 4 «Gegantó Xavier el Bomber». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).