OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# New Smyrna Beach

New Smyrna Beach és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 20.048 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Smyrna Beach tenia 20.048 habitants, 9.839 habitatges, i 5.844 famílies. La densitat de població era de 279,5 habitants/km².
Dels 9.839 habitatges en un 14,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,2% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 40,6% no eren unitats familiars. En el 34,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 19% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,02 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,52.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,9% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 19,6% entre 25 i 44, un 26,6% de 45 a 60 i un 34,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 54 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.372 $ i la renda mediana per família de 43.409 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.544 $ mentre que les dones 25.706 $. La renda per capita de la població era de 23.547 $. Entorn del 7,3% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Smyrna Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Smyrna Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# L'Era de les Cases

L'Era de les Cases és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès.
Està situada al sud-oest de la vila de Castellterçol, a l'extrem sud-oest del terme, prop del límit amb Granera i amb Gallifa. És al sud-est de Sant Julià d'Úixols, parròquia a la qual pertanyia i a l'est-sud-est de la masia del Solà del Sot, que pertany al terme municipal de Granera.

## Enllaços externs

* L'Era de les Cases en el s.eu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya]
# Josep Maria Chiquillo Barber

Josep Maria Chiquillo Barber (Sumacàrcer, 24 de novembre de 1964) és un polític valencià, diputat al Congrés dels Diputats en la V, VI, XI i XII legislatures i Senador en la VIII i IX Legislatures.

## Biografia

És llicenciat en dret per la Universitat de València, especialitzat en dret públic. Membre de Lo Rat Penat i militant inicialment a Unió Valenciana, fou assessor de l'ajuntament de València (1988-1994) i vocal de la Societat AUMSA (1992-1994). Fou diputat per la província de València des de 1994, en substitució de Vicent González i Lizondo, on fou vocal suplent de la Diputació Permanent del Congrés dels Diputats, i també després de les eleccions de 1996. Ha estat secretari de política institucional d'UV fins al 2005.
A les eleccions generals espanyoles de 2004, 2008 i 2011 fou escollit senador per la província de València pel Partit Popular, si bé no abandonaria Unió Valenciana fins a 2005, poc després que la candidatura a què donava suport, liderada per Amparo Picó, fóra derrotada per la de Joaquín Ballester. A les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016 fou escollit novament diputat.

## Referències

* ↑ Lizondo abandonará su escaño en el Congreso notícia del 15 de setembre de 1994 (castellà)
* ↑ Fitxa del Congrñes dels Diputats
* ↑ Chiquillo i els seus partidaris decideixen la seua sortida d'UV a les tres setmanes de perdre l'assemblea notícia a Levante-EMV del 5 d'abril de 2005
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
Càrrecs en partits polítics i organitzacions :
| Precedit per: Hèctor Villalba i Chirivella | President d'Unió Valenciana 1999 - 2003 | Succeït per: Julio Chanzá |
# Nitrat de peroxiacetil

El nitrat de peroxiacetil o PAN és una molècula que es forma en cas de contaminació atmosfèrica, i en particular de la boira fotoquímica, de la qual és, amb l'ozó els productes d'oxidació. En realitat es tracta d'un conjunt de molècules de fórmula química R-CO₂-O-NO₂, on R pot ser qualsevol cadena, i que es forma per combinació de diòxid de nitrogen (NO₂) i un radical peroxiacetil (R-OO) en presència d'oxigen (O₂). Els PAN són gasos que es consideren especialment tòxics per als conreus, espais naturals i en general pels vegetals. També són tòxics i irritants per les persones, a les que amb el temps pot causar càncer de pell.
És un contaminant secundari, és a dir que es forma per la interacció química entre els contaminants primaris (els evacuats directament de ximeneies, vehicles, etc.) i els components naturals de l'atmosfera (bàsicament nitrogen i oxigen). Els contaminants secundaris més freqüents a l'atmosfera són, a més dels PAN, el triòxid de sofre (SO₃), els nitrats (NO₃), l'àcid sulfúric (H₂SO₄) i l'ozó (O₃).

## Efectes als éssers humans i animals

El PAN és tòxic pels éssers vius en general, es dissol en la humitat de l'aire ambient i entra als animals a través de les mucoses (ulls, nas, boca, etc.). Segons el grau d'humitat entra més o menys profundament fins als pulmons. És molt irritant, els seus efectes es noten a partir de l'ordre d'unes unitats de parts per milió i és lacrimogen. A llarg termini, pot ser una causa de càncer de pell.

## Efectes a la vegetació

Forma part del grup; amb l'ozó (també originat a la boira fotoquímica), l'etè i el diòxid de sofre (SO₂); dels contaminants més fitotòxics. El PAN entra a la planta a través dels seus estomes al procés de la respiració i destrueix la clorofil·la, cosa que interromp la fotosíntesi. En el millor cas, el creixement i desenvolupament de la planta es fa més lent i dificultós, però aquesta pot arribar fins i tot a morir.

## Referències

* 1 2 3 Diversos autors. Guia ambiental de la UPC. A cura d'Ivan Capdevila i Antonio Torres. Edicions de la Universitat Politècnica de Catalunya, Capellades, 1998, ISBN 84-8301-278-2
# Alexandre Pérez-Ortiz Acedo

Alexandre Pérez-Ortiz Acedo (Granollers, 6 d'abril de 1987) és un exjugador d'handbol català que jugà a la posició de central amb el BM Granollers a la Lliga ASOBAL.
Té un germà, Álvaro, que també és jugador professional d'handbol.

## Referències

* ↑ «Alejandro Pérez-Ortiz - Perfil del jugador - Balonmano» (en castellà). Eurosport. [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ «Alvaro Perez-Ortiz Acedo - Incarlopsa Cuenca - Liga Sacyr ASOBAL» (en castellà). Liga Asobal. [Consulta: 5 febrer 2022].
# Pretulita

La pretulita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la xenotima. Rep el seu nom de la muntany Pretul, la segona elevació més alta dels monts Fischbacher Alpen, on es localitza la localitat tipus.

## Característiques

La pretulita és un fosfat de fórmula química Sc(PO₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1996. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pretulita pertany a «08.A - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: nahpoïta, monetita, weilita, švenekita, archerita, bifosfamita, fosfamita, buchwaldita, schultenita, chernovita-(Y), dreyerita, wakefieldita-(Ce), wakefieldita-(Y), xenotima-(Y), xenotima-(Yb), wakefieldita-(La), wakefieldita-(Nd), pucherita, ximengita, gasparita-(Ce), monacita-(Ce), monacita-(La), monacita-(Nd), rooseveltita, cheralita, monacita-(Sm), tetrarooseveltita, chursinita i clinobisvanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Fürstenbauer, localitat situada al vessant nord-oest del mont Pretul (Àustria). No obstant això, el material de Höllkogel va resultar ser més adequat per a la seva caracterització com una nova espècie, de manera que es va triar aquest indret com a localitat tipus. També ha estat descrita a altres indrets d'Àustria, així com a la República Txeca, França, Noruega, Japó i Suècia.

## Referències

* ↑ «Pretulite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Pons el Jove

Pons el Jove (vers 950 - vers 1026), es creu que fou el fill de Pons el Vell, l'avantpassat més llunyà de la senyoria dels Baus, a la Provença.
Es va casar amb Profecta, filla de Francesc I, cap de la poderosa i rica família de Marinhana. D'aquesta manera la família començava les seves aliances que la conduïren a ser una de les més poderoses de la zona.
El segon fill, Huc I dels Baus, heretà la senyoria.
# Noguera de Tor (Vall Ferrera)

* Hi ha dos rius amb aquest mateix nom, per al riu de la Noguera Ribagorçana vegeu Noguera de Tor
La Noguera de Tor és un riu català que discorre pel Pallars Sobirà, al municipi d'Alins. És afluent de la Noguera de Vallferrera.
Es forma al nucli de Tor, a 1.635 metres d'altitud, per la confluència dels barrancs de Rabassa, que ve de migdia i de Vallpeguera, que ho fa del nord. La seva longitud és de 12,5 quilòmetres i al seu pas forma la Vall de Tor en què es troba la població de Norís. El seu règim és nival i el seu cabal és regular. Desemboca a la Noguera de Vallferrera molt a prop de la població d'Alins.

## Bibliografia

* «Noguera de Tor (Vall Ferrera)» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 25 maig 2020].
# Koeberliniàcies

Koeberlinia spinosa és una espècie de planta nativa del sud-oest dels Estats Units i del nord de Mèxic. És una espècie monotípica del gènere Koeberlinia, considerada de vegades monotípic de la família Koeberliniaceae. De vegades es considera membre de la família de la tàpera Capparaceae. És un arbust que fa fins a 4 m. Les fulles són rudimentàries, com petites escates caducifòlies. La punta de cada tija acaba en una espina llarga. La major part de la fotosíntesi es fa en les tiges. Floreix de forma abundosa. Els fruits són en baia negra de pocs mm i atractives pels ocells.
Koeberlinia spinosa es pot trobar a l'altiplà de Mèxic i fins al desert de Sonora, i sud d'Arizona.

## Referències

* ↑ Little. Atlas of United States Trees, Volume 3, Minor Western Hardwoods, Map 95-SW, K. spinosa.
* Little. Atlas of United States Trees, Volume 3, Minor Western Hardwoods, Little, Elbert L, 1976, US Government Printing Office. Library of Congress No. 79-653298. Map 95-SW, Koeberlinia spinosa.

## Enllaços externs

* «Koeberlinia spinosa» (PDF). Digital Representations of Tree Species Range Maps from "Atlas of United States Trees" by Elbert L. Little, Jr. (and other publications). United States Geological Survey. Arxivat de l'original el 2012-06-26. [Consulta: 12 gener 2013].
* Jepson Manual Treatment: ssp. tenuispina
* USDA Plants Profile
* Chihuahuan Desert Plants
* Photo gallery
# José Antonio García Rabasco

José Antonio García Rabasco, més conegut com a Verza (Oriola, 29 de setembre de 1986) és un futbolista valencià, que ocupa la posició de migcampista, i juga actualment amb la CF Rayo Majadahonda. Ha estat internacional amb les seleccions espanyoles inferiors.

## Trajectòria esportiva

Format al planter del Vila-real CF, juga quatre partits amb els groguets entre la 02/03 i la 03/04. A l'any següent és cedit al Recreativo de Huelva, amb qui juga 15 partits.
Sense lloc al Vila-real, el 2005 fitxa pel Córdoba CF, de Segona B, i entre el 2006 i el 2008 milita a l'equip de la seua ciutat natal, l'Oriola CF. L'estiu del 2008 retorna a la categoria d'argent amb l'Albacete Balompié.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Richard Dawkins

Clinton Richard Dawkins FRS FRSL (Nairobi, 26 de març de 1941) és un etòleg britànic, teòric evolutiu i escriptor de divulgació científica, que ocupa la càtedra Charles Simonyi de Difusió de la Ciència a la Universitat d'Oxford.
Nascut a Nairobi (Kenya) de pares britànics, la seva família tornà a Anglaterra el 1949. Va ser educat a Oxford, on es va doctorar sota la direcció del Premi Nobel Nikolaas Tinbergen. Des del 1967 fins al 1969 fou professor adjunt a la Universitat de Berkeley, a Califòrnia.
Dawkins es va donar a conèixer amb el seu llibre El gen egoista, publicat el 1976, que va popularitzar la visió de l'evolució des del punt de vista dels gens, i va introduir els termes mem i memètica.
El 1982 va fer una contribució original a la ciència de l'evolució amb la teoria presentada en el seu llibre El fenotip estès, en què afirma que els efectes fenotípics no estan limitats al cos d'un organisme, sinó que poden abastar més enllà dins l'ambient, incloent-hi els cossos d'altres organismes. Des de llavors, ha escrit diversos llibres molt populars sobre l'evolució, i ha parlat a la televisió britànica sobre biologia evolutiva, creacionisme i religió.
Dawkins es declara ateu, humanista i escèptic. És membre del moviment bright i –com a comentarista de ciència, religió i política– és entre els intel·lectuals públics més coneguts del món en llengua anglesa. La defensa apassionada de Dawkins de l'evolució li ha guanyat el malnom de "rottweiler de Darwin".

## Obres

* The Selfish Gene (1976)
* The Extended Phenotype (1982)
* The Blind Watchmaker (1986)
* River Out of Eden (1995)
* Climbing Mount Improbable (1996)
* Unweaving the Rainbow (1998)
* A Devil's Chaplain (2003)
* The Ancestor's Tale (2004)
* The God Delusion (2006)
* The Greatest Show on Earth: The Evidence for Evolution (2009)
* The Magic of Reality: How We Know What's Really True (2011)
* An Appetite for Wonder: The Making of a Scientist (2013)
* Brief Candle in the Dark: My Life in Science (2015)

## Referències

* ↑ «The 50 Most Brilliant Atheists of All Time» (en anglès). Brainz.org. [Consulta: 22 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Richard Dawkins - Lloc web oficial .
# Ponts (desambiguació)

«Ponts» té aquests significats:
* Ponts, plural de pont
* Ponts, municipi de la comarca de la Noguera
* Ponts (Manche), municipi francès al departament de Manche (regió de Normandia)
* Ponts-et-Marais, municipi francès al departament del Sena Marítim (regió de Normandia)
# Nevin Nevlin

Nevin Kristen Vatansever, més coneguda com a Nevin Nevlin, i nascuda amb el nom de Kristen Michelle Newlin (Kailua, Hawaii, Estats Units, 8 de maig de 1985) és una jugadora de bàsquet turca. D'origen estatunidenc, Nevlin ha jugat als equips BOTAŞ SK, Fenerbahçe i des del 2014 al club esportiu İstanbul Üniversitesi, i també participa en la selecció nacional turca. Va ser l'estrella, segons la Federació de Basquetbol turca, del partit contra França (68-62) que va portar Turquia a jugar la final del Campionat Europeu de 2011 contra Rússia. Nevin Nevlin va casar-se amb Emre Vatansever, entrenador turc de basquetbol femeni, l'any 2014.

## Referències

* ↑ http://www.tbf.org.tr/en/detail/2013/12/05/the-turkish-women-s-national-team-a-decade-to-remember Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.milliyet.com.tr/esine-laf-soyletmedi-istifa-etti---1982621-skorerhaber/
* ↑ http://www.tbf.org.tr/detay/2014/06/23/nevin-nevlinin-mutlu-gunu Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa de Nevin Kristen Vatansever a FIBA
# Els comediants (Josep Maria de Sagarra)

Els comediants és un poema dramàtic en tres actes i en vers, original de Josep Maria de Sagarra, estrenat al teatre Romea de Barcelona, la vetlla del 18 d'abril de 1950. Representa un intent d'apartar-se de la seva fórmula amb obres d'ambientació contemporània.

## Repartiment de l'estrena

* Eva, en el primer acte noia menestrala, després actriu, 20 i 25 anys: Paquita Ferràndiz.
* Agripina, actriu i dama en el primer acte, característica en el segon i tercer, 55 i 60 anys: Emília Baró.
* Rosaura, actriu i senyora burgesa, 30 i 35 anys: Roser Coscolla.
* Mònica, mestressa de Fonda, tia d'Eva, 55 anys: Pepeta Gelabert
* Roland, actor i poeta, entre els 25 i els 35 anys: Pau Garsaball
* Eneas, galan jove, 30 anys: Pere Gil
* Hèctor, apuntador, músic i actor, 60 anys: Ramon Duran
* El Cavaller, marit ofès, de noble condició, 40 anys: Lluís Teixidor
* Salomó, propietari, 55 anys: Josep Soler.
* Protàgoras, 93 anys: Francesc Ferràndiz.

## Referències

* ↑ «Archivo digital histórico de espectáculos del Teatro Romea». [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ LA RAMBLA DE LES FLORISTES de Josep M. de Sagarra. Teatre Naciona de Catalunya, p. 38 [Consulta: 29 desembre 2020].
# José Antonio García González

José Antonio García González (Saragossa, 17 de gener de 1943) és un militar espanyol, cap d'Estat Major de l'Exèrcit de Terra de 2004 a 2006 i actualment a la reserva.
Ha estat destinat al Regiment Mixt d'Enginyers número 1, a l'Estat Major de la Capitania General de la I Regió Militar (Madrid) i, posteriorment, el Batalló d'Enginyers de la Brigada Paracaigudista i al Regiment d'Especialitats d'Enginyers número 11. En 1996 fou nomenat cap de la Divisió de Planes i Organització de l'Estat Major de l'Exèrcit, i posteriorment president del Grup de Seguiment del Procés de Transició al Model de Forces Armades Plenament Professionals. En setembre de 2000 fou nomenat segon cap de l'Estat Major de l'Exèrcit de Terra, i el 25 de gener de 2004 fou nomenat Cap d'Estat Major de l'Exèrcit de Terra per l'aleshores Ministre de Defensa José Bono.
Durant el seu mandat es va posar en marxa el pla de modernització de les Forces Armades d'Espanya que va substituir la subdivisió en regions militars per la d'unitats operatives. Després de querellar-se contra el diari Avui per un article d'Iu Forn que considerava ofensiu fou destituït l'abril de 2006 arran d'unes declaracions del tinent general Mena sobre l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 2006.
Ha estat condecorat amb la Legió del Mèrit dels Estats Units i amb la Comanda de la Legió d'Honor francesa.

## Referències

* ↑ El ascenso del 'número dos', El País, 26 de juny de 2004
* ↑ El ministro de Defensa emplaza al fiscal general a estudiar acciones legales contra 'Avui', El País, 14 de gener de 2006
* ↑ El Gobierno precipita el relevo del jefe del Ejército por su gestión del 'caso Mena', El País, 28 d'abril de 2006
* ↑ EL EMBAJADOR DE EE UU CONDECORA AL JEFE DEL EJÉRCITO, El País, 31 de gener de 2006
* ↑ Condecoración del General de Ejército José Antonio Garcia Gonzalez como Comendador de la Legión de Honor. al web de l'Ambaixada francesa a Madrid

## Enllaços externs

* Notícies sobre Antonio García González a El País
# Am Basteir

Am Basteir (en gaèlic Am Baisteir; es pronuncia æm bæstjɛəɹ) és una muntanya de la cadena Cuillin septentrionals a l'illa de Skye, a Escòcia (Regne Unit). Té 934 metres d'alt i està classificada com un munro. Forma una estreta fulla de roca, comparable amb l'Inaccessible Pinnacle ("Pinacle inaccessible"). Com la resta de la cadena, està composta de gabro, una roca ígnia amb excel·lent adherència per a la pràctica del muntanyisme.
La ruta més fàcil al cim comença a Sligachan seguint un camí al llarg de la riba esquerra del Allt Dearg Beag ("petit rierol vermell") durant 5 quilòmetres fins a un petit llac en el Coire a' Bhasteir, llavors s'ascendeix per un pedregal inclinat fins al bealach a la cresta principal. Una grimpada d'aproximadament 200 metres al llarg de la cresta est porta fins al cim encara que ha d'extremar-se la precaució prop del cim doncs hi ha un "mal pas" que negociar, un forat de 3 metres d'alt en la cresta. Podia baixar-se fins fa poc, però un esfondrament de roques actualment implica que ha d'evitar-se, descendir o rapelar-la. El costat occidental d'Am Basteir és vertical, encara que és possible per un caminant venir des de Bruach na Frìthe per aconseguir la part superior envoltant per sota Am Basteir per aconseguir el bealach abans esmentat.
Al peu del costat occidental hi ha una gran roca prominent, similar en la forma a l'Am Basteir en si mateix, coneguda com a Basteir Tooth ("la Dent de Basteir").

## Referències

* ↑ «Am Basteir». walkhighlands.co.uk. [Consulta: 13 octubre 2013].
# Limites romani

Limites Romani o Limes és el nom aplicat a una zona de fortificacions frontereres romanes que protegien el seu imperi. Hi va haver algunes fortificacions de frontera sobretot a Dàcia, Aràbia Pètria, Numídia i Britànnia, però el limes principal fou el d'Agri Decumates contra els germànics amb la Limes Germanicus, a la zona del Danubi i el Rin, i estava format per fortins, fossats, murs i palissades; en alguns lloc hi havia torres rodones i en altres torres de fusta d'observació. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1987.

## Història

Foren començades per Drus i Tiberi i encara en queden les restes. Mesuren 500 km entre Colònia i Ratisbona i es va construir en diverses generacions; especialment es van construir fortins en temps de Trajà i Hadrià.
Aquest limes va protegir la regió fins al temps d'Alexandre Sever però després els alamans els van poder passar sovint. Pòstum I, Lolià i Probe van restaurar les bretxes però no van aconseguir aturar l'entrada de bàrbars; a finals del segle iii els romans havien perdut tota la zona al sud del limes.

## Fortaleses dels limites
### Germània Inferior

* Katwijk
* Valkenburg
* Valkenburg-Marktveld
* Leiden
* Alphen aan de Rijn
* Zwammerdam
* Bodegraven
* Woerden
* Utrecht-De Meern
* Utrecht
* Vechten
* Rijswijk
* Maurik
* Kesteren
* Randwijk
* Driel
* Arnhem-M'wijk
* Nimega
* Loowaard
* Herwen
* Rindern
* Qualburg
* Alt-Kalkar
* Xanten-Birten
* Calo
* Moers-Asberg
* Werthausen
* Krefeld-Gellep
* Neuss
* Reckberg
* Burungum
* Dormagen
* Köln-Deutz
* Köln-Alteburg
* Bonn
* Remagen

### Germània Superior

* Feldberg
* Saalburg
* Magúncia

### Rècia

* Freimühle
* Schirenhof
* Böbingen
* Aalen
* Rainau-Buch

### Pannònia

* Viena

### Tripolitana

* Bu Njem
* Gheriat el-Garbia
* Ghadames.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Frontiers of the Roman Empire» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2021].

## Enllaços externs

* Web alemany amb mapes útils
* Livius.org: Limes Tripolitanus Arxivat 2007-02-07 a Wayback Machine.
# Ponts de Llanars

Els Ponts de Llanars són els ponts del municipi de Llanars (Ripollès). Almenys dos d'aquests ponts formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Pont d'Espinauga

El Pont d'Espinauga és una obra popular inventariada. És un pont de pedra d'un arc, amb baranes i plà. Va ser reconstruït. És sobre el riu Ter.

## Pont de Llanars

El Pont de Llanars és una obra popular inventariada sobre la Ribera de Faitús, afluent del Ter. És un antic pont de pedra d'un sòl arc.

## Referències

* ↑ «Pont d'Espinauga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ 42° 19′ 10.55″ N, 2° 20′ 29.55″ E﻿ / ﻿42.3195972°N,2.3415417°E﻿ / 42.3195972; 2.3415417
* ↑ «Pont de Llanars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ 42° 19′ 15.14″ N, 2° 20′ 44.01″ E﻿ / ﻿42.3208722°N,2.3455583°E﻿ / 42.3208722; 2.3455583
# Pretèrit plusquamperfet

El pretèrit plusquamperfet (del llatí plus quam perfectum, «més que perfecte») indica una acció passada ocorreguda abans d'una altra de també passada, és a dir, anteriorment a un altre temps pretèrit. («Quan va arribar, ja s'havia mort»).
És un temps verbal relatiu d'aspecte perfectiu. És característic de les llengües romàniques.
Algunes llengües com asturlleonès, portuguès i gallec mantenen en ús actual el pretèrit plusquamperfet simple o sintètic: eu dera / you diere (jo havia donat), eu fizera/fixera / you ficiere (jo havia fet). Aquestes formes simples són arcaiques o dialectals en el castellà actual.

## Referències

* ↑ «pretérito». [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ «Pretérito pluscuamperfecto de indicativo». [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Definición de pretérito perfecto simple, pretérito imperfecto y preterido pluscuamperfecto», 12-03-2014. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «pretérito». [Consulta: 22 octubre 2015].