OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plaça Galceran de Pinós (Bagà)

La Plaça Galceran de Pinós (o Plaça major) de Bagà fou construïda al segle xiii juntament amb tot el nucli antic de la Vila de Bagà. Aquesta plaça ha tingut diferents noms: de la República, Major, Reial, o popularment de les Voltes i Porxada. És el centre de la vila, no tan geogràficament, sinó com a punt neuràlgic que aplega mercats, fires i manifestacions festives. La plaça té origen en el traçat i parcel·lació de la vila feta per Galceràn de Pinós l'any 1234 en concedir la carta de fundació. És una emblemàtica plaça que en altres èpoques havia estat un important centre comercial i mercantil, i on residia la petita noblesa que acompanyava els Barons de Pinós, com els Solanell, els Foix, etc., dels quals encara es conserven els edificis. La plaça, durant la guerra dels Segadors, fou incendiada i posteriorment remodelada, amb la qual cosa perdé part dels porxos originals.

## Descripció

Plaça porticada de planta rectangular que queda tancada per les cases medievals que la volten. Han estat més o menys transformades en diversa mesura però algunes d'elles conserven el seu aspecte noble original. És el nucli central de l'antiga població. Actualment és un espai molt actiu dins la vida del municipi; hi ha un mercat setmanal, algunes festes populars, botigues als baixos, etc.
Al costat nord hi ha un passatge porticat d'estructura ortogonal que corre a un nivell més alt que la plaça, contràriament a l'oposat que és d'arcs perimetrals i que passa deprimit.
Presideix l'àmbit des del fons, en una plataforma elevada, una estàtua de Galceran de Pinós, instal·lada a finals del s. XX. Algunes de les construccions no es conserven gens bé, estan molt degradades, bàsicament la pedra i els entramats de fusta amb tapial.

## Història

La plaça té origen en el traçat i parcel·lació de la vila feta per Galceràn de Pinós l'any 1234 en concedir la carta de fundació. L'any 1290 es té notícia d'unes cessions de patis, un dels quals es trobava a la plaça. Els anys 1337, 1355 i 1360 tenim notícies on es mana que només es podia comprar i vendre a la plaça, per tant el mercat tan sols es podia fer en aquest espai. El 1386 només es podia jugar a la plaça. Hem de suposar que l'estructura porxada ja procedeix de l'edat mitjana tot i que les cases han sofert moltes variacions al llarg del temps. Tan sols es conserven elements puntuals que tenen un interès històric, a més de l'estructura general de la plaça. El conjunt de cases que limita amb el carrer Calic es troben al costat o sobre l'antiga muralla.
L'any 1966 es va instal·lar el monument a Galceràn de Pinós de Josep M. Companyó, escultor de Bagà.

## Referències

* 1 2 3 4 «plaça Galceran de Pinós». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 16 gener 2014].
* 1 2 3 «Plaça Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 gener 2014].
# Rekord

Rekord fou una marca catalana de motocicletes, fabricades a Barcelona entre 1956 i 1960 per Manuel Peix, un mecànic electricista de cotxes. Les Rekord eren les continuadores de les Pony, i muntaven motors francesos Gnome Rhône de 125 i 175 cc en versió esportiva.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 316. ISBN 84-920886-5-6.
# Dar la cara

Dar la cara és una pel·lícula en blanc i negre de l'Argentina dirigida per José Martínez Suárez sobre el seu guió escrit en col·laboració amb David Viñas segons la novel·la homònima d'aquest, estrenada el 29 de novembre de 1962 i que va tenir com a protagonistes a Leonardo Favio, Luis Medina Castro, Pablo Moret i Núria Torray. La novel·la va ser publicada després del film. En la pel·lícula apareix el bebè Mafalda, la qual cosa va motivar a Quino per a donar aquest nom a el seu personatge d'historieta.

## Sinopsi

En finalitzar el seu servei militar tres joves prenen diferents camins: el cinema, el ciclisme i la política.

## Repartiment

Van participar del film els següents intèrprets:
* Leonardo Favio
* Luis Medina Castro
* Pablo Moret
* Nuria Torray
* Ubaldo Martínez
* Daniel de Alvarado
* Lautaro Murúa
* Guillermo Bredeston
* Walter Santa Ana
* Cacho Espíndola
* Augusto Fernandes
* Héctor Pellegrini
* Dora Baret
* Adolfo Aristarain …Extra
* Rosángela Balbo
* Pino Solanas …Extra
* Elena Tasisto …Chola
* Martín Andrade
* Graciela Araujo …Veu de Nuria Torray al doblatge
* María Vaner …Cameo
* Susana Mayo
* Orlando Marconi

## Comentaris

King a El Mundo va dir
| « | ”És per sobre totes les coses un film audaç, que té la virtut d'expressar frases tremendes…Va poder ser un gran film. Queda, de totes maneres, com una bona expressió del nostre cinema, que no és poc dir.” | » |
La Prensa va valorar el film d'aquesta manera:
| « | ”…té una correspondència certa amb la realitat argentina… El seriosament objectable és que tot aquest material no es tradueixi en un film coherent, sinó en una successió d'episodis on hi ha cabuda per a les frases o situacions que il·lustren els propòsits crítics dels seus realitzadors.” | » |
La crònica de La Nación afirmava:
| « | ”La pel·lícula ha estat filmada amb alguna destresa i amb calor humana, però emmalalteix d'una evident elementalitat en els plantejaments i alguns desmesurats convencionalismes.” | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | ”Una de les pel·lícules que millor descriuen l'Argentina a fins dels 50 –principis dels 60 i els conflictes d'una joventut que volia participar. Amb menys discursos que en El crack, Martínez Suárez va aconseguir una obra poc vista en l'actualitat que hauria de ser un clàssic de la seva època. Inclou una dura crítica al cinema comercial..” | » |

## Referències

* ↑ Davis, J. Toda Mafalda. Buenos Aires: De la Flor, 1995, p. 647.
* 1 2 3 4 5 6 Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001.

## Enllaços externs

* Informació sobre Dar la cara a cinenacional.com
* Dar la cara a YouTube
# Cynoglossus itinus

Cynoglossus itinus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba des de les costes del Japó fins a la Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Corneli Longí

Corneli Longí (en llatí Cornelius Longinus) va ser un poeta en llengua grega encara que de nom romà, autor de dos epigrames inclosos a l'Antologia grega, un dels quals és una imitació del tretzè epigrama de Leònides de Tàrent també inclòs a l'Antologia. A la biblioteca Vaticana un dels epigrames porta el títol Κορνηλίου Λόγγου. El segon epigrama apareix a l'Antologia de Planudes amb el títol de Κορνηλίου. No se'n sap res més, i fins i tot el seu nom és dubtós.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/813?rgn=full+text;view=image;q1=LonginusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 803. ]
# Amsoldingen

Amsoldingen és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte administratiu de Thun.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Plaça Gomila

Localitzada prop del port de Palma, la Plaça Gomila és un petit però compacte centre de la vida nocturna de la ciutat. Els clubs, bars i shows atreuen tant gent local com internacional. No obstant això, la plaça Gomila ha patit una gran decadència a principis dels anys 90. El barri que agrupava la plaça Gomila en El Terreno i tot el que representava aquella zona ha fet un gran canvi en la composició social, amb un gran percentatge d'immigrants, procedents majoritàriament de Sud-amèrica.
Temps enrere, la zona que englobava El Terreno i la plaça era com un petit poble dins una ciutat. El Terreno era un barri amb una vella parròquia, petites escoles (com La Immaculada i l'escola Francesa) i cases de tota classe (antics xalets, petits edificis...) habitades per estrangers i famílies mallorquines, i en pocs casos, per gent coneguda.

## Història

El Terreno (amb la plaça Gomila), a finals del segle xix tenia l'aspecte d'un barri d'esbarjo. En aquesta època, la família d'en Pau Gomila es va construir una casa allà per passar les vacances. Els senyors Gomila varen decidir cedir un espai del seu solar a l'Ajuntament de Palma perquè els seus fills i altres nins juguessin i passassin el temps. Aquest nou espai va ser anomenat “sa Placeta”. Després d'uns anys, la família Gomila se'n va anar a viure a Santiago de Cuba i la seva casa, anys després, es va convertir en l'antiga sala de festes Tito’s. Va sobreviure uns anys més “La Placeta”, configurada per bancs de pedra entre columnes. Res queda d'això. En aquesta mateixa plaça varen habitar alguns personatges famosos com el pintor Santiago Russiñol.
L'any 2021 es van iniciar les obres de rehabilitació de la Plaça Gomila i el seu entorn, disenyades per l'estudi de arquitectura GRAS-Reynés amb la firma dels Països Baixos MVRDV.

## Referències

* 1 2 «La nueva vida de Plaza Gomila» (en castellà). MallorcaDiario.com, 27-03-2023.
* ↑ «¿Qué fue de la plaza Gomila?» (en castellà). Arxivat de l'original el 2008-05-03.
* ↑ «La nueva Gomila ya toma forma» (en castellà). Última Hora.
# Rekunovka

Rekunovka - Рекуновка (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 11 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Denis Lemyre

Denis Lemyre (París, 16 de gener de 1968) va ser un ciclista francès especialista en pista. Del seu palmarès destaca la medalla de bronze als Campionats del món de tàndem, juntament amb Frédéric Lancien.

## Palmarès

* 1986
** Campió del món júnior en Velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Cynoglossus interruptus

Cynoglossus interruptus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba des de les costes de l'illa de Hokkaido fins al Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Illes Kuriat

Les illes Kuriat (àrab: قورية, Qūriya) són dues illes petites de la costa oriental de Tunísia a la governació de Monastir, a uns 18 km de la ciutat de Monastir. La formen dues illes: Kuria Kbira (Gran Kuriat), amb 2,7 km², i Kuria Sgira (Petita Kuriat), amb una mica menys d'1 km². Les illes es poden visitar de dia. L'illa menor i unes roques que té al costat són conegudes també com a illes Kingliar.
Hi viuen tres espècies de tortugues marines: la verda (Chelonia mydas), la Dermochelys coriacea, i la tortuga careta Caretta caretta (aquesta darrera força comuna). El lloc principal és una platja de 800 metres al nord-est de l'illa petita, i Bradai i a una platja de 900 metres a la costa occidental de l'illa gran. Altres espècies són la curruca melanocèfala, el pinsó del nord i les gavines. La Pinna nobilis, una espècie marina amenaçada d'extinció, té un dels hàbitats principals a aquestes illes. Són també un lloc important per a la Posidonia oceanica i les algues Caulerpa racemosa hi són abundants.
Les illes Kuriat constitueixen una reserva natural de Tunísia establerta per ordre ministerial.

## Referències

* ↑ «Les îles Kuriat, îles des tortues» (en francès), 12 aout 2015. [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «Tunisie : Kuriat, le paradis sur mer» (en francès), 16-11-2019. [Consulta: 23 maig 2020].

## Enllaços externs

* Illes Kuriat (francès)
| Tunísia | Reserves |
| Reserves naturals i de la natura: Ain Chrichira, Ain Zana, Chott El Fedjaj, Djebel Bargou, Djebel Bouramli, Djebel Khroufa, Djebel Marchana, Djebel Mrhilla, Djebel Ousselat, Djebel Ressas, Djebel Selloum, Djebel Serj, Djebel Touati, Djebel Zaghouan, Estuari del Medjerda, Etella, El Haouaria, Golf de Bou Grara, Illes Kerkennah, Illes Kneiss, Iles Kouriates, Llac de Bizerta, Llac de Radès i salines, Llac de Tunis, Mhibes, Kchem el Kelb, Ille Chikly, Majen Chitan (Majen Djebel Chitane), Oasi de Nefta, Península de Cap Bon, Sabkhat Kelbia, Sabkhat Sidi Mansour, Torbera de Dar Fatma; Reserves naturals marines: Galiton, Golf de Gabes; Reserva especial: Hamada-Sidi Toui; Llocs naturals sensibles: Vall d'Atatfas, Djebel Abderrahmane, Bosc de Kesra, Bouabdella, Djebel Serj, Àrea de Bouzaïène, El Gallel i Maknassy, Djebel Sidi Aïch, Djebel El Talh-El Guettar, Àrea de Rejim Maatoug i de Ghouiba Essouda, Toujane, Erg oriental i regió de Jbil, Sabkhas de Sidi Ali Mekki, El Ouafi, i Nord, Llacuna de Ghar El Melh, Zirats; Reserves d'animals: Ain Baccouch, Dar Chichou, M'hibeus, Orbata; Reserves d'ocells: Jenein-oued Ouni; Àrees protegides: Dghoumes, Illes de Djerba, Jardí botànic de Tunis, Om Chieh, Sabkhat El Khalij; Àrees d'importància natural: Bahira El Bibane, Chott El Djerid, Salines de Thyna, Sabkhat Halk el Menzel, Sabkhat d'Ariana, Sabkhat El Djem, Sabkhat Kourzia, Sabkhat Sedjoumi, Sabkhat Sidi El Hani; Reserves de la biosfera: Parc Nacional de Bou Hedma, Parc Nacional de Chaambi, Parc Nacional d'Ichkeul, Parc Nacional de les illes Zembra i Zembretta; Llocs classificats per la convenció de Barcelona: Galiton, Ichkeul, Ille Chikly, Illes de Kneiss, Illes Zembra i Zembretta. |||
# Mott the Hoople

Mott the Hoople és una banda de rock anglesa (formada al Herefordshire) amb fortes arrels de R&B, populars a l'era del glam rock de principis i mitjans dels setanta. Són més coneguts per la cançó All the Young Dudes, escrita per David Bowie, i que apareix en el seu àlbum de 1972 amb el mateix nom.

## Història

Mott the Hoople es va formar el 1966 sota el nom Doc Thomas Group amb Mick Ralphs a la guitarra, Stan Tippins a la veu i Pete Overend Watts al baix. Ralphs i Tippins havien estat a la banda local de Hereford The Buddies, i Watts havia estat en una banda local de Ross-on-Wye, als the Soulents amb Dale Buffin Griffin a la bateria. Doc Thomas Group va participar en una sèrie de concerts en una discoteca en un complex turístic d'Itàlia. El segell italià Dischi Interrecord va oferir-los un contracte de gravació, i va llançar un àlbum homònim el gener de 1967. En 1968, Griffin i l'organista Verden Allen s'havien unit a la banda.
Tot i que el grup va fer gires i va gravar a Itàlia com Doc Thomas Group, van oferir els seus concerts al Regne Unit sota els noms de Shakedown Sound i més tard, Silence. Silence va gravar algunes maquetes als Rockfield Studios de Monmouth (Gal·les), que van estar a la venda a EMI, Polydor, Immediate i Apple, encara que no van tenir èxit. El grup va cridar l'atenció de Guy Stevens d'Island Records, a qui agradava el grup, però no amb la presència de Tippins. Es van publicar anuncis ("Singer wanted, must be image-minded and hungry"), i es va seleccionar Ian Hunter com a cantant i pianista. Tippins va assumir el paper de road manager.
Mentre estava a la presó per un delicte de drogues, Stevens va llegir la novel·la de Willard Manus Mott the Hoople, sobre un excèntric que treballa en un freak show de circ i va decidir utilitzar-lo com a nom de banda. Silence va acceptar de mala gana un canvi de nom després de la seva primera audició de 1969 per a Stevens.
L'àlbum debut de la banda, Mott the Hoople (1969), enregistrat en només una setmana, va ser un èxit de culte.
El segon àlbum, Mad Shadows (1970), va tenir un baix nivell de vendes, i va rebre comentaris generalment negatius. L'acollida de Wildlife (1971) va ser encara pitjor (malgrat assolir la posició més alta de la llista d'èxits del Regne Unit en els anys pre-glam de la banda), i va flirtejar amb una postura obertament hippie i amb instrumentació acústica. El 10 d'octubre de 1970, Mott the Hoople i Bridget St. John van actuar al programa Disco 2 de la BBC Two. Tot i que el grup estava forjant una carrera digna, l'àlbum Brain Capers (1971) no es va poder vendre bé. El grup va decidir separar-se després d'un concert en un dipòsit de gas en desús a Suïssa. Amb aquesta decepció, combinada amb una gira britànica cancel·lada amb The Lothringers, la banda va estar a punt de trencar-se.

## Referències

* 1 2 3 4 Roberts, David. Guinness Rockopedia. 1a edició. Londres: Guinness Publishing Ltd., 1998, p. 282. ISBN 0-85112-072-5.
* ↑ Tobler, John. NME Rock 'N' Roll Years. 1a edició. Londres: Reed International Books Ltd, 1992, p. 217. CN 5585.
# Alan I d’Avaugour

Alan I d'Avaugour o de Penthièvre (nascut cap a 1151/ 1154 mort el 29 de desembre de 1212, fou senyor de Goëlo i comte de Penthièvre.

## Biografia

Era fill d'Enric I d'Avaugour, comte de Trégor i de Goëlo i de Matilde de Vendôme.
Va assistir el 1185 a l'assemblea dita el Fonament del comte Geoffroy; va ser dels que es van oposar, el 1189, a les pretensions del rei Ricard Cor de Lleó a la tutela del jove Artur I de Bretanya, el seu nebot.
Alan va fundar per a ell, el seu pare, la seva mare, i Petronil·la (la seva dona el 1184/1189) per als canonges regulars de l'abadia de Saint-Victor de París un primer establiment religiós a la «illa dels cérvols» o illa Saint-Riom, a l'altura de Paimpol que va ser continuat el 1200 per premonstratencs de l'abadia de La Lucerne en el moment de la seva transferència a terra ferma i qui va esdevenir l'abadia de Beauport. La nova fundació va ser oficialitzada per una carta de 1202.
El 1206 va heretar el comtat de Penthièvre del seu cosí Geoffroi o Jofré III de Penthièvre, mort sense fills. La transacció fou validada pels altres hereus i el rei Felip II de França.
Abans de morir va designar com a tutor dels seus fills al seu germà Geslin senyor de Coëtmen i Juhel III, senyor de Mayenne.

## Matrimoni i posteritat

S'havia casat el 1181 amb Petronil·la de Beaumont al Maine , filla de Ricard I de Beaumont-au-Maine i de Lucia de Laigle, de la qual va tenir:
* Enric II d'Avaugour nascut el 1205, casat amb Margarida de Mayenne, filla de Juhel III de Mayenne, baró de Mayenne.
* Geoffroi Boterel nascut el 1207 mort i mort el 4 de setembre de 1274, senyor de Quintin.

## Notes

* ↑ . Les Abadies Bretones, Beauport, pàgs. 321-329

## Fonts

* Frédéric Morvan, La Maison de Penthièvre (1212-1334) rivale des ducs de Bretagne, M.S.H.A.B, tome LXXXI, année 2003, pags. 19-54;
* Abat Angot, « Les Vicomtes du Maine », a Bulletin de la Commission historique et archéologique de la Mayenne, 1914, n° 30, pàgs. 180-232, 320-342, 404-424. lamayenne.fr Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine..
# Philip Kitcher

Philip Stuart Kitcher (nascut 1947) és un filòsof anglès especialitzat en la filosofia de la ciència. Nascut a Londres, Kitcher va passar la seva infantesa primerenca a Eastbourne, East Sussex, a la Costa Sud de Gran Bretanya. Kitcher és més conegut pels seus treballs sobre Bioètica, Creacionisme i Sociobiologia. Els seus treballs intenten enllaçar les preguntes creades per la Filosofia de la Biologia i la Filosofia de les Matemàtiques amb els problemes filosòfics centrals de l'epistemologia, la metafísica, i l'ètica. Al seu torn, ha publicat articles sobre John Stuart Mill, Immanuel Kant i altres figures de la història de la filosofia.

## Publicacions

* Abusing Science: The Case Against Creationism. MIT Press, 1982 (paperback 1983). ISBN 0-262-61037-X
* The Nature of Mathematical Knowledge. Oxford University Press, 1983 (paperback 1984).
* Vaulting Ambition: Sociobiology and the Quest for Human Nature. MIT Press, 1985 (paperback 1987).
* The Advancement of Science, Oxford University Press, April 1993.
* The Lives to Come: The Genetic Revolution and Human Possibilities (Simon and Schuster [U.S.], Penguin [U.K.]
* Science, Truth, and Democracy, Oxford University Press, 2001; paperback 2003.
* In Mendel's Mirror: Philosophical Reflections on Biology, Oxford University Press, 2003.
* Finding an Ending: Reflections on Wagner’s Ring, en coautoría con Richard Schacht, Oxford University Press, Febrer de 2004. ISBN 0-19-517359-7
* Living with Darwin: Evolution, Design, and the Future of Faith, Oxford University Press, Desembre de 2006. ISBN 0-19-531444-1
# Resolució 1066 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1066 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de juliol de 1996. Després de recordar anteriors resolucions sobre Croàcia incloses les resolucions 779 (1992), 981 (1995), 1025 (1995) i 1038 (1996), el Consell va autoritzar que els observadors militars continuessin monitoritzant la desmilitarització a l'àrea de la península de Prevlaka de Croàcia fins al 15 de gener de 1997.
El Consell va prendre nota d'un acord entre els presidents de Croàcia i la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) pel que fa a la desmilitarització i emfatitzava la contribució que això havia fet en la disminució de la tensió a la regió. També va reafirmar la sobirania, la integritat territorial i la independència de Croàcia, i la importància del reconeixement mutu entre els estats successors a l'antiga Iugoslàvia.
Es va instar als dos països a complir els seus compromisos i continuar debatent les seves opinions sobre la normalització de les seves relacions bilaterals. Foren encoratjats a adoptar mesures per reduir la tensió tal com ho suggereriren els observadors militars. Mentrestant, els observadors i la IFOR van ser cridats a cooperar entre ells.
El Consell també va demanar al Secretari General de les Nacions Unides que informés el 5 de gener de 1997 sobre la situació a la península i sobre els progressos realitzats per Croàcia i Sèrbia i Montenegro per resoldre les seves diferències.

## Referències

* ↑ «Security Council authorises mission of observers to continue monitoring demilitarisation of the Prevlaka peninsula». United Nations, 15-07-1996.
* ↑ United Nations. Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volumes 32–33. United Nations. Office of Public Information, 1996, p. 61.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Dissolució de Iugoslàvia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org