OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fotolitografia (electrònica)

Fotolitografia (també, litografia òptica o litografia UV), en electrònica, és un procés utilitzat en microfabricació mitjançant l'estampació fotoquímica sobre un substrat de silici anomenat oblia. La fotolitografia fa servir la llum per transferir un model geomètric extremadament petit des d'una fotomàscara a un substrat sensible a la llum. Aleshores s'hi apliquen tot un seguit de processos de deposició o gravat, Per exemple, un circuit CMOS es pot processar fins a 50 cicles fotolítics. Només pot processar superfícies planes 2D i necessita una atmosfera extremadament neta (sala blanca).

## Procediment

| Fase | Descripció |
| Neteja | Mitjançant un tractament químic; per exemple, segons la norma RCA clean |
| Preparació | Es diposita l'oblia a 150 °C durant 10 minuts. |
| Aplicació fotoresistiva | Aplicació d'una pel·lícula fotoresistiva mitjançant centrifugació (spin coating). |
| Exposició i desenvolupament | Exposició de la matriu a revelar/insolar a una llum molt intensa. |
| Gravat | Eliminació de les parts sense insolar amb agents químics |
| Eliminació fotoresistiva | Neteja de residus fotosensibles. |

## Referències

* ↑ Mack, Chris. «The Basics of Microlithography» (en anglès). http://www.lithoguru.com.+[Consulta: 16 novembre 2017].
* ↑ «What is photolithography? - Definition from WhatIs.com» (en anglès). WhatIs.com, 16-11-2017.
* ↑ «Photolithography | Its Importance in Semiconductor Manufacturing -» (en anglès). https://www.waferworld.com, 08-02-2016.
* ↑ «Photolithography» (en anglès). https://www.slideshare.net.+[Consulta: 16 novembre 2017].

## Vegeu també

* Fotolitografia ultraviolada extrema (electrònica)
* Litografia de raigs X
# Fonolita tefrítica

Les fonolites tefrítiques o tefrofonolites són roques ígnies volcàniques alcalines constituïdes per feldespatoides (entre un 10 i un 60%) i plagiòclasi sòdica, feldespat alcalí i diversos minerals màfics. És definida al camp 12 del diagrama QAPF de Streckeisen i químicament, al camp U3 del diagrama TAS de Le Bas.

## Referències

* ↑ «Fonolita tefrítica». Diccionari de geologia. [Consulta: 9 novembre 2017].
# Filtre passabanda

Un filtre passabanda és un tipus de filtre electrònic que deixa passar a un determinat rang de freqüències d'un senyal i atenua el pas de la resta.

## Implementació

Un circuit simple de filtre passabanda és un circuit RLC (resistència, condensador i bobina) que es deixa passar la freqüència de ressonància, que seria la freqüència central (fc) i les freqüències properes a aquesta, com serien a la imatge f1 i f2.
Una altra forma de construir un filtre passabanda és usar un filtre passabaix en sèrie amb un filtre filtre passaalt entre els quals hi ha un rang de freqüències que ambdós deixen passar.
Un filtre ideal seria el que té uns costats totalment planes i una zona de transició entre ambdues nul·la, però a la pràctica, això no s'aconsegueix mai. Per mesurar si un filtre és bo, s'utilitza el factor Q. En filtres d'altes freqüències acostuma a aparèixer un rissat en les zones de transició, conegut com a fenomen de Gibs.
Un pas més en els filtrespassa banda serien els de freqüència mòbil, en els que es poden variar alguns paràmetres freqüencials. Un exemple d'això és el circuit RLC anterior amb la substitució del condensador per un varactor, que actua com un condensador variable, podent així, canviar la freqüència central.
Resulta complicat construir un filtre passabanda ideal (i, en general, filtres de resposta ideal) al món analògic, això es fa possible mitjançant components passius com inductàncies o condensadors, i actius com operacionals o simples transistors. No obstant això, si ens traslladem al processament digital de senyals, resulta sorprenent veure com podem construir respostes en freqüència pràcticament ideals, ja que en processament digital de senyal manegem vectors amb valors numèrics (que són senyals discrets), en lloc de senyals continus en el temps.

## Aplicacions

Alguna aplicació dels filtres passabanda són pels equalitzadors d'àudio, per fer que algunes freqüències s'amplifiquin més que d'altres; eliminar els sorolls que apareixen junt a un senyal, sempre que la freqüència d'aquest sigui fixa i coneguda.
Deixant de banda les aplicacions electròniques, un exemple seria en el camp de les ciències atmosfèriques, on són usats per manejar les dades d'un rang de 3 a 10 dies.
En neurociència, en els experiments de David Hubel i Torsten Wiesel per intentar explicar com actuen les cèl·lules en el cervell es feia ús de filtres passabanda en les visualitzacions simples de cèl·lules corticals on van ser mostrades per primera vegada per aquests dos, volien tenir característiques que s'assemblessin a la resposta de filtres de Gabor, que són passabanda.

## Referències

* ↑ Llovera, Sílvia; Noró, Montserrat. «Vocabulari bàsic d'instrumentació electrònica» (pdf) p. 29. UPC. [Consulta: 20 març 2014].

## Vegeu també

* Filtre passiu
* Filtre de banda eliminada
* Filtre passaalt
* Filtre passabaix
* Filtre actiu
* Clipping (audio)

## Enllaços externs

* Filtre passabanda (anglès)
# Florí d'Aruba

El florí d'Aruba (en neerlandès Arubaanse florin o, simplement, florin) és la moneda d'Aruba, territori d'ultramar del Regne dels Països Baixos. El codi ISO 4217 és AWG i normalment s'abreuja Afl. Se subdivideix en 100 cèntims o centen (en singular cent).
Es va introduir el 1986, en substitució del florí de les Antilles Neerlandeses en termes paritaris d'1 a 1.
Emès pel Banc Central d'Aruba (Centrale Bank van Aruba), en circulen monedes de 5, 10, 25 i 50 cèntims i d'1, 2½ i 5 florins, i bitllets de 10, 25, 50, 100 i 500 florins. Com a curiositat, cal destacar les monedes de 50 cèntims i 5 florins, quadrades amb els angles arrodonits.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 2,2085 AWG (21 d'abril del 2006)
* 1 USD = 1,7900 AWG (taxa fixa des del 1986)

## Vegeu també

* Florí

## Enllaços externs

* (anglès) Banc Central d'Aruba
* (alemany) (anglès) Els bitllets d'Aruba
# Formació de Tecovas

La Formació de Tecovas, Tecovas Formation és una formació geològica que es troba a Texas.

## Fauna vertebrada

Vertebrats de la Tecovas Formation :
| Tàxons | Notes |
| Gènere: Caseosaurus Caseosaurus crosbyensis | possiblement un sinònim de Chindesaurus |
| Gènere: Tecovasaurus Tecovasaurus murrayi | |
| Subordre: Theropoda Tracks. | |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Weishampel, David B; et al. (2004). "Dinosaur distribution (Late Triassic, North America)." In: Weishampel, David B.; Dodson, Peter; and Osmólska, Halszka (eds.): The Dinosauria, 2nd, Berkeley: University of California Press. Pp. 518–521. ISBN 0-520-24209-2
# Zun

Zun fou una divinitat del districte de Zamindawar (equivalent a part del modern Afganistan).
El governador de Sistan Abd al-Rahman ibn Samura (supeditat a Abd Allah ibn Amir del Khurasan), va atacar Zamindawar el 654/655 i va assaltar el turó de Zun on hi havia el santuari de la deïtat. L'ídol fou destruït i Ibn Samura va dir al marzban local que així demostrava la impotència del seu déu. El santuari tornava a funcionar dos segles després en les campanyes de Yaqub ibn al-Layth as-Saffar; el turó és assenyalat com una muntanya sagrada i el sobirà del territori era el zunbil, considerat diví i que anava portat per 12 homes sobre un tron d'or. El santuari sembla que podria haver estat al nord-oest del Helmand, prop de Bishlang. Les operacions safàrides a partir del 867 i l'execució del zunbil el 871 van posar fi al culte de Zun i al poder dels zunbils. La seva menció desapareix i al segle x el país estava islamitzat.
El Zun era un déu separat del zoroastrisme i del budisme; podria estar relacionat amb el déu del Sol Adiya de Multan. El nom del sobirà Zunbil en la seva forma més antiga, Zun datbar hauria donat nom al país (Zamindawar); els xinesos l'anomenen Shun-ta i els clàssics eclesiàstics cristians l'anomenen Zundaber.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 617
# Madrassa de Jamal-ad-Din

La madrassa de Jamal-ad-Din al-Ustadar (àrab: مسجد جمال الدين يوسف الاستادار, masjid Jamāl ad-Dīn Yūsuf al-Ustadār) és una de les que es van fer per acollir les quatre escoles ortodoxes (màdhhab) de dret islàmic (xafiïta, hanbalita, malikita i hanafita). L'edifici forma part del conjunt arquitectònic conegut com a Caire històric, declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Porta el número 35 del catàleg de monuments islàmics gestionat pel Consell Suprem d'Antiquities. Està situada a l'antiga ciutat fatimita, entre la mesquita d'al-Azhar i la muralla nord.

## Història

El seu promotor fou Jamal-ad-Din al-Ustadar, un despietat i corrupte recaptador d'impostos que va morir estrangulat el 1409. Una barriada del Caire situada a llevant de la madrassa porta el seu nom: al-Jamaliyya. Aquesta escola s'havia construït el 1408, sota el segon govern d'an-Nàssir Fàraj (1405-1412). A causa de la corrupció del fundador, el soldà va manar que l'edifici fos derruït, però finalment hom va optar per fer desaparèixer el nom de Jamal-ad-Din de les inscripcions.
El 1517, després de la conquesta otomana, bona part de la seva decoració marmòria es va arrencar i traslladar. El 1992 el terratrèmol del Caire va afectar greument l'edifici, però ara s'ha restaurat i té les funcions de mesquita.

## L'edifici

L'edifici es desenvolupa al voltant d'un pati rectangular on s'obren quatre iwans desiguals, cada un d'aquests ocupat per una de les escoles islàmiques. L'iwan que està orientat a l'alquibla és, curiosament, menys profund que els altres. Les altres dependències, un mausoleu, un sabil, l'entrada i el lloc per a les ablucions se situen en els espais lliures entre els iwans.

## Enllaços externs

(anglès) La madrassa a ArchNet Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine..

## Bibliografia

* Nicholas Warner. The Monuments of Historic Cairo. American University in Cairo Press. El Caire i Nova York, 2005. ISBN 977-424-841-4.
* Caroline Williams. Islamic Monuments in Cairo. American University in Cairo Press. El Caire i Nova York, 2004. ISBN 977-424-695-0.
# Composició X (Kandinski)

Composició X és una pintura a l'oli sobre tela realitzada per l'artista rus Vassili Kandinski l'any 1939. Composició X, l'últim treball de la sèrie "Composicions", es caracteritza pels seus elements de colors forts que contrasten amb el fons negre; les formes apunten cap amunt i cap a fora. A dalt de la pintura, al centre, es distingeix un element amb forma de lluna, entre un llibre obert i un globus de color marró, fet que transmet la idea que els elements de colors es troben en un escenari còsmic alternatiu i visionari.
Es tracta de l'última obra del pintor abans que esclatés la Segona Guerra Mundial. Malgrat l'eminència del conflicte, el quadre retrata un món pictòric i visionari, en la seva riquesa de colors i formes.
Kandinski sovint relacionava la pintura de colors i figures sobre tela amb la composició de bona música, i és per això que va titular molts dels seus quadres Composicions. La seva analogia de l'art pictòric com una composició musical girava entorn del piano: els ulls eren els martellets, el color era el teclat i l'ànima era les cordes del piano. Talment com la música, que no és simplement una barreja de notes, les obres del pintor rus no eren simplement amalgames de formes i colors diversos. Eren elements musicals curosament ordenats, amb la proporció precisa la màxima resposta estètica i emocional en l'observador.

## Referències

* ↑ Düchting, Hajo. Kandinksy (en alemany). Colònia, Alemanya: Taschen, 1990, p. 88. ISBN 978-3-8228-6360-2.
* 1 2 «Composition X» (en anglès). Wikiart - Visual Art Encyclopedia. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Composition X» (en anglès). Museum of Modern Art. Arxivat de l'original el 14 de maig 2009. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ Vários. Grandes Pintores do Século XX: Kandinsky 1866-1944. Madrid: Globus Comunicación, 1995. vol. 3. ISBN 84-8223-005-0
* ↑ Düchting, Hajo. Wassily Kandinsky - A Revolução da Pintura. Alemanya: Paisagem, 2005, p. 96. ISBN 3-8228-4373-3.
# Alejandro Fernández de Araoz y de la Devesa

Alejandro Fernández de Araoz y de la Devesa (Medina del Campo, província de Valladolid, 1894 - Madrid, 8 de novembre de 1970) fou un advocat i polític espanyol, diputat a Corts i governador del Banc d'Espanya interí durant la Segona República Espanyola.
Era fill de Clemente Fernández de la Devesa i de Margarita de Araoz y Alonso, i es casà amb Carmen Marañón y Moya, filla de Gregorio Marañón y Posadillo. Pertanyia al Cos d'Advocats de l'Estat i a les eleccions generals espanyoles de 1923 fou elegit diputat pel districte d'Arévalo (província d'Àvila) pel sector dirigit per Santiago Alba Bonifaz del Partit Liberal.
Entre abril i maig de 1935 fou Governador del Banc d'Espanya. Posteriorment fou president del consell d'administració d'empreses com Sociedad General Azucarera de España i Unión Alcoholera Española.

## Referències

* ↑ Alejandro Fernández de Araoz y de la Devesa a geneall.net
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Esquela publicada al diari ABC el 25 de novembre de 1970
# Jaume Campabadal i Farré

Jaume Campabadal i Farré (Artesa de Segre, 1 de juliol de 1944) és un polític català. Fou batlle d'Artesa de Segre entre 1991 i 2003 i president d'Esquerra Republicana de Catalunya entre 1995 i 1996. També fou membre del Consell Comarcal de la Noguera i de l'executiva de la Federació de Municipis de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Ajuntament d'Artesa de Segre». Direcció General d'Administració Local. [Consulta: 20 desembre 2018].
* ↑ Mauri, Lluís. «Ángel Colom, reelegido secretario general de ERC» (en castellà). El País, 10-07-1995. [Consulta: 11 juny 2024].
# Imouzzer Marmoucha

Imouzzer Marmoucha (en àrab إموزار مرموشة, Imūzzār Marmūxa; en amazic ⵉⵎⵓⵣⵣⴰⵔ ⵎⵕⵎⵓⵛⴰ) és un municipi de la província de Boulemane, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.213 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Antonia (Modigliani)

Antonia és un oli sobre tela de 82 × 46 cm realitzat per Amedeo Modigliani vers l'any 1915 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

És una obra datada l'any 1915 perquè té similituds amb un altre quadre de Modigliani del mateix any i que també va pertànyer a Paul Guillaume: Madame Pompadour (avui dia dipositat a l'Institut d'Art de Chicago).

## Descripció

Antonia és retratada ací mirant de cara, amb els braços plegats i posant davant d'un fons geomètric que, de fet, és una finestra. En comparança a Noia pèl-roja, que presenta la mateixa geometrització de les formes, aquest retrat accentua la simplificació dels trets. En el rostre d'Antonia, només la boca conserva un caràcter naturalista. El modelat de les galtes és estilitzat i subratlla el dibuix del rostre més que no pas en suggereix el volum. Els ulls sense pupil·la es redueixen a dos petits ovals, mentre que el contorn arrodonit de la cara, el coll, el nas, l'orella i els cabells són tractats a la manera cubista. El nas s'esbossa en ambdós costats, mentre que les diferents representacions de les orelles i els dos costats dels seus cabells suggereixen tant una vista frontal com una vista de perfil al mateix temps. La posició centrada de la model sobre l'eix de la finestra i el format allargat del quadre reforcen el hieratisme de la representació frontal. El vestit fosc, el cortinatge del fons i la finestra componen una harmonia austera de marró-negre i de blau fosc. El vestit fosc i amb una joia que adorna l'escot evoca la cortina negra del fons a l'esquerra. La finestra no proporciona cap llum, però la pintura és animada per les seues línies, les quals contrasten amb els trets curvilinis de la cara i del coll, i amb la línia perpendicular dels braços encreuats.

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 172-173.
* 1 2 3 4 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr.
* WikiArt (anglès).
# Aristodem el petit

Aristodem el petit, (en llatí Aristodemus, en grec Ἀριστόδημος ό μικρός) va ser un filòsof grec deixeble de Sòcrates que va viure al segles V i IV aC.
Es diu que va mantenir discussions amb el seu mestre sobre si s'havien de respectar els endevins i fer sacrificis als déus, cosa que Aristodem menyspreava. Va ser un gran admirador de Sòcrates i a tothora en buscava la companyia. Sempre havia caminat descalç, sembla que per imitar el seu mestre.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/319?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AristodemusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 304-305. ]
# Aristolochia littoralis

Aristolochia littoralis és un arbust enfiladís de fulla perenne procedent del Brasil que es cultiva com a ornamental i que s'ha estès com a planta invasiva a Austràlia i al sud dels Estats Units, on desplaça les espècies autòctones. Té un desenvolupament ràpid i vigorós, i els peus adults poden arribar a una alçada de 5 metres.
En cultiu, s'ha de regar sovint i amb regularitat. Cada 1-2 setmanes requereix un reg en profunditat, però evitant que el terreny s'embassi. Durant la primavera podem afegir a l'aigua de reg, un cop al mes, un adob per a plantes verdes o de flor, ric en sofre i potassi.

## Referències

* http://es.gardening.eu/plantas/Plantas-trepadoras/Aristolochia-littoralis/3178/ Arxivat 2012-05-14 a Wayback Machine.
# Artàban de Bactriana

Artàban de Bactriana fou un governador persa. Era sàtrapa de la Bactriana en el regnat d'Artaxerxes I de Pèrsia, i es va revoltar per causes desconegudes. Ctèsies diu que fou derrotat en dues batalles i que amb això la revolta va quedar liquidada.

## Referències

* ↑ Schmitt, R. «Artaxerxes I». A: Encyclopaedia Iranica.
# Arne Nyberg

Arne Nyberg (Säffle parish, 20 de juny de 1913 - Göteborg, 12 d'agost de 1970) fou un futbolista suec de les dècades de 1930 i 1940.
Fou 31 cops internacional amb la selecció sueca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1938.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de IFK Göteborg.

## Referències

* ↑ «1938 FIFA World Cup France». Arxivat de l'original el 2013-12-10. [Consulta: 15 agost 2020].
* ↑ Arne Nyberg a National-Football-Teams.com (anglès)
# Apistogramma moae

Apistogramma moae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* 1 2 «Apistogramma moae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Kullander S. O.: A taxonomic study of the genus Apistogramma (Regan, 1913), with a revision of the Brazilian and Peruvian species (Teleostei: Percoidei: Cichlidae). Bonner Zoologische Monographien Núm. 14 : 1-152. Any 1980.
# Apatheia (desambiguació)

«Apatheia» té aquests significats:
* Antiga grècia:
** Apatheia: és un concepte filosòfic emprat pels estoics i els cínics.
* Astronomia:
** 8273 Apatheia: és un asteroide.
# Aral Karakum

Aral Karakum (kazakh: Арал қарақұмы, Aral qaraqumy; rus: Приара́льские Караку́мы) és un desert al Kazakhstan, situat al nord-est del mar d'Aral.
La major part del territori desèrtic es troba dins dels districtes d'Aral i Khazali de la província de Khizilordà. Un petit sector forma part de l'extrem sud-est de la província d'Aktobé i les franges sud-oest de la província de Kharagandí.

## Geografia

El desert limita amb el riu Sirdarià al sud. El desert cobreix una superfície de 40.000 km².
El paisatge de la regió és força planer, amb una alçada que varia de 55 a 118 m sobre el nivell mitjà del mar. Les dunes poden assolir una alçada d'uns 25 m. La zona és molt seca i els rius assecats solen portar aigua només durant la primavera, quan la neu de l'hivern es fon. La precipitació anual ronda els 120 mm. El llac Jakhsikhilix es troba a la part occidental.

## Clima

L'hivern dura des de mitjans de novembre fins a mitjans de març, amb nuvolositat variable i boira freqüent. La temperatura mitjana durant el dia és de -5 a 10 °C, i a la nit al voltant de -25 °C. La temperatura més baixa registrada és de -42 °C. No obstant això, en qualsevol moment de l'hivern és possible un clima suau. Les precipitacions cauen sobretot a l'hivern en forma de neu. La capa de neu sol tenir uns 15 cm de profunditat, però pot arribar als 30 cm.
L'estiu dura des de maig fins a mitjans de setembre. Les temperatures diürnes normalment oscil·len entre els 30 i els 35 °C, però s'han registrat temperatures de fins a 43 °C. A la nit, la temperatura baixa a 15-18 °C. A l'estiu, sovint hi ha vents secs i tempestes de pols.

## Flora

L'Aral Karakum té una mica de vegetació, principalment herbes, i s'utilitza per a la pastura d'ovelles.

## Referències

* ↑ Google Earth
* 1 2 «Carta topogràfica L-41 (en rus)». [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ Schuyler, Eugene. Sampson Low, Marston, Searle, & Rivington. Turkistan. Notes Of A Journey In Russian Turkistan, Khokand, Bukhara, And Kuldja (en anglès), 1876, pàg. 26.
* ↑ Mac Gahan, Januarius A. Sampson Low, Marston, Searle, & Rivington. Turkistan. Notes Of A Journey In Russian Turkistan, Khokand, Bukhara, And Kuldja (en anglès), 1876, pàg. 13.
# Arakiïta

L'arakiïta és un mineral de la classe dels arsenats. Rep el seu nom del Dr. Takaharu Araki (1929-2004), professor de la Universitat de Chicago, per les seves múltiples determinacions d'estructures cristal·lines i per la seva contribució a la mineralogia.

## Característiques

L'arakiïta és un arsenat de fórmula química (Zn,Mn$^{2+}$)(Mn$^{2+}$,Mg)₁₂(Fe$^{3+}$,Al)₂(As$^{5+}$O₄)₂(As$^{3+}$O₃)(OH)$_{23}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic formant cristalls compostos per prismes i piràmides, de fins a 2 mil·límetres, i en forma de crostes. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'arakiïta pertany a «08.BE: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ > 2:1» juntament amb els següents minerals: augelita, grattarolaïta, cornetita, clinoclasa, arhbarita, gilmarita, allactita, flinkita, raadeïta, argandita, clorofoenicita, magnesioclorofoenicita, gerdtremmelita, dixenita, hematolita, kraisslita, mcgovernita, turtmannita, carlfrancisita, synadelfita, holdenita, kolicita, sabelliïta, jarosewichita, theisita, coparsita i waterhouseïta.

## Formació i jaciments

Es troba com a component de les estalactites i les crostes de les parets de les coves que contenen dipòsits de guano. Sol trobar-se associada a altres minerals com: bifosfamita, aftitalita, halita, singenita, estercorita, oxammita, weddel·lita, whitlockita, guanina, newberyita, calcita o mundrabil·laïta. Només se n'ha trobat a Långban (Värmland, Suècia), la seva localitat tipus.

## Referències

* ↑ «Arakiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2015].
* 1 2 «Arakiite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 29 desembre 2015].
# Aral

«Aral» té aquests significats:
* Mar d'Aral, mar interior entre el Kazakhstan i l'Uzbekistan.
* Ciutat d'Aral, ciutat situada al sud del Kazakhstan.
* Riu Aral, riu del Pakistan.
* El Aral, localitat d'Andalusia.
# Apol·lònides de Quios

Apol·lònides de Quios (en llatí Apollonides, en grec Ἀπολλωνίδης) fou el cap del partit persa a l'illa de Quios durant l'expedició d'Alexandre el Gran a Pèrsia.
Mentre Alexandre era a Egipte l'illa fou conquerida pels seus almiralls Hegèloc i Amfòters. Apol·lònides va ser fet presoner junt amb altres membres del seu bàndol, i enviats a l'illa Elefantina a Egipte, on van quedar confinats, segons diu Flavi Arrià.

## Referències

* ↑ 4.Apollonides of Chios a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 236