OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eriophorum scheuchzeri

Eriophorum scheuchzeri és una espècie de planta amb flor dins la família ciperàcia coneguda també com a herba cotonera àrtica pel seu aspecte com de floc de cotó. La seva distribució és circumpolar i circumboreal dins l'Hemisferi Nord. Es troba a Alaska, al llarg del Canadà, Groenlàndia, Islàndia, i a través d'Euràsia. Hi ha una distribució disjunta a les muntanyes Rocoses els Alps, i a Mont Daisetsu al Japó, i en algunes altres muntanyes d'Àsia.
Als Pirineus catalans es troba només a l'Alta Cerdanya i el Conflent, i allà floreix entre maig i juny.
És una planta herbàcia perenne que produeix colònies a través dels seu rizoma. La tija és fina i pot arribar a 70 cm d'alt però sovint és molt més curta. Les fulles són enrotllades i fan fins a 12 cm de llargada. La inflorescència és un capítol floral solitari cotonós de color blanc brillant de 3 cm de llargada.
Aquesta planta es troba des del nivell del mar (en la part nord de la seva localització) als 4000 metres d'altitud en la seva distribució sud. 's una planta heliòfita i restringida a hàbitats humits. Creix en aiguamolls i prats humits, a la vora de basses i llacs. Sovint s'associa am la molsa i altres ciperàcies com Carex aquatilis.
És comestible i té un gust dolç
La consumeix els bou mesquer. Les seves llavors alimenten alguns ocells.

## Referències

* 1 2 3 4 Aiken, S.G., et al. 2007. Flora of the Canadian Arctic Archipelago: Descriptions, Illustrations, Identification, and Information Retrieval. NRC Research Press, National Research Council of Canada, Ottawa.
* 1 2 3 4 5 Ladyman, J.A.R. Eriophorum scheuchzeri Hoppe (white cottongrass): A technical conservation assessment. [Online]. USDA Forest Service, Rocky Mountain Region. March 2, 2006.
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Eriophorum scheuchzeri. Flora of North America.
# Francesc Barceló i Caimaris

Francesc Barceló i Caimaris (Ciutadella, Menorca, 1814 - Ciutadella, 1858) va ser un escriptor, poeta i procurador dels tribunals menorquí. Com a poeta, va escriure poesia tant en català com en castellà, i com a escriptor, va escriure dues novel·les probablement de caràcter satíric. També va publicar Historia de Menorca (1837) publicada, primerament i parcialment, en la Revista de Menorca (1911-14); se'l considera un historiador no gaire acurat. Aquest llibre és l'únic que els heu descendents no havia estat destruït.

## Referències

* «Francesc Barceló i Caimaris». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Antoni Velamazán Tejedor

Antoni Velamazán Tejedor, més conegut com a Toni Velamazán (Barcelona, 22 de gener de 1977) és un exfutbolista professional català, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Toni Velamazán es va formar al planter del FC Barcelona, tot formant part de la coneguda com Lleva del Mini. Va jugar en l'equip B entre la 94/95 i la 95/96. En aquesta darrera ja debuta amb el primer equip, tot disputant 11 partits i marcant 3 gols.
L'estiu de 1996 deixa el Barça i marxa al Reial Oviedo. Al club asturià hi juga fins a 34 partits, la majoria (28), de suplent, i a la campanya següent recala a l'Albacete Balompié, on gaudeix de més minuts.
Retorna a la màxima categoria amb el CF Extremadura per la temporada 98/99, amb qui jugaria 33 partits i marcaria 6 gols. L'estiu de 1999 s'incorpora al RCD Espanyol. Al club perico hi milita sis temporades, en les quals la seua aportació aniria de més a menys, de ser titular els primers anys a passar a la suplència i amb prou feines comptar. Amb l'Espanyol guanyaria una Copa del Rei (2000).
Deixa l'Espanyol i fitxa per l'Almeria CF la temporada 05/06, i a la temporada següent deixa el futbol d'elit per jugar amb el CE L'Hospitalet. En total, Toni Velamazán va jugar uns 200 partits a la màxima categoria.

## Referències

* ↑ «Jugadors destacats». Damm CF. Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 1r desembre 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa de Toni Velamazán
# Aeroport de Bolonya

L'Aeroport de Bolonya (en italià: Aeroporto di Bologna), també és conegut pel nom d'Aeroport Guglielmo Marconi (codi IATA: BLQ, codi OACI: LIPE) és un aeroport italià situat a la ciutat de Bolonya, a la regió d'Emília-Romanya, a Itàlia.
Està situat al barri de Borgo Panigale, a 6 km al nord-oest del centre de la ciutat. L'aeroport duu el nom del ciutadà bolonyès Guglielmo Marconi, un gran enginyer elèctric premiat amb el Nobel. És el principal aeroport de l'Emília-Romanya i un dels aeroports intercontinentals d'Itàlia, al costat dels de Roma-Fiumicino, Milà-Malpensa, Venècia-Marco Polo, Catània-Fontanarossa, Pisa-San Giusto, Nàpols-Capodichino, Palermo- punta Raisi i Torí-Caselle.

## Referències

* ↑ «Borgo Panigale» (en italià). Enciclopedia on line. Treccani. [Consulta: 15 agost 2021].
# Domingo Ortega

Domingo López Ortega (Borox, Toledo, 25 de febrer de 1906 - Madrid, 8 de maig de 1988) va ser un torero espanyol.

## Biografia

Fill d'un modest llaurador, al qual ajudava en les feines del camp, no va vestir el traje de luces fins a 1928. Després de poques novillades, les últimes a Barcelona a la fi de la temporada de 1930, amb gran èxit, va prendre l'alternativa a la mateixa Barcelona el 8 de març de 1931 de mans de Gitanillo de Triana, qui li va cedir un toro de la ramaderia de Juliana Calvo. Es va presentar s Madrid, perquè no hi havia actuat com a noviller, per a confirmar la cerimònia doctoral, amb un toro de la ramaderia de Julián Fernández, el 16 de juny següent, i tenia com a padrí Nicanor Villalta. El seu aprenentatge va ser breu, però es tractava d'un torero intuïtiu, que des de les seves primeres actuacions a les places va donar mostres d'unes condicions extraordinàries per a la lídia de caps de bestiar braus i que va quallar ràpidament en un torero magistral, figurant durant tota la seva vida artística en un lloc de privilegi.
Va ser un torero poderosíssim, dels comptadíssims que al llarg de tota la història tauromàquica han dominat als toros amb què s'enfrontava, per molt durs i difícils que fossin. Excel·lent capador i segur estocador, amb la crossa era excepcional, ja que aconseguia sempre ensenyorir-se dels cornúpetes des de les primeres passades i manar en ells en tota la feina, descollant en les de càstig per als braus de molt temperament, encara que sabés torejar amb suavitat i amb passades d'adorn. Va ser torero de lluita i torero de manya. Fort, sobri, però sucós i amb fondària. D'estil clàssic i amb tècnica depurada, lidiador de sorprenent facilitat i amb suggestiva personalitat. La seva última correguda va ser a la Fira del Pilar de Saragossa el 14 d'octubre de 1954. Després va prendre part en nombrosos festivals benèfics.
En la pel·lícula "Barefoot in the Park", protagonitzada per Robert Redford i Jane Fonda, apareix el seu nom en un cartell anunciant d'una correguda de toros el dijous 12 de setembre de 1946, a Salamanca, juntament amb Carlos Arruza i Julio Pérez Vito, que adorna l'apartament en el qual viuen els protagonistes.

## Referències

* ↑ Muere en Madrid el matador de toros Domingo Ortega, El País, article 1985-12-23.
El contingut d'aquest article incorpora material de la Gran Enciclopèdia Rialp que mitjançant una autorització permet agregar continguts i publicar-los sota llicència GFDL L'autorització va ser revocada l'abril del 2008, així que a partir d'aquesta data no és permès d'afegir més contingut d'aquesta enciclopèdia.

## Bibliografia

* Conrad, Barnaby. Barnaby Conrad's Encyclopedia of Bullfighting. Boston, Massachusetts: Houghton Mifflin, 1961. OCLC 33466783.
# Lobaski

Lobaski (en rus: Лобаски) és un poble de la República de Mordòvia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 566 habitants, pertany al municipi de Kirjemani.

## Referències

* ↑ И. К. Инжеватов. Топонимический словарь Мордовской АССР. Мордовское книжное издательство, 1987.
# Tirrena-Adriàtica 1967

La Tirrena-Adriàtica 1967 va ser la 2a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en cinc etapes, entre el 8 i el 12 de març de 1967, amb un recorregut total de 1.067,9 km. El vencedor de la cursa fou l'italià Franco Bitossi (Filotex), que s'imposà en la general amb 12" sobre el segon classificat, el també italià Carmine Preziosi (Molteni). Vito Taccone (Germanvox) acabà en tercera posició.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 8 de març | Santa Marinella - Fiuggi | 181,9 | Franco Bitossi (ITA) | Franco Bitossi (ITA) |
| 2a etapa | 9 de març | Fiuggi - Viterbo | 193,6 | Aldo Pifferi (ITA) | Franco Bitossi (ITA) |
| 3a etapa | 10 de març | Viterbo - Terni | 256,0 | Tommaso de Pra (ITA) | Tommaso de Pra (ITA) |
| 4a etapa | 11 de març | Terni - San Benedetto del Tronto | 214,4 | Bruno Vittiglio (ITA) | Tommaso de Pra (ITA) |
| 5a etapa | 12 de març | San Benedetto del Tronto - S.B del Tronto | 222,0 | Dino Zandegù (ITA) | Franco Bitossi (ITA) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Franco Bitossi (ITA) | Filotex | 27h 48' 05" |
| 2 | Carmine Preziosi (ITA) | Molteni | + 12" |
| 3 | Vito Taccone (ITA) | Germanvox | + 12" |
| 4 | Roberto Poggiali (ITA) | Salvarani | + 22" |
| 5 | Michele Dancelli (ITA) | Vittadello | + 32" |
| 6 | Dino Zandegù (ITA) | Salvarani | + 32" |
| 7 | Luciano Armani (ITA) | Salamini-Luxor TV | + 42" |
| 8 | Vittorio Adorni (ITA) | Salamini-Luxor TV | + 1' 22" |
| 9 | Ole Ritter (DEN) | Germanvox | + 1' 22" |
| 10 | Giancarlo Polidori (ITA) | Vittadello | + 1' 22" |

## Referències

* ↑ «Tirreno - Adriatico». sitiodeciclismo.net/. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico 1967». cyclingfever.com/. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ «TIRRENO - ADRIATICO». cyclebase.nl [Consulta: 7 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# Els Tints

La partida dels Tints va aparèixer a les acaballes del segle xix, als voltants de la desembocadura del Barranquet de Soler en el riu Riquer. És una de les zones més baixes d'altura de la ciutat.
En aquesta zona, pel que sembla, s'hi van construir les primeres instal·lacions hidràuliques de la manufactura drapera alcoiana. El primer tint data del 1310. Al segle xv, se'n van construir dos més. Al llarg dels segles xvi fins al segle xviii, van anar construint-se'n de nous. Durant el segle xix, ja en plena etapa de la industrialització, la partida va començar a ser nomenada com a Partida dels Tints.
La zona té una gran quantitat de naixements d'aigua que eren aprofitats per les indústries per a tenyir les teles, tirant el líquid sobrant al riu, cosa per la qual les aigües del Riquer apareixien tenyides de qualsevol color menys del seu propi durant tot l'any. En l'actualitat, tant per la crisi econòmica i pel trasllat de les empreses a polígons industrials o altres poblacions ha decaigut la seua utilització. La riuada de 1986, va ser desastrosa per a les indústries ubicades en la zona. Algunes d'estes empreses han sigut assenyalades de provocar algun dels brots de legionel·losi de la ciutat.
Amb les obres de rehabilitació del riu s'ha transformat en una zona de passeig.
Està envoltada pels barris: Centre, l'Eixample, i Santa Rosa.

## Fàbriques

* Tint de l'Ofici. Es tracta, probablement, d'un edifici construït en la mateixa ubicació d'un tint del 1400. El 1724 passaria a denominar-se com a Tint de la Reial Fàbrica de Draps.
* Tint de Sant Jordi. Construït el 1746.
* Tint de "Chordi". Documentat des del 1793.
* Tint de Rafael Carbonell. Documentat des del 1720.
* Tint d'Yrles o de Sanz. Probablement també del 1400.
* Tint de Vitòria. Incorporat posteriorment al tint de la Bolta.
* Tint de Lluch. Construït el 1754.
* Fàbrica de Petit. Construïda a mitjans del segle xix.

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Alcoi. Mapa toponímic d'Alcoi Arxivat 2009-04-19 a Wayback Machine.
* Ajuntament d'Alcoi. Plànol d'Alcoi Arxivat 2007-01-27 a Wayback Machine.

## Topònims

Barranc de Na Lloba, Camí antic de Madrid, Hortet del Pobre, Mas de la Sénia, Pont antic de Sant Roc, Riu Uxola.

## Referències

* ↑ Club d'Amics de la UNESCO d'Alcoi
# Frederic Schenck de Tutenburg

Frederic Schenck de Tutenburg (Vollenhove, 1503 - Utrecht, 25 d'agost de 1580) va ser el primer arquebisbe d'Utrecht, -abans bisbat-.

## Història

Fou fill del stadhouder Georg Schenck van Tutemburg i Anna de Vos van Steenwijk. Després d'aconseguir el seu títol d'advocat va ser membre de la Cambra de la Cort Imperial (Reichskammergericht) a Espira.
Després de la seva ordenació com a sacerdot, va ser nomenat ardiaca de l'església de sant Pere a Utrecht i rector ala basílica de Sint-Plechelmus a Oldenzaal. Va escriure diversos tractats canònics fins que va ser promogut a l'episcopat el 1559 per Felip II, qui ho va nomenar com primer arquebisbe d'Utrecht -que després va ser confirmat el 1561 pel papa Pius IV-. Fins aquest moment, el Bisbat d'Utrecht es trobava sota la supervisió de l'arquebisbe de Colònia. Per acord entre Felip II i Roma i dins de l'esperit de la Contrareforma, els Països Baixos -en aquest moment un conjunt de Disset Províncies- van rebre els seus propis arquebisbats, que a més a més d'Utrecht van ser Malinas i Cambrai. Aquest va ser un intent de donar a les diferents parts dels Països Baixos una mica d'auto-govern com una forma de defensar-se de la Reforma Protestant. Aquestes mesures no van tenir molt d'èxit, i durant l'arquebisbat de Scheck de Tutenburg es va veure la reacció catòlica contra el Concili de Trento al nord d'Holanda. La governadora Margarida de Parma li va obligar a donar el seu suport als decrets del Concili de Trento i a celebrar un sínode provincial l'any 1565. El clericat i els canonges es van oposar fortament contra les noves mesures disciplinàries i van tractar d'evitar la seva introducció, però l'arquebisbe va utilitzar el seu poder per trencar l'oposició i donar el seu lideratge en contra del protestantisme.
Justament abans de la seva mort va ser prohibit a Utrecht l'exercici del culte catòlic i la catedral va ser tancada. Després de la seva mort, als catòlics se'ls va permetre enterrar el seu arquebisbe de manera sòbria a la catedral de Sant Martí. La cerimònia el 30 d'agost de 1580 va ser pertorbada pels protestants amb la seva versió del Salm 130 en lloc del catòlic De profundis. El funeral va ser durant molt de temps l'última expressió pública del catolicisme a Utrecht.

## Referències

* 1 2 «1580: Aatsbisschop Schenk van Toutenburg sterft» (en neeerlandès). Arxivat de l'original el 2010-08-07. [Consulta: 3 febrer 2016].
# Jefferson (Iowa)

Jefferson és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 4.626 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jefferson tenia 4.626 habitants, 1.954 habitatges, i 1.234 famílies. La densitat de població era de 306,9 habitants/km².
Dels 1.954 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,5% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 36,8% no eren unitats familiars. En el 33,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 26,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.818 $ i la renda mediana per família de 42.754 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.206 $ mentre que les dones 21.359 $. La renda per capita de la població era de 17.441 $. Entorn del 3,3% de les famílies i el 7,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jefferson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jefferson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Aristogíton de Tebes

Aristogíton de Tebes (en grec antic: Ἀριστογείτων -ονος 'Aristogeíton') (en llatí: Aristogeiton) va ser un escultor grec nascut a Tebes.
Juntament amb Hipatodor, va esculpir estàtues dels herois argius i tebans per commemorar la seva victòria aliats a Atenes contra els espartans a Ènoe, a Argòlida, i que es van col·locar al temple d'Apol·lo a Delfos, victòria que probablement va tenir lloc cap a l'any 420 aC, segons diu Pausànias, i segurament només va ser una escaramussa de després del tractat entre els atenesos i els argius que va provocar Alcibíades. Una estàtua d'un guanyador dels jocs Pitis natural d'Orcomen, també va ser obra seva i d'Hipatodor. Segons aquesta segona estàtua, Plini el Vell fixa la seva època cap a l'Olimpíada 102, però a l'Olimpíada 104 la ciutat d'Orcomen ja havia estat destruïda pels tebans.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 350. ISBN 9788441224223.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, X, 10, 3
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, XXXIV, 8
* ↑ Smith, William (ed.). «3. Aristogeiton». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 31 juliol 2024].
# Tebbutt (cràter)

Tebbutt és un cràter d'impacte de la Lluna que es troba prop de la vora sud-oest de la Mare Crisium. Es troba a sud del cràter Picard, i anteriorment va ser designat com Picard G, abans de ser reanomenat per la UAI. Al nord de Tebbutt, però més a l'est que Picard, es troba el cràter Lick, inundat de lava.
* Localització de Tebbutt (centre de la imatge)
* Imatge de la missió Lunar Orbiter 4
Aquest cràter té una vora exterior desgastada i danyada en la seva meitat oriental, però la vora és gairebé inexistent a la cara occidental, sent poc més que un parell de crestes corbades sobre la superfície. Els fluxos de lava han desbordat aquest vora occidental i han submergit l'interior, deixant un interior relativament pla i sense trets destacables. Un petit cràter marca l'extrem meridional del sòl interior, i diversos cràters minúsculs assenyalen les restes de la vora.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Llista d'embassaments de Tunísia

Els embassaments de Tunísia són:
* Ben Métir
* Embassament de Bezirk
* Bir M'chergua
* Bou Heurtma
* Chiba
* El Houareb
* Ghdir El Goulla
* Ghezala
* Embassament d'Hajar
* Joumine
* Kasseb
* Lakhmess
* Lebna
* Masri
* Mellègue
* Mornaguia
* Nebhana
* Rmel
* Sejnane
* Sidi El Barrak
* Sidi Saad
* Sidi Salem
* Sidi Yaich
* Siliana
* Zouitina

## Enllaços externs

* Mapa dels embassaments de Tunísia Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Frederic Sevillano

Frederic Sevillano (Barcelona, 18 juliol 1902 - 17 agost de 1996) fou un il·lustrador mèdic, animador i dissenyador industrial. Va ser animador dels principals estudis de Barcelona de la dècada dels quaranta, com ara Dibsono Films, Dibujos Animados Chamartín i Estela Films.

## Biografia

Frederic Sevillano es va aficionar de molt petit al dibuix. Va col·laborar amb la causa republicana per la seva altra afició, les motos, fent de motorista d'enllaç durant la deflagració. En acabar la guerra, va ser internat al camp d'Argelers. Quan va tornar a Barcelona, l'any 1940, ingressà a Dibsono Films, un estudi d'animació creat aquell mateix any. Entrà a formar part de l'equip de Francesc Tur amb la sèrie Don Cleque, animant Don Cleque va de pesca (1940). En fusionar-se Dibsono films i Hispano Gráfic Films el 1941 per crear Dibujos Animados Chamartín, va passar a formar part del nou estudi amb seu a la Casa Batlló. Formà part de l'equip d'animació del film Érase una vez..., en què s'especialitzà en els efectes especials. Va ser l'encarregat de la reeixida transformació de la carrossa de la Ventafocs en carbassa. Es va encarregar també de la direcció de fons del llargmetratge i fou el tercer animador més prolífic, després de Josep Escobar i Francesc Tur.
A finals de la dècada dels quaranta, l'animació entrà en decadència i Sevillano encara va participar amb els germans Baguñà en l'animació de curts de divulgació científica per a l'Editorial Científica Cinematográfica. Va cursar estudis de delineant de manera paral·lela i gràcies a aquesta formació va poder sobreviure al declivi de l'animació i es dedicà al disseny industrial en algunes oficines de patents de Barcelona. Fou aquesta ocupació la que va exercir fins al final dels seus dies.

## Filmografia

* Don Cleque va de pesca (1940)
* Don Cleque de los monos (1941)
* Los reyes magos de Pituco (1943)
* Garabatos Ramper (1943) i Garabatos Valeriano León (1944).
* Don Cleque, en el Oeste (1944)
* Don Cleque y los indios (1945)
* Érase una vez... (1950)
* Fisiología de la respiración (1956)

## Referències

* ↑ De la Rosa, Emilio. Breve historia del cine de animación en España (en castellà). 1993. Teruel: Animateruel. ISBN 84-604-8262-6.
* ↑ «Bloc Alta política» (en català, castellà i anglès.), 13/'1/2014. [Consulta: 5 maig 2017].
* ↑ Revista Cámara, n.176, 1950.
* ↑ Manzanera, María. Cine de animación en España (en castellà). 1992. Múrcia: Editum, p. 240. ISBN 84-7684-339-9.
* ↑ Candel, José María. Historia del dibujo animado español (en castellà). 1993. Murcia: Filmoteca Regional de Murcia, p. 139. ISBN 84-7564-147-4.
# Tokuma

Tokuma (en rus: Токума) és un poble de la república de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 140 habitants, pertany al districte de Batagai.

## Referències

* ↑ «Верхоянский улус (район)». Arxivat de l'original el 2019-11-03. [Consulta: 3 ноября 2019].