OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Autepsa

Autepsa (grec antic: αὐθέψης) era el nom d'un recipient que s'usava a l'antiga Roma per escalfar aigua i mantenir-la calenta, una espècie de samovar.
Ciceró diu que aquest atuell es trobava entre els més elaborats i cars dels que hi havia als tresors de Corint i Delos. Tenia un cilindre central que s'omplia de carbó, i una reixeta que permetia l'entrada d'aire i la sortida de les cendres. Juvenal diu que a les taules romanes se servia tant aigua calenta com aigua freda, i les autepsa, normalment de bronze, molt decorades i treballades, tenien una d'aquestes funcions. Es creu que no es feia servir per cuinar, sinó només per l'escalf de l'aigua, o de vegades del vi, quan es prenia calent.

## Referències

* ↑ Ciceró. Pro Roscio Amerino, 133
* ↑ Smith, William (ed.). «Authepsa». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 9 febrer 2023].
# Tremenda Jauría

Tremenda Jauría és un grup musical de Madrid que fusiona cúmbia-punk, reggaeton combatiu i música electrònica. Aquesta barreja original d'estils musicals crea un estil popular que anomenen «cumbiatron» o «electrocúmbia». El grup ha col·laborat amb artistes com Kumbia Queers, Sara Hebe, Zoo, Fermin Muguruza i Roba Estesa.
Les lletres de Tremenda Jauría versen sobre el compromís social i polític amb el feminisme i l'anticapitalisme, i sovint utilitzen el programa Auto-Tune per a modular les veus.

## Components

* Mc Chucho (veu, guitarres, charango i producció electrònica)
* Mc Machete (veu, güiro i producció electrònica)
* Mc Larrata (veu, baix, acordió i producció electrònica)
* Ganga DJ (punxadiscos)

## Discografia

* Mordiendo (2016)
* Cuentas pendientes (2017)
* Codo con codo (Propaganda Pel Fet!, 2018)
* IV (2019)
* Directxs al colapso (2021)
* Todxs igual (2022)

## Referències

* ↑ Miró, Francesc «Tremenda Jauría, sonidos para perrear contra el patriarcado». eldiario.es, 26-02-2019 [Consulta: 26 agost 2019].
* ↑ «Tremenda Jauría enseña a bailar el merengue de la línea del frente» (en castellà). Diagonal, 28-03-2016. [Consulta: 29 març 2018].
* ↑ «“Que la música sea respeto para todo el mundo”» (en castellà). MondoSonoro, 30-05-2018. [Consulta: 11 juny 2018].
* ↑ «Tremenda Jauría publica hoy "IV", su nuevo EP (2019)». MondoSonoro, 08-02-2019. [Consulta: 8 febrer 2019].
* ↑ «Tremenda Jauría presenta “Directxs al colapso”, perreo y mensaje» (en castellà). MondoSonoro, 16-02-2021. [Consulta: 14 agost 2021].
# Pahala

Pahala és una població dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 1.378 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pahala tenia 1.378 habitants, 443 habitatges i 334 famílies. La densitat de població era de 631,62 habitants per km².
Dels 443 habitatges, en un 33,4% hi vivien nens de menys de 18 anys; en un 55,5% hi vivien parelles casades; en un 12,0%, dones solteres, i en un 24,6% no eren unitats familiars. En el 21,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,51.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 21,0% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 64 i un 18,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39,6 anys. Per cada 100 dones hi havia 100,0 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,63 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.243 $ i la renda mediana per família de 31.548 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.375 $ mentre que les dones 21.023 $. La renda per capita de la població era d'11.450$. Aproximadament el 17,9% de les famílies i el 24,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pahala». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Pahala». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# María Estela Canales Martínez-Pinna

María Estela Canales Martínez-Pinna (Alacant, 29 de març de 1966) és una política alacantina, diputada a les Corts Valencianes en la IV, V i VI Legislatures.
Viu a Benidorm, on fou escollida regidora a les eleccions municipals espanyoles de 1991 i 1995. Ha estat regidora de platges, joventut, seguretat ciutadana i trànsit. Després fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995, 1999 i 2003. De 1999 a 2003 fou vicepresidenta de la Comissió de Governació i Administració Local i de la Comissió de Control de l'Actuació de la RTVV i Societats que en depenen. i de 2003 a 2007 vicepresidenta de la Comissió de Governació i Administració Local.

## Referències

* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-07-17 a Wayback Machine., V Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-07-17 a Wayback Machine., VI Legislatura
# Punkaharju

Punkaharju (finès) (suec) és un municipi de Finlàndia que forma part de la regió de Savònia del Sud. Es tracta d'un lloc molt turístic per la proximitat amb el llac Saimaa.

## Enllaços externs

* Punkaharju - Lloc web oficial
# Banda d'inestabilitat

La banda d'inestabilitat és una regió en diagonal en el diagrama HR que està ocupat per estrelles variables polsants (incloent variables RR Lyrae, variables Cepheides, variables W Virginis, variables ZZ Ceti, variables RV Tauri, variables Delta Scuti, variables SX Phoenicis i estrelles oscil·lants ràpides Ap).
La banda d'inestabilitat fa contacte amb la seqüència principal a la regió de les estrelles A i F (1-2 masses solars i s'estén ca amunt gairebé verticalment (lleugerament inclinada a la dreta) fins a la zona de major lluminositat. La part inferior de la banda d'inestabilitat apareix com la Llacuna d'Hertzsprung sobre el diagrama de Hertzsprung-Russell.

## Estrelles polsants

Les estrelles de la banda d'inestabilitat polsen a causa de l'He III (heli doblement ionitzat). A les estrelles normals A-F-G l'He és neutral en la fotosfera estel·lar. Per sota de la fotosfera, a uns 25.000-30.000 K, comença la capa d'He II (la primera de ionització de l'He). La segona ionització de l'He (He III) s'inicia al voltant de 35.000-50.000 K.
Quan l'estrella es contreu, la densitat i la temperatura de la capa d'He II augmenten. L'He II comença a transformar-se en He III (segona ionització). Augmenta l'opacitat i el flux d'energia des de l'interior de l'estrella és efectivament absorbit. La temperatura de la capa i comença a expandir-se. Després de l'expansió, la densitat i la temperatura disminueixen i l'He III comença a recombinar a He II. La contracció de les capes externes i el cicle comença des del principi.
El desplaçament de fase entre les pulsacions de la velocitat radial i la variabilitat de la brillantor depèn de la distància de la zona d'He II de la superfície estel·lar a l'atmosfera estel·lar.

## Referències

* ↑ «Cepheid instability strip». A Dicionary of Astronomy. encyclopedia.com. [Consulta: 28 març 2010].
# Galago

Galago és un gènere de primats de la família dels gàlags. Són probablement els segons primats més nombrosos d'Àfrica, després dels humans.
Es creu que els membres primitius d'aquest gènere foren els ancestres de tots els lèmurs.

## Distribució i hàbitat

Viuen als grans boscos del continent africà.

## Comportament

Com moltes altres espècies, marquen els seus territoris per mitjà de l'orina. En particular, aquests primats, es ruixen l'orina a les mans i deixen rastres pels arbres pels que grimpen, i segueixen aquests camins detectables a través dels arbres, nit rere nit.
Estan relacionats amb els lorísids, i tenen un comportament i una anatomia similar. No obstant això, són molt més ràpids, i cacen generalment més aviat per velocitat que per sigil.

## Classificació

Hi ha diverses classificacions fetes per diversos autors.
* Gènere Galago
** Grup Galago matschiei
*** Gàlag de Matschie (Galago matschiei)
** Grup Galago senegalensis
*** Gàlag de Somàlia (Galago gallarum)
*** Gàlag d'Angola (Galago moholi)
*** Gàlag del Senegal (Galago senegalensis)

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 124-126. ISBN 0-801-88221-4. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 David Attenborough, Life of Mammals, Episode 8: Life in the Trees. BBC Warner, 2003. (anglès)

## Enllaços externs

* Primate Info Net Galago Factsheet (anglès)
# Avimimus

Avimimus ("imitador d'ocell", del llatí) és un gènere de dinosaure maniraptor que va viure al Cretaci superior en el que avui en dia és Mongòlia, fa uns 70 milions d'anys.
# Torre Moratxa

* Per a altres significats, vegeu «Torre Moratxa (cim)».
Torre Moratxa és una antiga atalaia declarada bé cultural d'interès nacional al cim del turó de la Torre Moratxa. Les restes d'una torre, d'una habitació en part excavada a la roca amb un paviment d’opus testaceum i d'altres parets. La torre té una alçada d'uns 4 metres i a l'interior conserva una cúpula a la part inferior. El permanent és de pedres toscament desbastades. Aquesta torre, datada cap al final de l'època medieval, sembla feta amb posterioritat a les altres parets restants, les quals podrien correspondre a l'antic castell de Rocamaura.
En el testament del comte Ponç I d'Empúries, de l'any 1078, és esmentat el castell de Roca Maura, ja que el comte el deixava als seus fills Hug i Berenguer. Per un document del finals del segle xi o principis del XII, conservat al Cartulari de Carlemany, se sap que el castell depenia dels senyors de Torroella, que possiblement el tenien com a feu pels comtes d'Empúries.

## Referències

* 1 2 «Torre Moratxa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Punk Parranda

Punk Parranda és el primer àlbum en directe de la banda catalana de rock alternatiu Bongo Botrako. Va ser enregistrat el 2 de maig de 2014 al festival Viña Rock de Villarrobledo, davant d'un públic de més de 60.000 persones. L'àlbum va ser produït per Gambeat i el líder de la banda Uri Giné, i va ser publicat el 3 de novembre de 2014 amb Kasba Music.

## Llistat de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Uri Giné, excepte les cançons indicades.

## Crèdits

Crèdits adaptats del llibret de Punk Parranda.
Bongo Botrako
* Uri Giné – veu principal, guitarra, producció
* Nacho Pascual – guitarra, cors
* Xavi Vallverdú – teclat, cors
* David Garcia – baix, cors
* Gorka Robert – bateria, cors
* Xavi Barrero – trompeta, cors
* Oscar Gómez – saxo, cors
Producció
* Gambeat – producció
* Kaki Arkarazo – enginyeria de so, mescla
* Jonan Ordorika – masterització
Disseny
* Luis Toledo – disseny
* Javier Rosa – fotografia

## Referències

* ↑ «Bongo Botrako - Punk Parranda Live 2014» (en castellà). Discogs. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «Bongo Botrako - Punk Parranda Live 2014» (en alemany). One World. Arxivat de l'original el 18 de gener 2017. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ Cerezuela, Jara. «Bongo Botrako lanza un videoclip con antidisturbios que bailan y provocan a manifestantes» (en castellà). El Periódico, 15-11-2012. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «È l'ora dell'Albizzate Valley Festival» (en italià). La Provincia di Varese, 18-06-2015. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ Quílez, Rafa. «Bongo Botrako publica mañana un directo "fresco y espontáneo" del Viña Rock» (en castellà). La Vanguardia, 02-11-2014. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ Castelló, Antonio. «Crónica Viña Rock 2014» (en castellà). Un Festival por Dentro, 13-05-2014. Arxivat de l'original el 18 de gener 2017. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «Discografía» (en castellà). Bongo Botrako. Arxivat de l'original el 18 de gener 2017. [Consulta: 17 gener 2017].
* 1 2 Bongo Botrako. Punk Parranda (Crèdits CD). Kasba Music, 2014. DL B-21219-2014.
# Future Breeds

Future Breeds és el quart àlbum de Hot Hot Heat amb estudi de música gran, va ser lliurat el 8 de juny del 2010 sota Dine Alone Records. És el nou àlbum amb el nou baixista Parker Bossley, de Fake Shark – Real Zombie!

## Rerefons

L'11 de novembre de 2009, el photoblog de Vancouver theFuturists llançà dos vídeos de música del nou àlbum compilat d'un directe i un material de la banda produït durant els 7 últims mesos del 2009.
L'àlbum es va filtrar a la Internet el 29 de maig.
Tres pistes de l'àlbum, "JFK's LSD", "Future Breeds", i "Goddess on the Prairie" foren publicades en la web de Spin Magazinee. A més, "Goddess on the Prairie" va ser una de les cançons disponibles en un paquet de música per ser de forma opcional inclòs amb el Winamp 5.58.

## Llista de pistes

* "YVR" – 2:11
* "21@12" – 3:40
* "Times a Thousand" – 3:16
* "Implosionatic" – 2:31
* "Goddess on the Prairie" – 3:17
* "Zero Results" – 3:33
* "Future Breeds" – 4:21
* "JFK's LSD" – 3:37
* "Jedidiah" – 2:42
* "Buzinezz az Uzual" – 4:14
* "What Is Rational?" – 3:08
* "Nobody's Accusing You (Of Having A Good Time)" – 4:01
* "No Applause Allowed" (bonus track)

## Notes

* ↑ Gormely, Ian. «Hot Hot Heat Are No Longer Hermits». CHARTattack, 12-03-2010. [Consulta: 3 juliol 2010].
* ↑ «"Vancouver Nights" Video Series». theFuturists, 11-11-2009. Arxivat de l'original el 2009-11-17. [Consulta: 3 juliol 2010].
* ↑ «SPIN.com downloads of Future Breeds and JFK's LSD». [Consulta: 3 juliol 2010].
* ↑ «Winamp download page». Arxivat de l'original el 2010-07-02. [Consulta: 3 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Hot Hot Heat Arxivat 2005-11-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Bac Mòr

Bac Mòr és una illa deshabitada de les Hèbrides Interiors, situada al nord-oest d'Escòcia. Forma part del conjunt de les Treshnish. Per metonímia, l'illa s'anomena també pel nom del seu punt culminant, Dutchman's Cap, que fa referència a la forma del Bac Mòr vista de costat.

## Geografia

L'illa es troba orientada nord-est-sud-oest i es connecta pel sud-oest a l'illa de Bac Beag quan baixa la marea. Pel seu costat nord-est es troba l'illa de Lunga, a l'oest Tiree i a l'est Mull.
Bac Mòr la compon un altiplà situat a una trentena de metres d'alçada envoltat de penya-segats que formen arcs i coves naturals a la costa oest. Al seu centre se situa el cim de l'illa, el Dutchman's Cap («El barret del neerlandès»), de 86 metres d'altitud.

## Fauna i flora

Bac Mòr, com les altres illes de les Treshnish, s'inclou en una Zona d'especial protecció per a les aus, creada el 30 d'agost de 1994 gràcies a la seva vegetació formada de pastures i, sobretot, per la presència de nombrosos d'aus marines que hi nidifiquen com els escaterets o que hi hivernen com les oques de galta blanca. Els corbs marins, gavots o les foques grises són d'altres animals que habiten l'illa.

## Enllaços externs

* The Hebridean Trust - Illes Treshnish Arxivat 2006-02-07 a Wayback Machine. (anglès)

## Referències

* ↑ (anglès) Joint Nature Conservation Committee - Illes Treshnish Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Argyll Marine Special Areas Conservation - Treshnish Isles Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Torre Mussa

La torre de Mussa, situada als afores de Benifaió, comarca de la Ribera Alta (País Valencià), al costat de la carretera de Benifaió a Catadau, és una construcció d'arquitectura islàmica construïda al segle xii, reformada al segle xiv.
Construïda amb pedra i morter de calç, encara conserva internament arcades corresponents a les plantes hui derruïdes, així com forats circulars, cosa que sembla demostrar que es tractaria d'una torre colomer de l'època islàmica.
L'ús com a part del cinturó defensiu de la ciutat de València pot ser que date de l'època cristiana.
Es tracta d'una torre prismàtica de planta quadrangular d'uns 10,2 metres de costat. Consta d'un basament d'uns 3 metres d'alçada, i amb un gruix als murs d'1,20 metres, realitzat amb aparell irregular amb la tècnica de tàpia de pedra. Sobre aquest basament es troba la porta d'entrada, que està protegida per una finestra situada a la primera planta. Té dues plantes amb quatre finestres en cadascuna. Els forjats serien de fusta, tot i que no es conserven; encara són visibles les empremtes del suport en els murs de les biguetes. En la rematada es conserven alguns merlets. Es conserva a l'interior un mur amb tres arcs, un per planta, que divideix en dues la planta de la torre.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2681. Data de consulta: 8 setembre 2023.
* ↑ al.], edició de Antoni Furió, Josep Aparisi ; André Bazzana ... [et. Castells, torres i fortificacions en la Ribera del Xúquer : 8 Assemblea d'història de la Ribera, Cullera, novembre de 2000. València: Universitat de València, 2002. ISBN 8437055148.
* Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Torre de la Tomasa

La Torre de la Tomasa és un mas situat al municipi de la Portella, a la comarca catalana del Segrià. Es troba a la vora de Lo Regueret i el Reguer Gran.
# Bernardo Redín

Bernardo Redín (Cali, 26 de febrer de 1963) és un exfutbolista i entrenador colombià de la dècada de 1980.
Fou 40 cops internacional amb la selecció de Colòmbia amb la qual participà en el Mundial de 1990.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Deportivo Cali, CSKA Sofia, América de Cali i Deportes Quindío.
Trajectòria com a entrenador:
* 2002-2003: Atlético Huila
* 2004: Deportivo Cali
* 2004-2005: Atlético Huila
* 2006: América de Cali
* 2007: Monagas
* 2008: The Strongest
* 2008-2009: Deportivo Pasto
* 2010-2011: Academia
* 2012: Atlético Bucaramanga

## Referències

* ↑ Ballesteros, Frank. «Colombia - Record International Players». RSSSF, 16-07-2009. Arxivat de l'original el 2008-12-30. [Consulta: 28 setembre 2009].
* ↑ Bernardo Redin Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Bernardo Redín a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Redín nuevo manager del Bucaramanga» (en castellà). Nuevo Estadio, 06-09-2012. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ «Plantel Profesional, Perfil Técnicos» (en castellà). Atlético Nacional, 03-03-2017. Arxivat de l'original el 2015-09-09. [Consulta: 17 gener 2019].
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1976

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1976 es disputaren el 4 i 5 de setembre de 1976 a Ostuni, Itàlia. Per culpa de la disputa dels Jocs Olímpics de Mont-real sols es disputaren les proves professionals individuals masculina i femenina.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Masculines |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Freddy Maertens Bèlgica | 7h 06' 10" | Francesco Moser Itàlia | m. t. | Tino Conti Itàlia | + 11" |
| Femenines |||||||
| Cursa en línia femenina detalls | Keetie van Oosten-Hage Països Baixos | 1h 39' 14" | Luigina Bissoli Itàlia | m. t. | Yvonne Reynders Bèlgica | m. t. |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 2 | Països Baixos | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Itàlia | 0 | 2 | 1 | 3 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1976 - Hommes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 22 setembre 2013].
* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1976 - Femmes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 22 setembre 2013].
# Bacalar

Bacalar (Bakal ha en llengua maia) és una localitat mexicana i capçalera municipal, del Municipi de Bacalar, a el sud de l'estat de Quintana Roo. Es localitza geogràficament entre els 98° 53′ 28″ W i els 19° 30′ 24″ N, està a una altitud de 12 msnm. El 2010, INEGI va registrar una població de 25,554 habitants. Localitat nomenada en el programa turístic dels Pobles Màgics.

## Notes i referències

* ↑Pueblos Mágicos, Secretaría de Turismo.
# Torre Monumental

La Torre Monumental (antiga Torre de los Ingleses, en català Torre dels Anglesos) és un monument situat al barri de Retiro, a Buenos Aires. Situada a la Plaza Fuerza Aérea Argentina (en català Plaça Força Aèria Argentina, antiga Plaza Británica, en català Plaça Britànica) al costat del Calle San Martín i l'Avenida del Libertador. Va ser construïda per residents britànics a la ciutat per commemorar el centenari de la Revolució de Maig.
Després de la Guerra de les Malvines en 1982, la Torre de los Ingleses va ser rebatejada amb el seu nom original "Torre Monumental", encara que alguns ciutadans segueixen referint-s'hi amb el nom Torre de los Ingleses.

## Referències

* 1 2 Viviana Urfieg. «En Retiro. Viaje al corazón de la torre de 106 años que recuperó su nombre original tras la guerra de Malvinas» (en castellà). La Nación, 26-03-2022. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ Germán Wille. «La Guerra de Malvinas, en las calles de Buenos Aires: las plazas y pasajes que cambiaron de nombre en medio del conflicto» (en castellà). La Nación, 02-04-2022. [Consulta: 18 octubre 2022].
# Marius Férotin

Marius Férotin, amb nom de naixement complet Mario Roberto Férotin (Chastelnòu de Ròse, França, 18 de novembre de 1855 - Southampton, Anglaterra, 15 de setembre de 1914) fou un monjo, historiador i liturgista francès.
Fill de Bartolomé José Férotin, conseller municipal i conseller curial, i de María Amada Tulette Dupoux, fou el sisè d'una família de catorze fills. Fou monjo benedictí de la Congregació Benedictina de Solesmes, a l'Abadia de St Michael de Farnborough. Les seves obres i les del pare Alfonso Andrés, tots dos del Monestir de Silos, són especialment importants i conegudes pel que fa a la història de l'església espanyola i de la literatura. Estudià sobretot la història del monestir de Silos i els seus manuscrits visigòtics. A més, investigà l'antiga litúrgia hispànica, de la qual edità fonts importants, com Le Liber Ordinum (1904) i Le Liber Mozarabicus Sacramentorum (1912), on feu també una descripció de molts manuscrits litúrgics visigòtics. Morí el setembre de 1914, en una congregació de monges franciscanes, al cap de poques setmanes del començament de la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* 1 2 «Marius Férotin». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Bugier, M. «Apéndice documental: I Genealogía de la familia Férotin Châteauneuf-du-Rhône». A: Boletin de la Real Academia de la Historia. Tomo CLXXII. Número III. Año 1975, p. 640–643 [Consulta: 14 desembre 2020].
* 1 2 3 M., T. «Un hispanista benedictino: Dom Mario Ferrotin (1855-1914)». A: Boletin de la Real Academia de la Historia. Tomo CLXXII. Número III. Año 1975. Reial Acadèmia de la Història, p. 565–567 [Consulta: 14 desembre 2020].
* ↑ Espinosa, Aurelio M «Viajes Por España: VIII Santo Domingo de Silos». Hispania. American Association of Teachers of Spanish and Portuguese, Vol. 5, Núm. 6, 1922, pàg. 365-368 [Consulta: 14 desembre 2020].

## Bibliografia

* Moral, Tomás «Don Mario Férotin». Miscelánea en memoria de Dom Mario Férotin: 1914-1964. Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC), Instituto Enrique Florez, 1966, pàg. 1-30.
# Paracheilinus flavianalis

Paracheilinus flavianalis és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia i al nord-oest d'Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.