OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guillermo Redondo Veintemillas

Guillermo Redondo Veintemillas (Saragossa, 1944-2015). Historiador aragonès. Profesor d'Historia Moderna de la Universitat de Saragossa. Doctor en Filosofia i Lletres per la Universitat de Saragossa, de la Facultat de la qual ha estat Secretari i Degà del 1988 al 1993. Expert en Genealogia y Heràldica, dirigeix la revista Emblemata: Revista Aragonesa de Emblemática i la Càtedra «Barón de Valdeolivos» d'Heràldica i Vexicologia de la Institución «Fernando el Católico».

## Biografia

Ha participat en diversos congresos sobre "Història de la Corona d'Aragó" i "Historia Militar" i ha estat guardonat amb diverses distincions, com el premi «Jerónimo de Blancas» de l'Ajuntament de Saragossa, el premi de la I.F.C. de la Diputación Provincial de Zaragoza, el premi «San Jorge» de la crítica, el premi «Dalmiro de Valgoma» de la Confederació Internacional de Cièncias Genealògiques i Heràldiques, i el Cadet adete Honorífic de l'Academia General Militar.

## Obra

* Historia de Zaragoza II (Edad Moderna); Zaragoza, 1976.
* Aragón, nuestra tierra (en colab.); Zaragoza, 1977
* La bandera de Aragón (en colab.); Zaragoza, 1978;
* Fernando II y el Reino de Aragón (en colab.); Zaragoza, 1980;
* Aragón en el reinado de Felipe I, (dins de Aragón en su Historia); Zaragoza, 1980;
* Las corporaciones de Artesanos en el Reino de Aragón en el siglo XVII: Bases para su estudio en el municipio de Zaragoza; Zaragoza, 1980.
* El gremio de libreros de Zaragoza y sus antiguas ordinaciones (1573, 1600 y 1679); Zaragoza, 1979.
* El Justicia de Aragón: Historia y Derecho (en colab.); 1985.
* Heráldica aragonesa: Aragón y sus pueblos (en colab.); 1990
* Blasón de Aragón: el escudo y la bandera; 1995.
* Aínsa y su árbol de Sobrarbe: una tradición emblemática viva; 1997.

## Bibliografia

* Gran Enciclopedia Aragonesa: Redondo Veintemillas, Guillermo Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Guillermo Fatás Cabeza
* Alberto Montaner Frutos
* Senyera Reial
# La banda ens visita

La banda ens visita, títol original en hebreu: ביקור התזמורת, Bikur Ha-Tizmoret‎, és una pel·lícula franco-estatunidenca-israeliana dirigida per Eran Kolirin, estrenada l'any 2007. Aquesta va ser la opera prima del director. Ha estat doblada al català. El rodatge va tenir lloc a Jeroham i al desert de Nègueb, a Israel.

## Argument

La xaranga de la policia d'Alexandria és convidada a Israel per inaugurar un centre cultural àrab.
Arribats a l'aeroport, la petita tropa s'equivoca de camí i arriba per error a una petita ciutat perduda del Nègueb, Beit Hatikva («la casa de l'esperança»), ciutat de construcció recent, eriçada de HLM grisos i cercada per l'avorriment, lloc aïllat del món, oblidat de somnis antics d'humanisme i de democràcia, a penes inidentificable sobre un mapa, al lloc de Pétah Tiqvà («la porta de l'esperança»). Estan obligats a passar-hi la nit, arreglant-se més bé que malament amb els habitants israelians, entre els quals una enèrgica mestressa de restaurant.

## Repartiment

* Ronit Elkabetz: Dina
* Sasson Gabai: Tewfiq
* Saleh Bakri: Khaled
* Khalifa Natour: Simon
* Imad Jabarin: Camal
* Tarik Kopty: Iman
* Hisham Khoury: Fauzi
* François Khell: Makram
* Eyad Sheety: Saleh
* Slomi Avraham: Papi
* Rubi Moscovich: Itzik
* Hila Surjon Fischer: Iris
* Uri Gavriel: Avrum
* Ahouva Keren: Lea

## Premis i nominacions
### Premis

* Festival de Canes 2007:
** Premi del Jurat Un Certain Regard per Eran Kolirin
** Premi de la joventut
* Premi del cinema europeu 2007:
** Premi Fassbinder del Descobriment europeu (Eran Kolirin)
** Millor actor (Sasson Gabai)
* Arte Tolla - Festival del film mediterrani de Bastia 2007:
** Premi del públic (Eran Kolirin)
** Premi d'interpretació (Sasson Gabai)
* Festival internacional del film d'amor 2008:
** Premi d'interpretació masculina per Sasson Gabai
** Enamorament del jurat
** Premi Cinema-dona
* Ophir del cinema 2007 a la millor pel·lícula
* Festival internacional del film de Jerusalem 2007: Millor actriu (Ronit Elkabetz)

### Nominacions

* Estrelles d'or de la premsa del cinema francès 2008: Millor primer Film (Eran Kolirin)
* Premis European Film 2007: Millor guió (Eran Kolirin)
* Arte Tolla - Festival del film mediterrani de Bastia 2007:
** Gran premi Arte Tolla Mediavision (Eran Kolirin)
** Premi especial del jurat (Eran Kolirin)

## Referències

* ↑ «La banda ens visita». Ésadir.cat. [Consulta: 21 setembre 2022].
* ↑ Dargis, Manohla. «Strangers in a Land That's Not So Strange» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 21 setembre 2022].
# La banyera (pel·lícula)

La banyera és una pel·lícula espanyola del 1989 dirigida per Jesús Garay. Ha estat doblada al català. Es tracta d'una història difícil que es mou en claus hermètiques sobre la pèrdua de la memòria. Fou estrenada al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges el 12 d'octubre de 1989. No es va estrenar als cinemes fins 14 de juny de 1991. El 2009 fou reestrenada al cinema Augusta de Palma.

## Sinopsi

Andrea és una actriu drogaaddicta que viu a l'estranger i rep un anònim que li indica que el seu germà Víctor el necessita. Quan torna s'assabenta que Víctor ha perdut la memòria després de la mort de l'escultora Olvido Vintró en una banyera i ha estat internat en un manicomi. Poc temps després descobreix que tot ha estat un muntatge de la seva esposa Marisa i del comissari Montes per acusar-lo del crim.

## Repartiment

* Muntsa Alcañiz - Andrea
* Pep Munné - Víctor
* Rosa Novell - Olvido Vintró
* Josep Maria Pou - Comissari Montes
* Mercè Sampietro - Marisa

## Premis

Estrenada al Festival de Sitges, hi va rebre el Premi de la Crítica. També va guanyar el Corb d'Or al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Brussel·les i el premi especial del jurat al Fantasporto. Als X Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya Llorenç Miquel i Carpi va rebre un dels premis al millor tècnic.

## Referències

* ↑ La banyera a esadir.cat
* ↑ 'La bañera', de Jesús Garay, competirá en el Festival de Cine Fantástico de Sitges, El País, 27 de setembre de 1989
* ↑ Garay presenta hoy en el Augusta ´La banyera´, un thriller fantástico sobre la pérdida de la memoria, Diario de Mallorca, 19 de novembre de 2009
* ↑ Augusto M. Torres Jesús Garay a Directores Españoles Malditos, p. 137-138
* ↑ «Festival de Sitges 1989». Arxivat de l'original el 2020-06-07. [Consulta: 7 juny 2020].
* ↑ Jesús Garay a sobreelcineencantabria.com
* ↑ Els Premis de Cinematografia i Videografia de la Generalitat Arxivat 2020-06-05 a Wayback Machine. a la pàgina 255 la Memòria del Departament de Cultura de la Generalitat 1988
# Leptopelis oryi

Leptopelis oryi és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a la República Democràtica del Congo, Uganda i, possiblement també, el Sudan.

## Referències

* Schiøtz, A. 2004. Leptopelis oryi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Leptopelis palmatus

Leptopelis palmatus és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a São Tomé i Príncipe.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Drewes, R. & Schiøtz, A. 2004. Leptopelis palmatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Lamentació sobre el Crist Mort

Lamentació sobre el Crist Mort (també conegut com a Crist Mort o Lamentació de Crist) és una pintura de l'artista renaixentista Andrea Mantegna. Completada durant la dècada del 1480, representa el cos de Crist sobre un marbre, vetllat per la Verge Maria i Sant Joan apòstol. Està exposat a la Pinacoteca de Brera a Milà.
Es tracta d'un tema comú en el Renaixement (la lamentació sobre Crist mort, amb precedents des de Giotto) però mai fins llavors s'havia reflectit d'una manera tan rotunda el caràcter definitiu de la mort.
En un fort contrast de llums i ombres, l'escena transmet un profund sofriment i desolació. La tragèdia es potencia dramatitzant la figura de Crist per la seva violenta perspectiva i la distorsió dels seus detalls anatòmics, especialment el tòrax. Els estigmes de les mans i els peus estan representats sense idealisme ni retòrica. El llençol que cobreix parcialment el cadàver, pintat en els mateixos tons que el cos, contribueix a l'efecte colpidor del conjunt que conclou en els trets del cap, inclinat i immòbil. Un detall molt particular és la composició que situa els genitals de Crist al centre del quadre.
La pintura, comparada amb les concepcions artístiques pròpies de l'edat mitjana, mostra una innovació pròpia del Renaixement en representar una figura humana sense simbolismes. Mantegna es va concentrar de forma molt específica a retratar el trauma físic més que l'emotiu, contrari, per tant, a l'ideal espiritual.
Probablement el quadre estava destinat a la capella funerària del propi Mantegna. Va ser trobat pels seus fills en el seu estudi i venut per pagar els seus deutes.

## Referències

* ↑ Lamentació sobre el Crist Mort Arxivat 2013-07-04 at Archive.is a SmartHistory

## Vegeu també

* Escorç
* Renaixement

## Enllaços externs

* Lamentation over the Dead Christ a la Pinacoteca de Brera, a Milan.
# Le Pré aux clercs

Le Pré aux clercs (El prat dels clergues) és una opéra comique en tres actes de Ferdinand Hérold amb un llibret de François-Antoine-Eugène de Planard basat en Chronique du temps de Charles IX (1829) de Prosper Mérimée. Es va estrenar a l'Opéra-Comique de París el 1832.

## Rols

| Rol | Tipus de veu | Elenc estrena, 15 desembre 1832 (Director:Henri Valentino) |
| Marguerite de Valois | soprano | Marie-Sophie Carrault-Ponchard |
| Isabelle Montal (una jove comtessa béarnaise) | soprano | Alphonsine-Virginie-Marie Dubois ('Mme. Casimir') |
| Nicette (promesa amb Girot) | soprano | Marie Massy |
| Baró de Mergy | Tenor | Étienne-Bernard-Auguste Thénard |
| Comte de Comminges | Tenor | Louis-Augustin Lemonnier |
| Cantarelli | Tenor | Louis Féréol |
| Girot (Amfitrió del 'Pré aux clercs') | Baríton | Fargueil |
| Un exempt du guet (Detectiu) | Baix | Génot |
| Tres arquers |
| Un agent |
| Cor: Guàrdies, agents, genets lleugers, cortesans, arquers, masques, persones, ballarins. |||

## Referències

* ↑ Pougin A. Hérold, biographie critique illustrée.
* ↑ «Ressenya del disc» (en castellà). Sémele. Arxivat de l'original el 7 de juliol 2017. [Consulta: 20 maig 2017].
* ↑ Pougin 1880; Chouquet 1889.
* ↑ Els solos de violí els va tocar Javault, un deixeble de Pierre Baillot.
# Li (confucianisme)

Li (xinès simplificat: 礼; xinès tradicional: 禮; pinyin: lǐ) és un concepte clau de la filosofia xinesa, especialment en el confucianisme i els post-confucianisme. Es tracta d'una idea complexa que es pot definir com l'harmonia entre l'home i l'ordre general del món en tots els aspectes de la vida; l'observació dels ritus religiosos en l'entorn governamental i familiar d'acord amb les normes de comportament en societat.
En les edicions occidentals dels escrits de Confuci, se sol traduir li per "ritu". El concepte, però, no només es refereix a pràctiques cerimonials o religioses, sinó que s'ha d'interpretar com a tots els petits patrons de conducta personal del dia a dia. Altres traduccions proposades han estat "moralitat", "tradició", "bons costums", o "regles de comportament correcte".
El li confucià (禮) no s'ha de confondre amb el li neoconfucià (理), originat amb la integració del budisme en el confucianisme de Zhu Xi, i que té un significat diferent. Tot i que en xinès estàndard es pronuncia igual, els caràcters són diferents i d'altres varietats del xinès o el vietnamita mantenen una pronuncia separada.

## Referències

* ↑ Bellinger, Gerhard J. Encyclopédie des religions. París, França: Librairie Générale Française, 2000. ISBN 9782253131113.
* ↑ Chan, Wing-tsit. A Source Book in Chinese Philosophy. Princeton, New Jersey: Princeton University Press, 1963, p. 790.
# Licòfron

* Per a altres significats, vegeu «Licòfron (desambiguació)».
Licòfron (grec antic: Λυκόφρων, Lycophron), fill de Socles, fou un poeta i gramàtic de l'escola alexandrina nascut a Calcis d'Eubea. Fou adoptat per l'historiador Licos de Règion.

## Biografia

Va viure a Alexandria sota Ptolemeu II Filadelf (284-246 aC) que li va encarregar els arrengaments dels treballs dels poetes còmics de la biblioteca alexandrina i en aquesta tasca va compondre un llarg treball sobre comèdies (περὶ κωμῳδίας) que hauria abraçat tota la història de la comèdia grega, biografies dels poetes còmics i altres temàtiques relacionades.
Com a poeta va obtenir plaça a la plèiade tràgica, però només un fragment de la seva obra es conserva. La Suïda forneix els títols de vint tragèdies de Licòfron, i Joan Tzetzes diu que en va escriure 46 o 64. Estobeu esmenta unes línies de la tragèdia Πελοπίδαι. Va escriure també un drama satíric de nom Μενέδημος, on ridiculitza al filòsof Menedem d'Erètria. De les seves obres solament es conserva l'anomenat Cassandra o Alexandra, un monòleg iàmbic de 1.474 versos. Aquest poema és la font d'un mite fundacional sobre els baleàrics, als quals fa descendents d'uns beocis que arribaren naufragant de tornada de la Guerra de Troia.

## Edicions

* Aldus Manutius (1513), Aldine Press, editio princeps
* John Potter (1697, 1702)
* Ludwig Bachmann (1830), amb notes i traducció en versos llatins per Scaliger online
* Félix Désiré Dehèque (1853), amb la traducció al francès i notes online
* Gottfried Kinkel (1880)
* Eduard Scheer (1881–1908)
* Carl von Holzinger (1895), edició de Teubner online
* Emanuele Ciaceri (1901), online
* George W. Mooney (1921), amb notes. [reprinted Arno Press, 1979]
* Lorenzo Mascialino (1964), edició Teubner
* Pascal Quignard, Lycophron. Alexandra, Paris, Mercure de France (1971)
* André Hurst and Antje Kolde (2008), Budé edition

## Traduccions

* Philip Yorke, Viscount Royston (1784 - 1808, pòsthuma 1832) online
* A. W. Mair (1921), Loeb Classical Library (online at the Internet Archive; online on Google Books)
* George W. Mooney (1921)

## Referències

* ↑ Transcripció del nom en català d'acord amb els criteris dels hel·lenistes catalans, establits al Diccionari Grec-Català
* ↑ La didàctica de l'accentuació del llatí i la seva repercussió en la transcripció al català dels noms clàssics, Joan Alberich i Mariné https://dugi-doc.udg.edu//bitstream/handle/10256/6532/54057.pdf?sequence=1
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle II dC (en grec - català). Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, pàg. 633. ISBN 9788441224223. «Ἑλένη = Hèlena»
* ↑ Gauthier Liberman, review of André Hurst (ed.), Lycophron, Alexandra, Bryn Mawr Classical Review 2009.03.38

## Enllaços externs

* Online text: Lycophron's Alexandra translated by A. W. Mair, 1921
* An ancient Life of Lycophron, compiled by Tzetzes
# Le Roi et l'Oiseau

Le Roi et l'Oiseau (literalment en català "El rei i l'ocell") és una pel·lícula francesa de dibuixos animats dirigida per Paul Grimault el 1980. El guió és de Jacques Prévert, i està basat en el conte de Andersen La pastora i l'escura xemeneies (Hyrdinden og Skorsteensfeieren), publicat el 1845. La lletra de les cançons es de Prévert; la música, de Joseph Kosma. Va rebre el premi Louis-Delluc el 1979; i el DVD de la versió restaurada de la pel·lícula, el premi especial del Jurat en l'edició del 2004 del Festival de Canes.

## Argument

El rei Carles V + III = VIII + VIII = XVI (cinc i tres fan vuit i vuit fan setze) és el dictador del regne de Taquicardia. Vol casar-se amb una pastora, però ella té un promès que és un escura-xemeneies. Els enamorats aconsegueixen escapar-se amb l'ajuda de l'Ocell.

## Referències

* ↑ «Le Roi et l'oiseau». [Consulta: 12 març 2018].

## Bibliografia

* ANDERSEN, Hans Christian: La pastora i l'escuraxemeneies (Hyrdinden og Skorsteensfeieren, 1845).

## Enllaços externs

* Text bilingüe espanyol - danès.
* Text danès a Wikisource.
* Reclam a YouTube (francès)
# Limantrinis

Els limantrinis (Lymantriini) són una tribu de lepidòpters ditrisis de la família dels erèbids (Erebidae), subfamília Lymantriinae.

## Distribució

Aquesta tribu està formada per un grup d'espècies polífagues que resideixen majoritàriament en les regions tropicals d'Àfrica-Euràsia i també a Amèrica del Nord.
Les espècies de Lymantriini generalment no són particularment originàries d'una zona determinada; es troben tant a les zones Neártica com Paleàrtica.

## Descripció

Dins de la subfamília, Lymantriini es distingeix d'altres tribus per les bandes fosques (de vegades en forma de mitja lluna), generalment en ziga-zaga i marques en forma de V en les ales anteriors.

## Taxonomia

La tribu va ser descrita originalment per l'entomòleg Douglas C. Ferguson com una de dues tribus (l'altra Orgyiini). Un document de 2006 de J. D. Holloway distingeix tres noves tribus de Lymantriini - Nygmiini, Leucomini i Arctornithini. En fer això, Holloway reconeix que Lymantriini és "possiblement la més dèbilment definida de les presentades aquí ... [ella] no té totes les característiques fortament definitives de les altres tribus."
El gènere Lymantria (Hübner) és el membre més prominent de la tribu.

## Gèneres

La tribu inclou els següents gèneres. Aquesta llista pot ser incompleta.
* Dura
* Imaus
* Lymantria
* Psilochira

## Galeria

* Lymantria atlantica
* Lymantria dispar
* Lymantria monacha
* Lymantria nephrographa

## Referències

* Holloway, J.D. (2006): Moths of Borneo The Moths of Borneo, part 5: Family Lymantriidae. Accessed Jan. 24, 2011.

## Enllaços externs

* Imatges de Lymantriini
* Biodiversidad Virtualː Lymantriini. (castellà).
# Liman del Dniéper

El liman del Dniéper (en ucraïnès Дністровський лиман; en romanès limanul Nistrului) és un liman (estuari), format en el punt en el qual el riu Dniéper desemboca al mar Negre. Es troba a Ucraïna, a l'óblast d'Odessa. La ciutat de Bilhorod-Dnistrovski queda en la seva riba occidental i Ovidiopol a l'oriental. Shabo, situada aigües avall, és coneguda pel seu vi.
La superfície del liman varia entre els 360 i els 408 km², té 42,5 km de llarg i una amplària màxima de 12 km. Té una profunditat mitjana d'1,8 m i un màxim de 2,7.

## Referències

* ↑ «Northern Part of the Dniester Liman» (en anglès). Ramsar Sites Information Service. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Shabo Wine Culture Center» (en anglès). The Odessa Journal, 12-07-2020. [Consulta: 29 gener 2023].
# Leers

Leers és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 9.270 habitants. Limita al nord amb Wattrelos, a l'oest amb Roubaix, al sud-oest amb Lys-lez-Lannoy i al sud amb Toufflers.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.360 | 5.948 | 7.788 | 8.588 | 9.627 | 9.651 | 9.290 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-1995 | Lucien Demonchaux | Divers droite |
| 1995-2001 | Gérard Willocq | Divers droite |
| 2001- | Jean-Claude Van Belle | |

## Agermanaments

* Jüchen
* Estaimpuis
* Coquelles
* Rebesgrün
# Leptodactylus fallax

Leptodactylus fallax és una espècie de granota que viu a les illes de Dominica i Montserrat.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fa et al (2004). Leptodactylus fallax. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 16 de gener de 2008. (en anglès).
# Llac Claire

El llac Claire (en anglès Lake Claire) és un gran llac que es troba a la província d'Alberta, al Canadà. Es troba totalment situat dins el Parc nacional Wood Buffalo, a l'oest del llac Athabasca. Es troba entre la desembocadura dels rius Peace i Athabasca, i forma part del sistema del Delta Peace-Athabasca.
El llac té una superfície total de 1.436 km², amb 21 km² d'illes al seu interior i es troba a 213 msnm. És el llac més gran situat completament dins els límits d'Alberta, ja que el llac Athabasca, compartit amb la veïna província de Saskatchewan, és més gran.
El llac és alimentat pels rius Birch i McIvor, i el sistema lacustre també inclou els llacs Baril i Mamawi. Les aigües del llac desguassen al riu Peace i d'aquí es dirigeixen cap a l'oceà Àrtic a través del riu Slave, el Gran Llac de l'Esclau i el riu Mackenzie.

## Referències

* ↑ Atlas of Canada. «Lakes of Canada». Arxivat de l'original el 10 d’abril 2007. [Consulta: 1r maig 2007].
# Llau de Sant Salvador (Toralla)

La llau de Sant Salvador és un barranc afluent del riu de Serradell que discorre íntegrament pel terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins del seu antic terme de Toralla i Serradell, a l'àmbit del poble de Toralla.
Es forma a la Serra de Sant Salvador, al costat sud-est del Turó de la Roca de Migdia i a migdia del Turó de la Roca Dreta, al nord de Roca Colomer i a llevant de l'ermita de Sant Salvador. Des d'aquest lloc baixa cap a ponent, cap al costat sud del poble de Toralla, on s'aboca en la llau de la Llacuna.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Llau de Queralt

La llau de Queralt, és una llau del terme de la Pobla de Segur, al Pallars Jussà, prop del límit amb l'actual terme de Baix Pallars, del Pallars Sobirà.
Deu el seu nom a la presència de nombroses roques, quers, altes, a causa del trencat que és el territori per on discorre.
Aquesta llau es forma al vessant nord-oest dels Rocs de Queralt, al nord-oest del Tossal Gros, a l'extrem sud-oriental del Serrat de la Pleta. Des d'aquell lloc davalla cap a llevant decantant-se lleugerament cap al nord, passa pel sud de la Muntanyeta de Comursí, i s'aboca en el barranc de Sant Pere prop i al nord-oest de Sant Pere de les Maleses.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya