# Llengües hibito-cholón

Les llengües hibito-cholón són un grup de dues llengües probablement emparentades i actualment extintes parlades al Perú fins a la segona meitat del segle XX.

## Documentació

El cholón és la llengua més ben documentada de les dues, es coneix un cert nombre de fonts útils per a la descripció de l'aquesta llengua:
* Pedro de la Mata, va escriure cap a 1748, l' Arte de la lengua cholona, el manuscrit va ser comprat per la Biblioteca Britànica en 1863 i editat, parcialment i amb molts problemes de transcripció, per Julio César Tello (1923: 690–750).
* Baltasar Jaime Martínez Compañón (1985 [1782–90]) va publicar una llista comparativa de 43 formes lèxiques recollides amb parlants de la conversió de Hivitos. La llista inclou moltes altres llengües a més del hivito i el cholón.
* Günter Tessmann (1930), va recollir una llista de 30 paraules, per a un estudi comparatiu del nord-est del Perú, basat en les dades proporcionades per Harvey Baessler a partir d'un ancià que vivia a Pachiza.
En el que segueix aquestes tres fonts s'abreugen com [PM], [MC] i [GT].

## Contacte lingüístic

Jolkesky (2016) assenyala que hi ha semblances lèxiques amb les famílies i llengües quítxua, leko, mapudungun, mochika, Candoshi-Shapra, munichi, i Barbakoa degut al contacte.

## Comparació lèxica

Encara que alguns autors, entre ells Cerrón Palomino, han expressat dubtes sobre el parentiu entre el hibito i el cholón les llistes de paraules existents mostren un clar parentiu, el fet que existeixin correspondències fonètiques regulars suggereix que aquestes coincidències es deguin a préstecs, a continuació es reprodueixen alguns exemples:
| GLOSSA | arbre | aigua | filla | fill |
| Cholón | mech (PM) mech (MC) meš (TG) | cot (PM) quõt (MC) köta (TG) | ñu (PM) -ñu (MC) | pul (PM) -pul (MC) |
| Hibito | mixs (MC) mitš (GT) | cachi (MC) otšj (GT) | ñoo (MC) | pool (MC) |

## Descripció lingüística
### Fonologia

Encara que les fonts contenen abundants formes lèxiques, resulta difícil a partir d'elles reconstruir plenament els inventaris fonològics del cholón i el hibito. El cholón és la llengua més ben documentada però l'adaptació a l'espanyol ofereix molts dubtes sobre la articuación exacta d'alguns sons i les oposicions fonèmiques existents entre ells. Provisionalment, l'inventari fonològic seria més o menys el següent:
| | Labial | Alveolar | Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusives | p | t | | k | ʔ |
| Africades | | c | č | | |
| Fricatives | | s | š | h | |
| Aproximants | w | l | l$^y$, y | | |
| Nasal | m | n | ñ | ŋ | |
L'inventari vocàlic també és relativament simple:
| | anterior | central | posterior |
| tancades | i | | u |
| mitjanes | e | | o |
| obertes | | a | |

### Gramàtica

Una característica interessant és que alguns pronoms personals de segona persona distingeixen entre masculí i femení. Per exemple els sufixos possessius distingeixen si el posseïdor és home o dona:
    kacok / a-kcok / mi-kcok / pi-kcok
    'caixa' / 'la meva caixa' / 'la teva.MASC caixa' / 'la teva.FEM caixa'
O en les expressions:
    inčam-ma '¿què dius-MASC?' (quan es parla a un home)
    inčam-pa '¿què dius-FEM?' (quan es parla a una dona)
També hi ha distinció quan es parla a una persona segons sigui home (-ey) o dona (-pey).

## Referències

* ↑ Adelaar, 2004, pp. 461-62.
* ↑ Adelaar i Muysken, 2004, pàg. 460-475
* ↑ Jolkesky, Marcelo Pinho de Valhery. Estudo arqueo-ecolinguístico das terras tropicais sul-americanas. 2. Brasília: University of Brasília, 2016.
* ↑ Adelaar, 2004, p. 464

## Bibliografia

* Adelaar, Willem. The Languages of the Andes. Cambridge University Press, 2004. ISBN 978-0-521-36275-7.