OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kapustinita

La kapustinita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la lovozerita. Rep el nom en honor de Yuri L. Kapustin (1933-2002), un mineralogista i petròleg rus.

## Característiques

La kapustinita és un ciclosilicat de fórmula química Na₅(Na,Mn$^{2+}$)$_{<1}$Zr(H₂Si₆O$_{18}$). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2003. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kapustinita pertany a «09.CJ - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$ (sechser-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: bazzita, beril, indialita, stoppaniïta, cordierita, sekaninaïta, combeïta, imandrita, kazakovita, koashvita, lovozerita, tisinalita, zirsinalita, litvinskita, baratovita, katayamalita, aleksandrovita, dioptasa, kostylevita, petarasita, gerenita-(Y), odintsovita, mathewrogersita i pezzottaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita Palitra, situada al Mont Kedykverpakhk del massís de Lovozero, a l'óblast de Múrmansk (Rússia). També ha estat descrita a la pedrera Poudrette, al Mont Saint-Hilaire (Montérégie, Canadà). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kapustinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 maig 2019].
# Kostolné Kračany

Kostolné Kračany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1215.
# Kostrok

Kostrok és un duo de disc jockeys valencians, format per José Martí i Adrián Lurbe Quilis. Començà punxant en alguns dels festivals més importants d'Europa, compartint escenari amb artistes com Skrillex, Felix da House Cat o Crystal Fighters. A començaments del 2012 iniciaren la producció del seu àlbum debut i, després de sis mesos de treball a l'estudi de gravació publicaren el seu primer senzill «Right Now», que fou difós en ràdios espanyoles i europees, apareixent en diverses llistes d'èxits. Aquesta cançó també fou escollida per a l'anunci dels Playoffs de la NBA i emesa per tota Amèrica Llatina. Kostrok rebé una nominació als Vicious Music Awards al Millor Artista Electro / Dubstep de l'any 2013.

## Senzills

* «Right Now» (#51 en iTunes España i #36 en la Spanish Top 50 Airplay Chart)

## Referències

* ↑ «La exportación Kostrok: los dos veinteañeros de Valencia ungidos por la industria musical». Valencia Plaza, 01-02-2014.
* ↑ Kostrok. «Kostrok Info». Arxivat de l'original el 23 d’octubre 2013. [Consulta: 20 maig 2014].
* ↑ Ródenas, Julio. «Caras nuevas: Kostrok, electrónica sin fronteras» (en castellà). Rolling Stone España. Arxivat de l'original el 21 de maig 2014. [Consulta: 20 maig 2014].
* ↑ Mushroom Pillow. «Kostrok en la NBA». Arxivat de l'original el 13 de gener 2014. [Consulta: 20 maig 2014].
* ↑ Vicious Magazine. «Nominados de VIcious Music Awards». Arxivat de l'original el 11 de novembre 2013. [Consulta: 20 maig 2014].
* ↑ iTunes España. «Kostrok - Spanish Chart Performance». [Consulta: 20 maig 2014].
* ↑ UK Mix. «Spanish Charts Thread - 2013». Arxivat de l'original el 24 de febrer 2014. [Consulta: 20 maig 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina de Kostrok en Tumblr
# Kiling

Kiling, en khasi Um-iam, és un riu de Meghalaya i Assam, que neix a les muntanyes Khasi no gaire lluny de Shillong, a l'oest de la muntanya d'aquest mateix nom, i corre en direcció nord-est cap al districte de Nowgong, desaiguant al riu Kapili poc abans que aquest desemboqui al Kalang prop de Jagi. Només és navegable a les planes per bot de menys de 4 tones, la major part de l'any. A Nowgong és anomenat localment com a Kiling, però neix com a Um-iam o Umiam. El seu curs és de 130 km.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Kalimeris

Kalimeris fou un antic gènere de plantes que pertanyia a la família Asteraceae, avui dia és un sinònim del gènere àster.
Tenia 44 espècies descrites i només 14 acceptades. Són naturals de l'est d'Àsia, Xina, Corea i Japó, però també de Hawaii.
Fou descrit el 1825 per botànic francès Alexandre Henri Gabriel de Cassini (1781-1832).
La planta aconsegueix 1-1,5 m d'alçada. Té les fulles verd-blavoses, dentades, llargues i estretes. Els caps florals són solitaris o agrupats en inflorescències. Els discs florals són grocs; els raigs, blancs, rosats o porpra.

## Taxonomia

El gènere fou descrit per Alexandre Henri Gabriel de Cassini en Dictionnaire donis Sciences Naturelles [second edition] 37: 464, 491. 1825.

## Espècies seleccionades

Heus ací una llista de les espècies del gènere Kalimeris acceptades fins a juny de 2012, ordenades alfabèticament. Per a cadascuna s'indica el nom binomial seguit de l'autor, abreujat segons les convencions i usos.
* Kalimeris altaica (Willd.) Nees exFisch.Mey. & Avé-Lall.
* Kalimeris ciliosa Turcz.
* Kalimeris coronata Sch.Bip.
* Kalimeris incisa (Fisch.) DC.
* Kalimeris indica (L.) Sch.Bip.
* Kalimeris integrifolia Turcz. ExDC.
* Kalimeris lancifolia J.q.fu
* Kalimeris lautureana (Debeaux) Kitam.
* Kalimeris longipetiolata (C.C.Chang) Ling
* Kalimeris mongolica (Franch.) Kitam.
* Kalimeris procera (Hemsl.) S.y.hu
* Kalimeris shimadai (Kitam.) Kitam.
* Kalimeris smithianus (Hand.-Mazz.) S.y.hu
* Kalimeris tatarica Lindl. ExDC.

## Referències

* ↑ «Kalimeris (Cass.) Cass.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 1r setembre 2024].
* ↑ Kalimeris en PlantList
* ↑ Kalimeris en Global Compositae
* ↑ «Kalimeris». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 20 juny 2012].
# Karatxari

Karatxari (en rus: Карачары) és un poble de l'óblast de Nijni Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 52 habitants, pertany al municipi de Iazíkovo.

## Referències

* ↑ «Генеральный план муниципального образования городское поселение г. Сергач Сергачского муниципального района Нижегородской области. Том 2». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-06-14.
# Knud Lynge

Knud Lynge (Skovlunde, Municipi de Ballerup, 8 de novembre de 1934) va ser un ciclista danès, que fou professional entre 1957 i 1961. Va destacar sobretot amb el ciclisme en pista, on va participar en nombroses curses de sis dies.

## Palmarès

* 1959
** 1r als Sis dies d'Aarhus (amb Ferdinando Terruzzi)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Kokoixnik de Rússia

El Kokoixnik de Rússia és una de les peces més cèlebres i valuoses de la col·lecció britànica de joies reials. Fou realitzat l'any 1888, amb ocasió de les noces de plata dels prínceps de Gal·les, el futur rei Eduard VII del Regne Unit i la princesa Alexandra de Dinamarca.
L'obra fou encarregada per Lady Salisbury i sufragada pels 365 pars del Regne. La joia fou realitzada al taller del prestigiós joier Garrard.
La peça seguia l'estil dels kokoixniks russos, unes peces típiques de les pageses russes que la cort dels tsars havia transformat en precioses joies. La princesa de Gal·les coneixia l'estil perquè la seva germana la tsarina Dagmar de Dinamarca en posseïa un.
L'obra fou supervisada per la marquesa de Aliesbury i Salisburg i per la comtessa Spencer i de Cork. Conté seixanta barres de platí incrustades de 488 diamants, els dos més grans mesuren 3.25 quirats.

## Referències

* Gran Enciclopèdia Soviètica (rus)
# Krasnooktiabrski (Adiguèsia)

* Per a altres significats, vegeu «Krasnooktiabrski».
Krasnooktiabrski - Краснооктябрьский (rus) és un possiólok de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a la confluència dels rius Kurdjips i Bélaia, a 10 km al nord-oest de Tulski i a 4 km al sud de Maikop.
Pertanyen a aquest municipi les stanitses de Daguestànskaia, Kurdjípskaia, els khútors de Krasni Most, Sadovi i els possiolki de Mirni, Priretxni, Spokoini i Tabatxni.
# La Espero

La Espero (L'Esperança) és l'himne del moviment esperantista i de la llengua auxiliar esperanto. Ludwik Lejzer Zamenhof (1859-1917), el fundador de l'Esperanto, va escriure'n la lletra i, entre una dotzena d'àries, va ser la «marxa triomfal» composta pel belga Félicien Menu de Ménil la que va esdevenir més famosa.
Aquesta melodia, de caràcter quasi militar, no era l'ària per la qual el poema va ser cantat en un principi. La primera melodia, que no era una marxa, va ser composta, el 1891, pel suec Cl. Adelsköld. El 1905, durant el primer Congrés Universal, a Boulogne-sur-Mer, hom va proposar dos himnes: el que havia compost Adelsköld i el de Ménil. Cap dels dos no va ser acceptat, de manera definitiva, com a himne oficial de l'esperanto. La decisió presa va ser la següent: «prenem la decisió d'ajornar la petició per a la creació d'un himne universal perquè es consideri en el proper congrés.»
| La Espero En la mondon venis nova sento, tra la mondo iras forta voko; per flugiloj de facila vento nun de loko flugu ĝi al loko. Ne al glavo sangon soifanta ĝi la homan tiras familion: al la mond' eterne militanta ĝi promesas sanktan harmonion. Sub la sankta signo de l'espero kolektiĝas pacaj batalantoj, kaj rapide kreskas la afero per laboro de la esperantoj. Forte staras muroj de miljaroj inter la popoloj dividitaj; sed dissaltos la obstinaj baroj, per la sankta amo disbatitaj. Sur neŭtrala lingva fundamento, komprenante unu la alian, la popoloj faros en konsento unu grandan rondon familian. Nia diligenta kolegaro en laboro paca ne laciĝos, ĝis la bela sonĝo de l' homaro por eterna ben' efektiviĝos. | L'Esperança Al món ha arribat un nou sentiment, una crida potent recorre el món; en ales d'un vent lleuger que voli ara d'un lloc a l'altre. No és a una espasa sedegosa de sang on atreu la família humana: al món que eternament batalla li promet santa harmonia. Sota el signe sant de l'esperança s'apleguen els lluitadors de la pau, i ràpidament creix l'obra a través del treball dels esperançats. S'alcen forts murs mil·lenaris entre els pobles dividits; però s'esmicolaran les barreres obstinades pel sant amor derrocades. Sobre un fonament lingüístic neutral, comprenent-se els uns als altres, els pobles es posaran d'acord per fer una gran família. Els nostres diligents camarades no es cansaran de lluitar per la pau, fins que el bell somni de la humanitat per a benedicció eterna es realitzi. |

## Referències

* ↑ La Espero a antiwarsongs.org
* ↑ Arpad Ratkai. «La himno kaj la dua jarcento», 01-04-1992. Arxivat de l'original el 7 de febrer 2012. [Consulta: 1r desembre 2014].

## Enllaços externs

* La Espero a YouTube (esperanto)
* La Espero a worldcat.org
# La Estrella

La Estrella és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Navalmoralejo al nord, Aldeanueva de Barbarroya al nord i est, La Nava de Ricomalillo a l'est, El Campillo de la Jara i Aldeanueva de San Bartolomé al sud, a la província de Toledo, i Villar del Pedroso a la de Càceres.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 457 | 433 | 430 | 411 | 403 | 392 | 382 | 366 | 348 | 322 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Posido Moreno Jiménez | PSOE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Posido Moreno Jiménez | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Posido Moreno Jiménez | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Posido Moreno Jiménez | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Posido Moreno Jiménez | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Jorge Juan Curiel López de Arcaute | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Jorge Juan Curiel López de Arcaute | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Agustín Martín Cantero | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Enllaços externs

* Diputació de Toledo.
# Koldo Izagirre

Koldo Izagirre Urreaga (Donostia, Guipúscoa, 21 juny de 1953–) és un escriptor en èuscar, autor de nombrosos articles i guionista de televisió i cinema.
Ha publicat tant literatura per a adults com treballs dedicats al públic infantil i juvenil.
El 1978 col·laborà a crear la innovadora revista literària oh!, Euskadi que durant la dècada dels 80 comptà amb la col·laboració de Bernardo Atxaga.
A Koldo Izagirre se'l considera un especialista en l'obra de Gabriel Aresti.

## Algunes obres
### Poesia

* Razistak airean. 1976, Kriseilu.
* Oinaze zaharrena, 1977, Ustela saila.
* Guardasola ahantzia, 1978, Ustela Saila.
* Balizko erroten erresuma, 1989, Susa.
* Non dago Basque harbour? 1997, Susa.
* Teilatuko lizarra 2005, Susa.
* Rimmel 2006, Susa.

### Narrativa

* Euzkadi merezi zuten 1985, Hordago.
* Metxa esaten dioten agirretar baten ibili herrenak 1991, Elkar.
* Vladimir 1996, Erein.
* Nik ere Germinal! egin gura nuen aldarri 1998, Elkar (traducció catalana: Jo també haguera volgur cridar Germinal! Traducció de Luis Carmona Ortiz. Barcelona: Virus Editorial, 2006).
* Agirre zaharraren kartzelaldi berriak 1999, Elkar.
* Sua nahi, Mr Churchill? 2005, Susa.

### Lingüística

* Euskal Lokuzioak, 1981, Hordago.

### Crònica

* Ez duk erraza, konpai 1995, Susa.
* "Merry Christmas, Panama" esan zuen heriotzak 1999, Euskaldunon Egunkaria.

## Referències

* ↑ «Koldo Izagirre» (en castellà). filmotecavasca.com. [Consulta: 14 juny 2019].

## Enllaços externs

* Oh! Euzkadi aldizkariaren ale guztiak
* Literaturaren Zubitegia
* Bazka aldizkaria, Koldo Izagirreren artikuluekin
* Koldo Izagirrerekin Larrunen elkarrizketa (2006-07-30)
# Kràsnaia Gorà (Briansk)

* Per a altres significats, vegeu «Kràsnaia Gorà».
Kràsnaia Gorà (en rus: Красная Гора) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Briansk, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 5.504 habitants. És el centre administratiu del districte (raion) de Krasnogorski.

## Referències

* ↑ «Izbichnya». GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-09-27. [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Комаричского района Брянской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# La Serra (Aramunt)

La Serra és una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, antigament del d'Aramunt, en l'àmbit de la vila d'Aramunt.
Està situada al nord-oest del poble d'Aramunt, a prop de la riba esquerra del pantà de Sant Antoni, és a dir, de la Noguera Pallaresa. El paratge conegut com a Miret forma part d'aquesta partida.
Consta d'unes 20 hectàrees i mitja (20,5175) de terres de conreu, amb predomini de les de secà. També n'hi ha de regadiu, ametllerars, oliverars, pastures i bosquina, a més d'algunes zones de matolls i d'improductives.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 15 juny 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# La innocència

La innocència és una pel·lícula catalana dirigida per Lucía Alemany i produïda per Un Capricho de Producciones, Turanga Films i Lagarto Films. Es va estrenar als cinemes el 10 de gener del 2020. Protagonitzada per Carmen Arrufat, Laia Marull i Sergi López, explica l'estiu d'una adolescent que es queda embarassada en una petita vila a la vora de Castelló. Ha rebut set nominacions als Premis Gaudí i dues als Goya.

## Argument

La Lis és una adolescent que somia convertir-se en artista de circ i escapar del seu poble, malgrat que sap que, per aconseguir-ho, haurà d'enfrontar-se als seus pares. És estiu i la Lis es passa el dia jugant al carrer i flirtejant amb el seu xicot, uns anys més gran que ella. La xafarderia dels veïns l'obliga a mantenir aquesta relació en secret per tal que els seus pares no se n'assabentin. Una relació que canviarà la seva vida per sempre.

## Repartiment

* Carmen Arrufat com a Lis
* Laia Marull com a Soledad
* Sergi López com a Catalano
* Sonia Almarcha com a Remedios
* Joel Bosqued com a Néstor
* Josh Climent com a El Polaco
* Laura Fernández com a Rocío
* Bogdan Florin Guilescu com a Bogdan
* Lidia Moreno com a la Patri

## Referències

* ↑ Iglesias, Eulàlia «'La innocència': Un retrat fresc, sensual i realista de la fi de l'adolescència». Diari Ara, 09-01-2020 [Consulta: 10 gener 2020].
# L'encantadora de serps

L'encantadora de serps (en francès: La Charmeuse de serpents) és un oli sobre llenç realitzat el 1907 pel pintor francès Henri Rousseau. El quadre es troba en el Museu d'Orsay de París.
La pintura mostra un paisatge exòtic i irreal d'estructura complexa, il·luminat per una llum freda que es reflecteix a l'aigua, ressaltant les figures immòbils i planes. Per a la seva realització, Rousseau es va inspirar en un gravat sobre fusta de Paul Gauguin exposat l'any 1906.
La figura humana, els animals, el decorat vegetal amb desplegaments fantàstics estan executats amb la mateixa minuciositat en un tractament uniforme. Aquesta dona encanta la natura salvatge o, més aviat, la paralitza en un estrany silenci. L'univers fantàstic d'aquest llenç anuncia el surrealisme.

## Referències

* 1 2 Zuffi, S.. Gran Diccionario de los Pintores (en español). Barcelona, España: Electa, 2005, p. 434. ISBN 84-8156-383-8.

## Enllaços externs

* Fitxa del quadre a la pàgina web del Museu d'Orsay Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine..
# La Torre d'en Carlos

La Torre d'en Carlos és una obra de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de quatre façanes i quatre plantes. A la façana oest, hi ha una petita obertura a la segona planta, a la planta següent, hi ha una gran obertura amb arc rebaixat de mig punt, i a la darrera planta, hi ha dues obertures amb arc de mig punt. A la façana nord, hi ha dues obertures tapiades amb totxo a la darrera planta. A la façana est, hi ha una gran obertura a la segona planta, una altra a la següent que es troba tapiada, i dues grans obertures (possiblement de paller) a la darrera. A la façana sud, hi ha una entrada a la planta baixa, a la planta següent, hi ha dues finestres, a la següent a la dreta hi ha una obertura, i a l'esquerra una de més petita. A la darrera planta hi ha dues obertures tapiades. La coberta és de dues vessants(nord-sud), acabada amb teules. De la façana sud surt un mur de casa extrem que tanca l'espai entre l'edifici principal i un que hi ha més la sud. Té una entrada al mur oest a través d'una porta metàl·lica.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Torre d'en Carlos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# L'hora 25

L'hora 25 (títol original en francès: La Vingt-cinquième Heure) és una pel·lícula franco-italo-iugoslava dirigida per Henri Verneuil, estrenada el 1967. És una adaptació de la novel·la de Virgil Gheorghiu apareguda el 1949. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1939, en un poble romanès, un home, Iohann Moritz, és denunciat com jueu - tot i que no ho és- pel cap de la policia local que cobeja la seva dona. Moritz és llavors enviat a un camp de treball. La seva dona Suzanna és obligada a demanar el divorci per conservar amb què educat els seus fills. Evadint-se amb altres presoners jueus cap a Hongria, país on la vida és menys dura per als jueus, és pres per espia romanès. Torturat, és llavors enviat com a treballador hongarès «voluntari» a Alemanya. Un metge de les SS el treu de la cua, com a mostra excepcional de puresa de la família heroica , llunyana descendència de la raça ària. Acaba la guerra com SS i es deixa casar amb una alemanya, abans d'ajudar presoners francesos a escapar-se dels seus carcellers i permetre'ls així unir-se als americans. Considerant-ho llavors com súbdit d'una nació enemiga, aquests l'internen una vegada més com a presoner de guerra. Iohann Moritz és alliberat el 1949, tretze anys després d'haver entrat en el sistema dels camps.

## Repartiment

* Anthony Quinn: Iohann Moritz
* Virna Lisi: Suzanna Moritz
* Serge Reggiani: Traïan Koruga
* Grégoire Aslan: Nicolai Debresco
* Marcel Dalio: Strul
* Jacques Marin: el soldat a casa de Debresco
* Françoise Rosay: Sra. Nagy
* Paul Pavel: presoner al camió
* Jacques Préboist: presoner al camió
* Jean Desailly: el cap de cabinet del ministre
* Michael Redgrave: l'advocat de Iohann
* Albert Rémy: Joseph Grenier
* Jan Werich: el sergent Constantin
* Jacques Marbeuf: l'oficial alemany
* Robert Beatty: el coronel Greenfield
* John el Mesurier: el president del tribunal
* Harold Goldbatt: Isaac Nagy
* Alexander Knox: el procurador

## Referències

* ↑ «L'hora 25». esadir.cat.
* ↑ «La 25e heure». The New York Times.
# La farsa amorosa

La farsa amorosa és una òpera en tres actes del compositor italià Riccardo Zandonai.
L'òpera tracta d'un tema còmic i va ser un intent de revitalitzar la tradició de l'òpera buffa que va sorgir a Itàlia durant els segles XVIII i principis del XIX.
La història està basada en la novel·la El sombrero de tres picos, (1874) de Pedro Antonio de Alarcón, que va ser la base del ballet del mateix nom de Manuel de Falla i de l'òpera d'Hugo Wolf Der Corregidor. El llibret del col·laborador habitual de Zandonai, trasllada l'acció a Llombardia, però conserva els noms espanyols. El repartiment inclou dos rucs enamorats, Ciccio i Checca.

## Estrena

La farsa amorosa, que va resultar ser l'última òpera completada del compositor, es va estrenar el 22 de febrer de 1933 al Teatro dell'Opera di Roma, dirigida per Marcello Govoni.

## Rols

| Funció | Tipus de veu | Estrena: 22 febrer de 1933 Director: Riccardo Zandonai |
| Don Ferrante | baríton | Carmelo Maugeri |
| Donna Mercedes | mezzo-soprano | Sara Ungaro |
| Frulla | tenor | Alessio De Paolis |
| Giacomino | tenor | Adelio Zagonara |
| Lucia | soprano | Mafalda Favero |
| Orsola | mezzo-soprano | Agnese Dubbini |
| Renzo | tenor | Nino Bertelli |
| Spingarda | baix | Salvatore Baccaloni |

## Referències

* ↑ Mallach, Alan. «Notes». A: The Autumn of Italian Opera: From Verismo to Modernism, 1890-1915. University Press of New England, 2007, p. 434. ISBN 9781555536831.
* ↑ Bedmar Estrada, Luis Pedro. «El sombrero de tres picos, de Manuel de Falla» (en castellà). Conservatorio Superior de Música "Rafael Orozco" de Córdoba. Arxivat de l'original el 9 març 2016. [Consulta: 8 abril 2018].
* ↑ "Three-Cornered Hat", Oxford Reference