OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terra llaurada

Terra llaurada és una pintura de Joan Miró. Realitzada entre els anys 1923 i 1924, actualment forma part de la col·lecció del Museu Guggenheim de Nova York, i és considerada la primera obra surrealista de l'artista català.
Elaborada entre Mont-Roig del Camp i París, l'obra mostra una vista idíl·lica i metafòrica de la masia familiar de Miró a Mont-roig del Camp, on reapareixen alguns dels referents ja representats a La masia, per bé que aquests han passat per un prisma quimèric, que l'aproxima al surrealisme.
La iconografia de la pintura és complexa i molt abundant, tot juxtaposant figures humanes, vegetals i animals (que semblen inspirades en la ceràmica catalana tradicional que el mateix artista conservava al seu estudi, així com en l'art d'època prehistòrica i medieval) en un entorn on —segons l'artista— "no hi havia lloc pel mal humà". A més, destaca la presència d'un arbre al flanc esquerre de l'obra, que és alhora el suport d'una barrera, de la frontera entre Catalunya i Espanya, representades per les respectives banderes. La representació de la bandera catalana en companyia de la bandera francesa i en oposició a la bandera espanyola era tant una referència als intents de secessió de Catalunya i a les dificultats que s'hi experimentaven en aquella època —llavors en plena dictadura de Primo de Rivera— com l'anunci del posicionament de Miró a favor de la causa catalana i de la seva simpatia per França. Més enllà hom també pot apreciar la presència de la bandera italiana.

## Notes

* ↑ Miró es basà almenys en 19 apunts, i inicià la pintura a l'estiu de 1923, a Mont-Roig. Després d'un temps d'inactivitat a Barcelona, a finals del mateix any en reprengué el treball pictòric, quan ja estava a París.

## Referències

* 1 2 3 Spector, Nancy. «The Tilled Field (La terre labourée)». Guggenheim collection online. [Consulta: 6 febrer 2016].
* 1 2 3 Boix, Antonio. «Un comentario sobre ‘La tierra labrada’ (1923-1924), de Joan Miró». Mirador. [Consulta: 6 febrer 2016].
# Manixtuixu

Manixtuixu o Maništušu va ser el tercer rei de l'imperi d'Accad. Va succeir al seu germà més petit Rimuix. Era fill de Sargon d'Accad i germà de la poeta i sacerdotessa Enheduanna.
Al començament del seu regnat els regnes orientals d'Anxan i Xeriku, o Serihu, es van col·ligar i devien amenaçar o atacar Sumer o potser influïen en els regnes d'Awan i Warakshe que estaven més o menys sotmesos. Manixtuixu va lliurar contra els dos regnes una guerra, de la que se sap que va conquerir 32 ciutats. Els dos regnes elamites van passar a formar part dels seus dominis i els vassalls, Awan i Warakxe, van quedar molt més subjectes.
Es diu que va fundar un temple dedicat a la deessa semita Ixtar a Nínive. També es diu que va conquerir (o reconquerir) les pedreres de pedra negra a la banda esquerra del Mar inferior (el Golf Pèrsic). S'ha trobat una inscripció d'aquest rei a Assur. S'han trobat testimonis a Ur d'un culte dedicat al primers reis de l'imperi que van ser considerats déus: Sargon, Rimuix i Manixtuixu.
D'aquest rei s'ha conservat un obelisc on Manixtuixu enumera les adquisicions de terres que va fer, terrenys comprats a diversos propietaris d'una extensió de 330 hectàrees, que va redistribuir entre 49 nous propietaris d'Accad, entre ells un nebot seu i els fill d'antics governadors de diverses ciutats de Mesopotàmia que havia conquerit, segurament traslladats a la capital com a hostatges.
Va morir cap al 2260 aC segurament de mort violenta, degut a una revolta al palau, i el va succeir el seu fill Naram-Sin.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente I: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 76-77, 82, 90. ISBN 8432300411.
# Scyliorhinus hesperius

Scyliorhinus hesperius és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 47 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 274-457 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Hondures, Panamà i Colòmbia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres (Regne Unit).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Silicon Image

La companyia Silicon Image va ser fundada el 1995. Té la seu a Sunnyvale, Califòrnia i oficines de vendes a la Xina, Alemanya, Japó, Corea i Taiwan.
És un proveïdor líder de semiconductors i productes de propietat intel·lectual per a la distribució segura, la presentació i l'emmagatzematge de contingut d'alta definició. Amb una rica història d'innovació tecnològica que inclou la creació d'estàndards com DVI i HDMI.
Les solucions de la companyia faciliten l'ús de contingut digital entre electrònica de consum, ordinadors personals (PC) i dispositius d'emmagatzematge, amb l'objectiu de garantir que s'envia correctament el contingut digital en qualsevol moment, en qualsevol lloc i en qualsevol dispositiu.
El 2009 es va unir a Nokia, Samsung i Sony per treure al mercat un nou port amb una tecnologia que harmonitzarà la relació entre telèfons mòbils, reproductors multimèdia de butxaca i pantalles d'alta definició, anomenat MHL.

## Enllaços externs

* Silicon Image (en anglès)
# Manja

Manja és una ciutat i comuna (en malgaix kaominina) de Madagascar, capital del districte de Manja, província de Toliare (Tulear), regió de Menabe. La població el 2001 era de 9.000 habitants. Disposa d'un aeroport. Manja és el nom donat a Madagascar a les coses pertanyents als àrabs. Nossi Langani fou un illot on els àrabs es van establir al segle xii segurament procedents de Kilwa Kisiwani, i al segle xiv o XV es va fundar la ciutat a la desembocadura del Mahajamba coneguda com a Manja (o per l'illot com Nossi Manja o Nosy Manja) i fou la capital de tots els establiments musulmans de la regió nord-oest de Madagascar. Enfront va quedar la vila de Langany o Langani. El 1506 una flota portuguesa sota comandament de l'almirall Tristan da Cunha va destruir Nosy Manja i Langani. Els sobrevivents que van poder fugir a la matança i van evitar ser convertits en esclaus, es van instal·lar en els anys següents a Nosy Boina o Antsoheribory que a l'inici del segle xvii va esdevenir la capital de totes les factories comercials musulmanes dels antalaotra a la regió.

## Referències

* Les ancetres lointains des malgaches
# Manuel Gato Thomason

Manuel Gato Thomason (Alacant, 28 de gener de 1984) és un futbolista valencià que ocupa la posició de davanter al CF Benidorm.

## Trajectòria

Després de passar per les categories inferiors del Benidorm CD, l'any 2000 s'incorpora al juvenil del València CF. La temporada 2003-2004 deixa el conjunt del Túria i marxa a l'Albacete Balompié, per militar al seu filial. Eixe any, a més a més, debuta amb el primer equip manxec a la màxima categoria.
Després de tres partits a Primera Divisió, el davanter es consolida a l'Albacete a partir del 2005, amb l'equip de nou a la categoria d'argent. Durant dues temporades hi jugarà 45 partits, la majoria com a suplent, marcant 5 gols.
Sense continuïtat a l'Albacete, el 2007 fitxa pel Pontevedra CF, de la Segona B. Roman dos anys a l'equip gallec abans de retornar al País Valencià, per militar a l'Alacant CF. També ha jugat a l'CE Alcoià. Actualment és davanter del Centre d'Esports Sabadell.

## Referències

* ↑ «Fitxa del jugador al web de la LFP». Web. Lliga de Futbol Professional. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «Plantilla del Primer equip del CE Sabadell». web. CE Sabadell. Arxivat de l'original el 9 d'agost 2015. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Istigobius nigroocellatus

Istigobius nigroocellatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes. Va ser descrit el 1873 per Albert Günther.
Els adults poden assolir els 6,5 cm de longitud total. Es troba a Austràlia (Queensland, Austràlia Occidental i Territori del Nord), les Filipines, Papua Nova Guinea, Nova Caledònia, la Samoa Nord-americana, Salomó i Japó.

## Referències

* ↑ Eschmeyer, William; van der Laan, Richard; Fricke, Ron. «nigroocellatus, Gobius» (en anglès). Eschmeyer's Catalog of Fishes. California Academy of Sciences, 03-08-2021. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ Günther, Albert C. L. G. Erster ichthyologischer Beitrag nach Exemplaren aus dem Museum Godeffroy (en alemany), 1873.
* 1 2 Capuli, Estelita Emily; Valdestamon, Roxanne Rei. «Istigobius nigroocellatus (Günther, 1873) Black-spotted goby» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 3 setembre 2021].

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
# Javier Torres Gómez

Javier Torres Gómez (Madrid, 9 de gener, de 1970) és un exfutbolista madrileny, que jugava com a defensa. Va desenvolupar la major part de la seva carrera al Reial Valladolid. És el pare de David Torres Ortiz, també futbolista del Reial Valladolid.

## Trajectòria

Va sorgir del planter del Reial Madrid. El 1989 arriba al filial, de Segona Divisió. Sense arribar a debutar amb el primer equip, la temporada 93/94 marxa al Reial Valladolid. Eixe any, tan sols disputa un parell de partits per les lesions.
A partir de la temporada següent, es converteix en un fix de la defensa castellana. Serà titular pràcticament a les 12 campanyes que juga amb el Valladolid, onze d'elles a Primera, fins a la seua retirada el 2005. Només a la 97/98 la seua aportació va minvar, jugant 13 partits.
En total, suma 303 partits a primera divisió, així com 3 gols. És el segon jugador que més vegades ha vestit la samarreta val·lisoletana a la història, darrere de Minguela.
Després de penjar les botes, ha seguit realitzant funcions tècniques en el si del conjunt castellanolleonès, com ara coordinador de les categories inferiors del Real Valladolid.

## Enllaços externs

* Entrevista a Torres Gómez Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Torres Gómez es retira
# Joan II Ferrandis d'Híxar i de Cabrera

Joan II Ferrandis d'Híxar i de Cabrera (l'Aragó, vers 1419 - ?, 1487), 1r duc d'Híxar, de Lécera, duc d'Aliaga i comte de Castellot.

## Antecedents familiars

Fill del baró d'Híxar Joan I Ferrandis d'Híxar i de Centelles i de la seva segona muller Timbor de Cabrera, filla d'en Bernat IV de Cabrera.

## Núpcies i descendents

Es casà amb na Catalina de Beaumont i de Navarra, filla de Carles de Beaumont, conestable del Regne de Navarra. Tingueren almenys un fill:
* Lluís I Ferrandis d'Híxar i Beaumont, 2n duc d'Híxar i de Lécera, 1r comte de Belchite.
* Guiomar Ferrandis d'Híxar i Beaumont.

## Biografia

Fill de Joan Fernándis d'Híxar i Centelles Buscar i de Timbor de Cabrera. Per herència fou el sèptim senyor d'Híxar, així com de Lécera. Es casà amb Caterina de Beaumont, filla del Conestable de Navarra, amb la que tingué sis fills. Durant el regnat de Joan II d'Aragó fou camarlenc del rei.
L'any 1435 assistí a les Corts de Monsó. Durant els conflictes entre Juan II i el seu fill Carles de Viana prengué partit pel príncep i conquerir en el seu nom Aliaga, Castellot i Alcañiz mentre ocupava Lécera. Però posteriorment Ferrandis canviar de banda i el rei el recompensar amb el Comtat de Aliaga i el Senyoriu de Castellot.
A la mort del rei l'Orde de Sant Joan de Jerusalem reclamà dites terres i obtingué la sentència favorable. Ferrandis reclamà a la corona una compensació pels serveis prestats i fou elevat a duc d'Híxar pels Reis Catòlics el 16 d'abril de 1483 i a duc d'Aliaga el 10 d'octubre de 1487.

## Referències

* ↑ Juan Fernández de Híjar [http://www.enciclopedia-aragonesa.com/voz.asp?voz_id=7437 Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine. Gran Enciclopèdia Aragonesa
# Lysapsus limellum

Lysapsus limellum és una espècie de granota que viu a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, el Paraguai i l'Uruguai.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Lavilla, E., Reichle, S., Lajmanovich, R. & Faivovich, J. 2004. Lysapsus limellum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 30 d'abril del 2008.
# Manuel Simó Marín

Manuel Simó Marín (Ontinyent, 1868 – València, 1 de setembre de 1936) fou un advocat i polític valencià, diputat a Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Es llicencià en dret per la Universitat de València i destacà com a empresari de la confecció de mantes. També fou membre de la junta de govern del Col·legi d'Advocats de València.
El 1909 fou cap regional del jaumisme al País Valencià, i el 1911 va promoure l'aparició del Diario de Valencia, en el que hi va tenir de redactors Lluís Lúcia i Lúcia i Luis García Guijarro i on hi col·laboraren Juan Vázquez de Mella, Francisco Melgar, Rafael Díaz Aguado Salaverry, Joaquín Llorens i Severino Aznar. A les eleccions generals espanyoles de 1914 fou elegit diputat per València i regidor de l'ajuntament de València per la Lliga Catòlica, coalició formada per carlins i conservadors contra el blasquisme.
El 1921 fou membre de la Diputació Provincial de València pel districte d'Enguera-Ontinyent, però dimití a l'arribada de la dictadura de Primo de Rivera. Alhora, quan el 1919 s'escindí la Comunió Tradicionalista seguí al sector de Vázques de Mella i fou president del nou Partit Popular fins al 1922.
Membre d'Acció Catòlica, el 1930-1931 fou novament membre de la Diputació Provincial; el 1931 fou un dels fundadors de la Dreta Regional Valenciana amb Lluís Lúcia i Lúcia, amb la que fou regidor i portaveu del grup a l'ajuntament de València i membre de la Diputació de 1934 a 1936. En esclatar la guerra civil espanyola fou detingut, i posteriorment fou assassinat l'1 de setembre de 1936.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.527-528. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Selecció de futbol de Tanzània

La selecció de futbol de Tanzània (Suahili: Timu ya Taifa ya Mpira wa Miguu ya Tanzania) és l'equip que representa a Tanzània a les competicions oficials de futbol masculí. Està supervisada per la Federació de Futbol de Tanzània. Aquesta selecció mai ha aconseguit classificar-se per la Copa del Món de Futbol. És coneguda com les Estrelles de Taifa.

## Història

Després de classificar-se per la Copa d’Àfrica de Nacions de 1980, Tanzània va passar gairebé quatre dècades sense cap alegria. La millor campanya que va fer va ser en la fase prèvia de la Copa d’Àfrica de Nacions del 2008, quan van vèncer els dos partits davant la selecció de Burkina Faso. L'equip no va tornar a aconseguir la classificació fins al torneig de 2019, èxit que va repetir quatre anys després.

## Formació

La selecció de Tanzània juga amb un 4-2-3-1 (1), però a vegades pot jugar amb un 4-4-2 (1). El seu onze més habitual l'any 2021 era el següent: Samatta (porter), Kibabage, Bocco, Msuva (defenses), Salum, Yassin, Hussein, Mwamnyeto, Juma, Mwenda (migcampistes) i Maula (davanter).

## Referències

* ↑ «Taifa Stars set up camp ahead of World Cup qualifiers» (en anglès), 12-11-2023. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «AFCON 1980 : Group A», 08-03-1980. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «AFCON 2008 Qualifiers : Tanzania beats Burkina Faso 1-0». [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «AFCON 2019: Tanzania fire coach after Cup of Nations exit» (en anglès), 09-07-2019. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ Sports, Pulse. «AFCON 2023: Tanzania get tricky Africa Cup of Nations draw» (en anglès), 13-10-2023. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «Tanzania - XI ideal más valioso» (en castellà). [Consulta: 17 novembre 2021].
# Frederic VI de Baden-Durlach

Frederic VI de Baden-Durlach (en alemany Friedrich VI von Baden-Durlach) va néixer al palau de Karlsburg, a Durlach (Alemanya), el 16 de novembre de 1617 i va morir a la mateixa ciutat el 10 de gener de 1677. Era un noble alemany, fill de Frederic V de Baden-Durlach (1594-1659) i de Bàrbara de Wurttemberg (1593-1627).
Quan el 1663, els turcs envaïren Hongria, l'emperador Leopold I creà un exèrcit per a la defensa de l'imperi, en el qual participà activament com a general Frederic VI. Així mateix va participar en el setge de la fortalesa de Philippsburg el 1676, aleshores en mans franceses, que finalment va ser integrada al margraviat de Baden-Durlach.

## Matrimoni i fills

El 30 de novembre de 1642 es va casar amb Cristina Magdelena de Wittelsbach (1616-1662), filla de Joan Casimir de Wittelsbach (1589-1652) i de la princesa Caterina Vasa de Suècia (1584-1638). El matrimoni va tenir vuit fills:
* Frederic Casimir (1643-1644)
* Cristina (1645-1705), casada primer amb Albert II de Brandenburg-Ansbach (1620-1667), i després amb Frederic I de Saxònia-Gotha (1646-1691).
* Elionor (1646-1646)
* Frederic Magnus (1647-1709), casat amb Augusta Maria de Schleswig-Holstein-Gottorp (1649-1728).
* Carles Gustau (1648-1703), casat amb Anna Sofia de Brunsvic-Wolfenbüttel (1659-1742).
* Caterina Bàrbara (1650-1733)
* Joana Elisabet (1651-1680), casada amb el comte Joan Frederic de Brandenburg-Ansbach (1654-1686).
* Frederica Elionor (1658-1658)
Havent enviudat, Frederic es casà de nou amb Joana Bayer (1636-1699), amb qui va tenir dos fills:
* Frederic (-1678)
* Joan Bernat (1669-1734), casat primer amb Magdelena de Müchingen (1676-1703), i després amb Juliana de Remchingen (1681-1763).

## Bibliografia

* Arthur Kleinschmidt: Friedrich VI. A: Allgemeine Deutsche Biographie. Band 7, Duncker & Humblot, Leipzig 1877, S. 461 f.
* Fridericus VI. Marggraf zu Baden-Durlach. A: Zedlers Universal-Lexicon, Band 9, Leipzig 1735, Spalte 2074 f.

## Enllaços externs

* Arbre genealògic de la casa de Baden
# Municipi de Reforma

El municipi de Reforma és un dels 125 municipis de l'estat mexicà de Chiapas. Es troba a l'extrem nord de l'estat.

## Geografia

El municipi de Reforma es troba localitzat en el nord de l'estat, a la frontera amb l'estat de Tabasco, i forma part de la regió econòmica denominada com a Regió V Nord. Té una extensió de 436 quilòmetres quadrats que representen el 0.59% del territori estatal.
El municipi limita al sud amb el municipi de Juárez. A l'oest, nord i est limita amb l'estat de Tabasco; a l'oest amb el municipi de Huimanguillo, al nord-oest amb el municipi de Cárdenas, al nord amb el municipi de Cunduacán i al nord-est i est amb el municipi de Centro.

## Demografia

D'acord amb els resultats del Cens de Població i Habitatge realitzat el 2020 per l'Institut Nacional d'Estadística i Geografia, la població total del municipi de Reforma és de 44.829 habitants.
La densitat de població del municipi és de 93,31 habitants per quilòmetre quadrat.

### Localitats

En el municipi es troben un total de 33 localitats, les principals de les quals (i llurs censos de 2020) es troben a continuació:
| Localitat | Població |
| Total Municipi | 44,829 |
| Reforma | 29,018 |
| El Carmen (El Limon) | 2,290 |
| Rafael Pascacio Gamboa | 1,334 |
| Miguel Hidalgo | 1,124 |
| La Union | 933 |

## Política
### Representació legislativa

Per a l'elecció de diputats locals al Congrés de l'Estat de Chiapas i de diputats federals a la Cambra de Diputats federal, el municipi de Reforma es troba integrat en els següents districtes electorals:
Local:
* Districte electoral local 12 de Chiapas amb capçalera a Pichucalco.
Federal:
* Districte electoral federal 4 de Chiapas amb capçalera en Pichucalco.

## Referències

* ↑ «Reforma». Catálogo de Localidades. Secretaría de Desarrollo Social (SEDESOL). Arxivat de l'original el 2 d’octubre 2021. [Consulta: 23 abril 2014].
* 1 2 «Reforma». Enciclopedia de los Municipios de México. Instituto Nacional para el Federalismo y el Desarrollo Municipal Gobierno del Estado de Chiapas. Arxivat de l'original el September 30, 2007. [Consulta: August 1, 2008].
* ↑ Instituto Nacional Electoral. «Descriptivo de la distritación local 2016». [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ Instituto Nacional Electoral. «Descriptivo de la distritación Federal, Chiapas, Marzo de 2017». [Consulta: 27 abril 2020].
# Terra lliure

* Per a altres significats, vegeu «Terra Lliure (desambiguació)».
Terra lliure va ser una revista escrita en català, anarquista i afí a la Unió de Rabassaires de Catalunya que es va publicar entre el 1935 i el 1936 a Barcelona. Es van publicar 10 números de la revista, el primer del qual data del 30 de novembre de 1935 i l'últim del 5 d'abril de 1936, tots ells editats a Barcelona. Tot i així, actualment només se'n conserven 7 exemplars, també microfilmats, (núms. 1, 5, 6, 7, 8, 9 i 10), a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona.

## Referències

* ↑ García-Nieto París, María Carmen; Donézar Díez de Ulzurrun, Javier María; López Puerta, Luis. Bases documentales de la España contemporánea (en castellà). Guadiana de Publicaciones, 1974, p. 447.
* ↑ Balcells, Albert. El problema agrari a Catalunya, 1890-1936: la qüestió rabassaire. Editorial Nova Terra, 1968, p. 297.

## Enllaços externs

* Catàleg UB
* Terra lliure al catàleg Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya
# Lysapsus caraya

Lysapsus caraya és una espècie de granota que viu al Brasil i, possiblement també, a Bolívia.

## Referències

* Reichle, S. 2004. Lysapsus caraya. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 30 d'abril del 2008.