OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Husum

* Per a altres significats, vegeu «Husum (Nienburg)».
Husum (frisó septentrional Hüsem, danès Husum) és la capital del districte de Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein.
Es troba a la desembocadura del Mühlenau al Husumer Au al Mar del Nord, 82 kilòmetres al nord de Kiel, 139 km al nord-oest d'Hamburg i 43 km al sud-oest de Flensburg.

## Història

Com la majoria de les ciutats en el Mar del Nord, Husum mai va ser fortament influenciada per les marees de tempesta. El 1362 una de les marees de tempesta més desastrosa, el "Grote Mandrenke" inundà la ciutat i la traslladà a l'interior del port. Abans d'aquesta data Husum no estava situada directament a la costa. La gent de la ciutat va prendre avantatge d'aquesta oportunitat i construí un mercat, cosa que va conduir a la recuperació econòmica. Entre 1372 i 1398 la població de Husum va créixer ràpidament, i es van fundar dos llogarets, Oster-Husum i Wester-Husum.
El 1989 va crear-se la fira de l'energia eòlica Husum Wind Energy que va desenvolupar-se a un esdeveniment de resplendor mundial que transformen el petit port ensorrat durant una setmana en un centre cosmopolític.

## Llocs d'interès i esdeveniments

* Torre d'aigua de Husum
* Schifffahrtmuseum (museu de la navegació marítima)
* Husum Wind, als anys parells, la fira de l'energia eòlica

## Subdivisions

* Centre
* Nordhusum
* Porrenkoog
* Osterhusum, Osterhusumfeld
* Altstadt
* Norderschlag
* Dreimühlen
* Rödemis
* Fischersiedlung
* Neustadt
* Polígon industrial
* Kielsburg
* Rosenburg
* Schobüll
* Halebüll
* Hockensbüll
* Lund

## Personatges il·lustres

* Nicolaus Bruhns (1665-1697), músic, compositor
* Theodor Storm
* Fanny zu Reventlow
* Hardenack Otto Conrad Zinck (1746-1832) compositor i director d'orquestra

## Agermanaments

* Kidderminster
* Heilbad Heiligenstadt
* Gentofte
* Trzcianka

## Galeria d'imatges

* Museu marítim
* Castell de Husum
* Església de Husum
* Resclosa de desguàs del Mühlenau al Husumer Au

## Referències

* ↑ «Rekordmesse HUSUM WindEnergy 2012 sorgt für gute Stimmung» Arxivat 2013-01-18 a Wayback Machine., Husum Wind, the leading wind energy trade fair, 21 de setembre de 2012

## Enllaços externs

* www.husum.org
* Velles postals de Husum Arxivat 2009-02-15 a Wayback Machine.
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Husum
# Mourgoula

Mourgoula fou una població situada al modern Mali, prop de la frontera amb Guinea (en el punt de Guinea més al nord del país).
Fou fundada per Alfa Usman, un dels lloctinents d'al-Hadjdj Umar, el 1858, mentre el seu cap era al Futa Toro. Fou una fortalesa tuculor que controlava tota la zona (les valls del Bakhoy fins al Baoulé) i podia rebre ajut de més al nord, de Nioro.
En la segona campanya de Borgnis-Desbordes els francesos van estar a la fortalesa el febrer de 1882 quan marxaven al sud per ajudar a la ciutat de Kéniera contra Samori Turé; Mourgoula estava al sud del Birgo i el tinent coronel va enviar al capità natiu Mamadou Racine a negociar amb els tuculors de la fortalesa el lliure pas dels francesos. Mercès als bons oficis de Racine l'almamy va concedir pas franc i encara va facilitar queviures als expedicionaris que després van passar a Niagassola i Niafadié, arribant al riu Níger a Falama el dia 25 de febrer.
Des de l'agost de 1882 Samori des de Kangaba, va amenaçar la població de Niagassola i va entrar en contracta amb l'almamy de Mourgoula. En la seva tercera campanya, Borgnis-Desbordes va arribar a Kita on el tinent coronel va saber que el cap tuculor de Mourgoula (situada a 63 km al sud-est de Kita), l'almamy Abdallah, havia fet incursions per apoderar-se de ramats i saquejant caravanes. A més s'havia aliat a Samori i es sospitava que planejava atacar Kita. Mourgoula tenia una tata defensiva en mal estat i només 200 defensors però Abdallah estava disposat a defensar la regió en nom del sobirà de Ségou Ahmadou Tall. Borgnis-Desbordes va marxar sobre Mourgoula on va arribar el 22 de desembre i va demanar a l'almamy de rendir-se i marxar de la ciutat; l'almamy no podia enfrontar als francesos i va haver de rendir-se i marxar, acompanyat de 35 homes, 53 esposes i concubines i nombrosos infants; també va marxar amb ell el seu principal conseller Souleymane, amb 20 homes, 35 dones i alguns infants; tots van quedar sota vigilància de Mamadou Racine. L'expedició va sortir de Mourgoula el 23 de desembre de 1882; van arribar a Kita el dia 26 i Racine va seguir sent el seu escorta fins al límit del domini francès en direcció a Nioro, jurant Abdallah, Souleymane i els homes que els acompanyaven que es dirigirien a territori de Mountaga Tall, cap de Nioro, germà d'Ahmadou Tall de Ségou.
La ciutat amb la tata fou demolida el 31 de gener de 1883 sota la direcció del capità Monségur. Tot el país de Birgo va quedar sota protectorat francès.

## Referències

* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899)" pel Tinent Gatelet
* Itinéraire de Kita à Mourgoula (campagne 1880-1881). Mission topographique du Haut-Sénégal, Erhard (Paris), 1882, Bibliothèque nationale de France, GED-36 accessible a:
# Tegula tridentata

Tegula tridentata és una espècie de mol·lusc gastròpode marí de la família Tegulidae pròpia del Pacífic de Perú i Xile.

## Descripció

L'altura de la petxina varia entre 19 mm i 22 mm, el seu diàmetre entre 15 mm i 18 mm. La petxina pesada i sòlida és perforada microscòpicament i té una forma conoidal. El seu color és negre o porpra. Té de 5 a 6 espirals, que són lleugerament convexes. La base de la petxina és una mica aplanada i profundament erosionada davant de l'obertura. L'obertura és petita i obliqua. El llavi exterior és gruixut i està solcat per dins. La columna és obliqua i clarament tridentada a la base. El minúscul umbilicus és circular.

## Distribució

Aquesta espècie marina la podem trobar en l'oceà Pacífic a la zona que transcorre de Perú a Xile.

## Referències

* ↑ Bouchet, P. (2013). Tegula tridentata (Potiez & Michaud, 1838). Accessed through: World Register of Marine Species at http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=718898 on 2014-01-02
* ↑ Tryon (1889), Manual of Conchology XI, Academy of Natural Sciences, Philadelphia (described as Chlorostoma tridentata)
# Manel Chércoles i Fort

Manel Chércoles i Fort (Sabadell, 5 d'agost de 1944) és un antic jugador i entrenador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1960, 1970 i 1980.

## Trajectòria

Amb 12 anys ingressà al CF Arrahona de Sabadell, club amb el qual arribà a ascendir a Primera Divisió. El 1964 fou fitxat pel FC Barcelona, club on jugà tretze anys i guanyà nombrosos títols. Posteriorment jugà a l'ACD Sentmenat, al CP Vilanova, al CH Lloret i al Blanes HC, on es retirà. Fou 125 cops internacional amb la selecció espanyola, entre 1963 i 1975, guanyant dos campionats del món i un d'Europa.
Ha estat entrenador del Blanes HC (1987-1991), RCD Espanyol (1991-1992) i HC Sentmenat (1992-1993).

## Palmarès
### FC Barcelona

* Copa d'Europa:
** 1972-73, 1973-74
* Lliga d'Espanya:
** 1973-74
* Campionat d'Espanya:
** 1972, 1975

### Selecció espanyola

* Campionat del Món:
** 1970, 1972
* Campionat d'Europa:
** 1969
* Copa de les Nacions:
** 1975
* Campionat d'Europa Júnior
** 1962

## Referències

* 1 2 «La selección nacional el números». Mundo Deportivo, 11-04-1970. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Manel Chércoles i Fort». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Reportatge». El Periódico de Catalunya, 17-02-1985. Arxivat de l'original el 2015-11-23. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «La danza de las fichas». Mundo Deportivo, 24-07-1964. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Sobre ruedas». Mundo Deportivo, 27-08-1985. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 «Perfil a rinkhockey.net». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Chércoles entrenará al Español». Mundo Deportivo, 08-06-1991. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Sentmenat». Mundo Deportivo, 16-10-1992. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Comtat d'Ayen

El comtat d'Ayen fou un títol francès lligat al domini d'Ayen, creat el 1593 pel rei Enric IV de França en favor d'Enric de Noailles, fill d'Antoni primer comte de Noailles (1540-1562) al seu torn fill de Lluís senyor de Noailles (+1540)

## Llista de comtes d'Ayen

* Enric I, comte de Noailles, comte d'Ayen 1593-1633
* Francesc I, comte de Noailles, comte d'Ayen 1623-1663 (fill)
* Anne, duc de Noailles, comte d'Ayen 1663-1678 (fill)
* Anne Juli, duc de Noailles i mariscal de França, comte d'Ayen 1678-1708 (fill)
* Adrià Maurici, duc de Noailles (1708-1766) i mariscal de França, comte d'Ayen 1708-1737
El comtat fou elevat a ducat (sense pairia) pel rei el 1737, per ús de l'hereu dels ducs de Noailles.

## Llista de ducs d'Ayen

* Lluís, duc 'Ayen 1737-1766, duc de Noailles (1766-1793)
* Joan LLuís, duc d'Ayen 1766-1793 duc de Noailles (1793-1824), (després de 1789 només el títol)
* Pau, duc d'Ayen 1793-1824, duc de Noialles (1824-1885)
* Juli Carles, duc d'Ayen 1824-1885, duc de Noailles (1885-1895),
* Adrià Maurici, duc d'Ayen 1885-1895, duc de Noailles (1895-1953)
* Joan Maurici, duc d'Ayen 1895-1945
* Francis Agenor, duc d'Ayen 1945-1953, duc de Noailles (1953-2009)
* Heli Maria, duc d'Ayen 1953-2009, duc de Noailles (2009-)
* Emmanuel Paul Lluís Maria, duc d'Ayen 2009-

## Vegeu també

* Comtat de Noailles
* Ducat de Noailles
* Ducat d'Ayen

## Fonts

Jean Baptiste Pierre Jullien de Courcelles, 'Histoire généalogique et héraldique des pairs de France, 1827, pàgines 75-77.
# I3C

I3C (MIPI I3C, també conegut com a SenseWire) és un bus estàndard de comunicació sèrie desenvolupat per empreses del sector electrònic amb el suport de l'organització Mobile Industry Processor Interface Alliance (MIPI Alliance). El bus I3C és una evolució del bus I2C, que és un estàndard molt emprat en la comunicació sèrie a baixa velocitat de perifèrics i sensors en sistemes d'ordinadors. Grans empreses han recolzat aquest bus per a dispositius de l'anomenat Internet de les coses (IoT).
Propietats més importants: capa física (és la mateixa que I2C amb 2 línies SDA i SCL però no cal connectar les resistències de polarització), gran millora de velocitat de transmissió 12.5 Mbit/s (SDR, standard), 25 Mbit/s (DDR), 33 Mbit/s (ternary). Poden haver-hi més d'un master en el bus I3C.

## Referències

* ↑ La darrera versió de l'especificació I3C es pot esbrinar aquí.
* ↑ «The improved inter-integrated circuit (I3C) replacing I2C bus» (en anglès). https://www.microcontrollertips.com,+02-07-2019.+[Consulta: 2 juliol 2019].
* ↑ «I3C specification updates the I2C interface for sensor subsystems» (en anglès). https://www.mentor.com/products,+02-07-2019.+[Consulta: 2 juliol 2019].
* ↑ «I + I²C = I3C - eLinux.org» (en anglès). https://elinux.org,+02-07-2019.+[Consulta: https://elinux.org/images/d/d6/I3c.pdf].
* ↑ «Enabling Multiple Sensor Connectivity with MIPI I3C — Synopsys Technical Article | ChipEstimate.com» (en anglès). https://www.chipestimate.com,+02-07-2019.+[Consulta: 2 juliol 2019].

## Vegeu també

* Altres busos de comunicació sèrie : I2C, SPI, I²S, M-Bus, SMBus, MIDI, Modbus, PSI5, CAN BUS
* Busos de comunicació en paral·lel : IEEE 488, PXI (PCI eXtensions for Instrumentation), IEEE 1284, PCMCIA, PCI Express
# Manel Dueso i Almirall

Manel Dueso i Almirall (Sabadell, 2 d'agost de 1953) és un actor i director de teatre català. També ha escrit obres de teatre.

## Biografia

Manuel Dueso va començar a fer teatre al Centre Parroquial Sant Vicenç, a la Creu Alta. Va treballar d'encarregat en un magatzem tèxtil de llanes al barri de Can Feu. Després de fer el servei militar a Lleida, va entrar a estudiar a l'Institut del Teatre de Barcelona i amb Carlos Gandolfo, José Sanchís Sinisterra i Pierre Chabert.

## Trajectòria professional

Actor
* 1996. Platón ha muerto
* 2006. El verí del teatre de Rodolf Sirera
* 2006. En Pólvora d'Àngel Guimerà
* 2006. L'agressor
* 2007. El dia del profeta Joan Brossa
* 2007. L'olor sota la pell
* 2007. Saló Primavera (en el paper de Porter)
* 2008. Dublin Carol
* 2009. La Ruta Blava
Director
* 1998. Estriptis
* 1999. La presa
* 2000. Un tramvia anomenat Desig
* 2001. Matem els homes
* 2001. Estiu
* 2001. Restes humanes sense identificar...
* 2003. Tempesta de neu
* 2003. J.R.S. (de dotze anys)
* 2003. Les amargues llàgrimes de Petra Von Kant
* 2003. Obres de Guerra: vermell, negre i ignorant
* 2004. Como en las mejores familias
* 2004. Fortuna accidental
* 2005. El beso de la mujer araña
* 2005. El presoner de la segona avinguda
* 2006. Anitta Split
* 2008. Benefactors
* 2008. Les criades
* 2008. Dublin Carol
Autor
* 1998. Estriptis
* 2004. Matem els homes
* 2004. Fortuna accidental
* 2023. Mata'm (Lapislàtzuli Editorial)

## Referències

* ↑ Gamell, Josep «La meva àvia volia que fos torero». Diari de Sabadell, 14-02-2015, pàg. 34-35.
* ↑ «Manel Dueso i Almirall». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Manel Dueso a Teatrenacional.com». Arxivat de l'original el 2010-11-30. [Consulta: 19 juny 2010].
# Senesino

Francesco Bernardi (31 d'octubre de 1686 - 27 de novembre de 1758), més conegut com a Senesino, va ser un dels castrati més importants de la història de la música. Va ser un dels cantants predilectes de Händel.
La seva tessitura de contralt i les seves magnífiques floritures provocaven l'admiració del públic. Es diu que la seva veu podia ser clara i aguda encara que emocionava amb el seu bell clarobscur en les notes més greus. Els seus gairebé dos metres feien que Senesino fos un intèrpret perfecte en els papers d'heroi. Entre els castrati és molt conegut perquè el 20 de febrer de 1724 va estrenar l'òpera Giulio Cesare de Händel al costat de Francesca Cuzzoni.

## Referències

* Avanzati, E. The unpublished Senesino (catàleg: Handel and the Castrati, Handel House Museum, London, 2006), pp. 5-9.
* Dean, W. "Senesino", a The New Grove Dictionary of Music, 2003.
* Heriot, A. The Castrati in Opera, London, 1956, pp. 91-95
* LaRue, C S: Handel and his Singers, Oxford, 1995, pp. 105-124
* Mainwaring, J. Memoirs of the life of the late G F Handel, London, 1760.
# Siegfried Passarge

Siegfried Passarge (Königsberg, 1867 — Bremen, 1958) va ser un geògraf alemany. Va dedicar els seus estudis a la geomorfologia i va fer diversos viatges d'estudis a l'Àfrica i Amèrica i va ser professor de geografia a la Universitat d'Hamburg. Durant l'ascens del Partit Nazi va mostrar les seves simpaties al nou règim i va publicar diverses teories de geografia racial.

## Obres

* Adamaoua (1895)
* Kalahari (1904)
* Die Grundlagen der Landschaftskunde (‘Els fonaments dels paisatges geogràfics', 1919-1920)

## Referències

* ↑ «Siegfried Passarge». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Comtat d'Egmont

El comtat d'Egmont té el seu origen a la senyoria del mateix nom. El primer senyor conegut fou Berwold, a finals del segle xi.
Juan II d'Egmont (fill i hereu de Joan I, mort el 1409) es va casar amb Maria d'Arkel, hereva de Güeldres i de Zutphen. Va morir el 1451 i va deixar dos fills: el gran Arnau que va rebre per la mare Güeldres i Zutphen (1423-1473) i Guillem que va rebre del pare la senyoria d'Egmont (1451-1483). Es va casar amb Walburga de Moers i van tenir dos fills: Joan III, que fou governador del comtat d'Holanda i senyor i comte (1486) d'Egmont (1483-1516) i Frederic, que fou senyor de Buren per matrimoni amb Maria de Culemburg (1472) elevat a comtat el 1492. Vegeu Comtat de Buren.
Joan III fou succeït com a comte d'Egmont pel seu fill Joan IV, casat amb Francesca, senyora de Fiennes, que fou comte d'Egmont i de Grave, i va morir el 28 d'abril de 1528. El va succeir el seu fill Lamoral, servidor extraordinari de l'emperador Carles I que el va fer príncep de Grave el 1540, però que va mirar d'aconseguir la independència dels Països Baixos, i fou executat el 1568. La seva mort va marcar el senyal per la lluita d'alliberament dels Països Baixos del poder espanyol.
El fill de Lamoral, Felip, tot i l'execució del seu pare fou fidel a Felip II de Castella, i va morir en combat a Ivry (1590). La successió del comtat d'Egmont i el principat de Grave va passar al seu germà Carles, mort el 18 de gener de 1620. El va succeir el seu fill Pròsper Lluís, mort el 27 de febrer de 1654, i a aquest el seu fill Felip Lluís mort el 16 de març de 1682. La seva filla i hereva Maria dels Àngels es va casar el 1695 amb Nicolau Pignatelli, duc de Bisaccia. Maria dels Àngels va morir la primavera del 1714 i Nicolau el 1719. La successió va passar al fill Procopi Carles, duc de Bisaccia, príncep de Grave i comte d'Egmont, mort el 22 de maig de 1743, amb el que es va extingir la família. El títol va passar a la seva germana Maria Francesca duquessa de Bisaccia.

## Comtes d'Egmont

* Senyors abans del 1100
* Joan I, senyor, mort el 1409
* Joan II 1409-1451
* Guillem 1451-1483
* Joan III 1483-1516 (senyor 1483-1486, després comte)
* Joan IV 1516-1528
* Lamoral 1528-1568
* Felip 1568-1590
* Carles 1590-1620
* Prosper Lluís 1620-1654
* Felip Lluís 1654-1682
* Maria dels Àngels 1682-1714
* Nicolau Pignatelli duc de Bisaccia 1695-1714
* Procopi Carles 1714-1743
# Hylesinus oleiperda

Hylesinus oleiperda o roja és una espècie de petit coleòpter de la subfamília dels escolitins. És una plaga que es fa a les oliveres.
Les femelles ponen en galeries petites sota l'escorça de l'arbre per a engendrar larves petites. Aquestes excaven a llur torn altres galeries petites, el que té per conseqüència d'interrompre la circulació de la saba i fer deperir l'olivera. L'escorça de l'olivera torna rogenca, i per això s'anomena roja.
S'aconsella d'eliminar els arbres tocats després d'una gelada i de no deixar sota les oliveres el brancam tallat. Aquest darrer serà triturat pel que fa a les branques més fines o incinerat.

## Sinonímia

* Hylesinus essau Gredler, 1866
* Hylesinus toranio (Danthoine, 1788)
* Hylesinus scaber Marsham, 1802
* Hylesinus suturalis W. Redtenbacher, 1842
# Psychoda albida

Psychoda albida és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àfrica: Uganda.

## Referències

* 1 2 Tonnoir, Al., 1939. Psychodidae. A: Museu Britànic (Natural History): Ruwenzori Expedition 1934-1935. 1 (4): 35-80.
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Fort Yates

Fort Yates (arikara: iinakanítwi [iinakanítWI]) és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 228 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fort Yates tenia 228 habitants, 73 habitatges, i 47 famílies. La densitat de població era de 1.467,2 hab./km².
Dels 73 habitatges en un 35,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 28,8% hi vivien parelles casades, en un 26% dones solteres, i en un 35,6% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,5% tenia menys de 18 anys, un 15,4% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 14,9% de 45 a 60 i un 5,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.500 $ i la renda mediana per família de 31.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.125 $ mentre que les dones 25.000 $. La renda per capita de la població era de 9.512 $. Entorn del 6,4% de les famílies i el 14,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «AISRI Dictionary Database Search-- Arikara. Prototype version». [Consulta: 8 juliol 2012].
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fort Yates». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fort Yates». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# The Lancet

The Lancet és una revista mèdica britànica publicada setmanalment per the Lancet Publishing Group. El nom de la revista s'ha pres de l'instrument quirúrgic bisturí, en anglès Lancet o Scalpel. L'actual editor (2004) és Richard Horton d'Elsevier Properties, SA.
El primer número fou publicat en data del 5 d'octubre del 1823 per Thomas Wakley, que edità la revista fins a la seva mort. Ian Douglas-Wilson fou el redactor cap entre 1965 i 1976.
Existeixen diverses edicions de la revista, i entre elles trobem:
* The Lancet Neurology (neurologia)
* The Lancet Oncology (oncologia)
* The Lancet Infectious Diseases (malalties infeccioses)
La pàgina web thelancet.com fou llançada l'any 1996 i l'accés als articles en línia daten del 1998,
D'altra banda, la revista és coneguda, sobretot, per les diferents enquestes que realitzar durant cada qui que engloben, tot sovint, prop de 188 països al món. La revista permet, d'aquesta manera, donar el punt d'alerta o bé mostrar l'estat de salut al món.

## Referències

* http://www.thelancet.com
# Jaume IV Appiani d'Aragona

Jaume IV Appiani d'Aragona (Piombino [1459]-1510) fou fill de Jaume III Appiani d'Aragona.
Va ser capità de l'exèrcit napolità (1479-1483), de l'exèrcit del marquès d'Este (1483-1485), de l'exèrcit de la república de Siena (1495-1498), de l'exèrcit de la república de Florència (1498-1501), del rei de França (1501) i del rei Ferran de Catalunya-Aragó (1507). Fou senyor de Piombino i senyor de Scarlino, Populonia, Suvereto, Buriano, Abbadia al Fango, Vignale i de les illes d'Elba, Montecristo, Pianosa, Cerboli i Palmaiola del 22 de març de 1474 fins al 1501, i després des del 1503. El 1501 el territori fou ocupat per Cèsar Borja que el va abandonar el 1503, a la mort del Papa Alexandre IV. El 1502 fou visitat per Leonardo da Vinci que hi va tornar el 1504 per estudiar les fortificacions i reforçar-les. Va emetre moneda d'or fabricada a la seca de Marciano a Elba. Fou príncep del sacre imperi per diploma del 8 de novembre de 1509 en el qual el títol era "príncep al Piombino" superposant el nom del territori al del cognom (abans foren comtes Appiani, senyors de Piombino). Va morir a Piombino el 10 d'abril de 1510. Estava casat amb Vittoria Todeschini Piccolomini d'Aragona, filla d'Antonio, primer duc d'Amalfi, que va morir el 1518. Va deixar cinc fills: Jaume V Appiani d'Aragona, Batistona (dona d'Ottaviano Pallavicino, marquès de Tabiano i Bargone i comte de Borgo San Donnino), Isabel o Beatriu (casada amb Vespasià Colonna segon duc de Traetto i comte de Fondi, morta el 1525), Gerolamo d'Elba i Fiammetta(casada amb el comte Francesco Rangoni).
# Santa Engràcia de Tremp

Santa Engràcia de Tremp és una església de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Església d'una sola nau, de notable amplada, coberta a doble vessant i amb un campanar quadrangular annex a l'angle nord-oriental. Els murs són de pedra del país i d'escassa qualitat; probablement han perdut l'arrebossat que els cobria. La façana principal s'orienta en sentit nord-oest i consta d'una porta conformada per un arc de mig punt adovellat, molt tosc, que descansa sobre brancals d'obra; just a sobre s'identifica un òcul igualment tosc. Pel que fa al campanar, disposa d'una obertura en cadascuna de les seves cares, conformada per un arc de mig punt de pedra tosca i amb la línia d'imposta sobresortint; corona amb una cornisa motllurada, també de pedra tosca i amb coberta a quatre aigües.

## Referències

* ↑ «Santa Engràcia de Tremp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Seutes

Seutes és el nom dels següents personatges: