OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Herzogiella

Herzogiella és un gènere de plantes de la família de les Hipnàcies, tot i que alguns autors l'engloben dins la família de les Plagiotheciaceae. El seu nom fa honor al briòleg alemany Theodor Herzog.

## Descripció

Conté 9 espècies acceptades, la majoria de les quals habiten a l'hemisferi nord. Són plantes brillants, delicades, prostrades, ramificades irregularment i complanades. Els fil·lidis són lanceolats o ovatolanceolats. Els marges dels fil·lidis són serrats a la part superior i serrulats a la part inferior, amb nervi curt i doble. No presenten pseudoparafil·le (petits apèndixs laminars situats a les bases de les branques). La càpsula de l'espermatòfit és corbada i erecta amb opercle cònic.

## Taxonomia

Llistat d'espèces segons the Plant List, dos de les quals són autòctones de Catalunya:
* Herzogiella adscendens
* Herzogiella boliviana
* Herzogiella cylindricarpa
* Herzogiella latestui
* Herzogiella perrobusta
* Herzogiella renites
* Herzogiella seligeri autòctona de Catalunya
* Herzogiella striatella autòctona de Catalunya
* Herzogiella turfacea

## Referències

* 1 2 «Herzogiella». The Plant List. [Consulta: 28 setembre 2019].
* 1 2 «Herzogiella Broth.». GBIF. [Consulta: 28 setembre 2019].
* 1 2 3 «Herzogiella Broth.». Tropicos. [Consulta: 28 setembre 2019].
* 1 2 3 Casas, Creu. Flora dels briòfits dels Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2001. ISBN 84-7283-583-9.
# Cheilodipterus intermedius

Cheilodipterus intermedius és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 20 cm de llargària màxima.
* 6-7 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 8 radis tous a l'anal.
* Es distingeix de Cheilodipterus macrodon per tindre ratlles fosques més estretes.
* És similar a Cheilodipterus heptazona però sense el color groc al musell i a Cheilodipterus octolineatus sense la punta de color negre a l'aleta dorsal.
* Els exemplars joves presenten una gran àrea groga al peduncle caudal amb un petit punt negre al seu centre.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu entre 1 i 20 m de fondària sobre fons de sorra o fang.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: el Vietnam, les illes Ryukyu, Palau, Papua Nova Guinea, Salomó i la Gran Barrera de Corall.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* 1 2 3 4 «Cheilodipterus intermedius» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Nguyen, N.T. i V.Q. Nguyen, 2006. Biodiversity and living resources of the coral reef fishes in Vietnam marine waters. Science and Technology Publishing House, Hanoi.
* ↑ Allen, G.R., 1998. Reef fishes of Milne Bay Province, Papua New Guinea. A: T. Werner i G. Allen (eds). A rapid biodiversity assessment of the coral reefs of Milne Bay Province, Papua New Guinea. RAP Working Papers 11, Conservation International, Washington DC.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Ł

Ł o ł, L amb barra, és una lletra dels alfabets polonès, caixubi, sòrab, łacinka (belarús) i navaho. Excepte en navaho, representa la continuació legítica/eslava oriental de la no-palatal l protoeslava.

## Usos lingüístics

Ł va aparèixer per primer cop el Segle XVI a textos en polonès.
En polonès modern, ł es pronuncia normalment /w/ com en u en avui o qualsevol diftong creixent. A l'anglès trobem aquest so a la w, com a were, will però no a new o straw. Per l'altra banda, l'antiga pronunciació encara es fa servir a la part més oriental de Polònia i entre la minoria polonesa a Lituània, Belarús i Ucraïna.
En łacinka belarús, ł correspon a la л de l'alfabet ciríl·lic, pronunciada normalment /l/, de forma quasi idèntica a la l catalana.
En vènet la ł es fa servir per unificar les varietats d'aquest idioma i es pot pronunciar com l, com ë, o no pronunciar. Per exemple: la paraula góndola, en vènet s'escriu góndoła i es pot pronunciar góndola, góndoea o góndoa.
En navaho, ł es fa servir per a l'alveolar lateral fricativa sorda (ɬ), com Ll en gal·lès.

## Altres usos

* Ł es fa servir com a símbol pel Litecoin.
# Francesc Malgosa Riera

Francesc Malgosa Riera (Terrassa, 16 d'agost de 1926 - Barcelona, 10 de juliol de 2018) va ser un teòleg, periodista, escriptor, poeta i sacerdot català, cofundador de "Catalunya Cristiana".

## Biografia

Format al Seminari Conciliar de Barcelona, es va ordenar sacerdot el 4 de març de 1951 a la parròquia barcelonina de Sant Josep Oriol. El seu primer destí pastoral el va portar a Sant Joan d'Horta, on va ser coadjutor. El 1952 va treballar, també com a coadjutor, a Santa Maria d'Olesa de Montserrat i a Sant Joan i Sant Josep de Mataró, i tres anys després a la parròquia barcelonina de Sant Miquel del Port. Rector de la parròquia de Sant Martí de Montnegre (1956-2010), va ocupar la rectoria de Sant Martí de Mosqueroles (1987) i va treballar a la parròquia de Sant Martí de Sant Celoni. Posteriorment, va ser administrador apostòlic de Sant Joan de Campins (1994), Sant Julià del Montseny (1995) i novament a Sant Joan de Campins (1999).
El 15 de juny de 2004, es va incardinar en la recentment creada diòcesi de Terrassa. Destinat a la parròquia de Sant Martí de Montnegre, el seu últim encàrrec pastoral es va desenvolupar en diverses parròquies de Montseny, fins a la seva jubilació el 2010. Es va traslladar a Barcelona, on va viure fins que va morir a la residència sacerdotal de Sant Josep Oriol. Ha donat el seu cos a la ciència.

## Catalunya Cristiana

El 1979, Joan Evangelista Jarque i Jutglar li va comentar la idea d'editar un seminari cristià que reflectís la vida de l'Església a Catalunya. Malgosa va trigar "trenta segons a donar-li un si, que va brollar ferma i a el mateix temps tímid i tremolós del més profund del meu jo", segons va afirmar al comentar l'origen de la revista, de la qual va ser cofundador i sotsdirector des dels començaments de la revista el 1979 fins a 1993, en què tant Jarque com ell van ser substituïts per Manuel Valls i Jaume Planas.

## Referències

* 1 2 3 «Fallece a los 91 años Francesc Malgosa, cofundador de "Catalunya Cristiana"». La Vanguardia, 11-07-2018 [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ Polo, Ferran «Mor Francesc Malgosa, rector durant més de 50 anys de Sant Martí de Montnegre». El 9 Nou, 15-07-2018 [Consulta: 7 novembre 2019].
* 1 2 «Fallece a los 91 años Francesc Malgosa, cofundador de "Catalunya Cristiana"». Diari de Terrassa, 11-07-2018 [Consulta: 7 novembre 2019].
* 1 2 Munté Margalef, Carme «Mor Francesc Malgosa, cofundador de 'Catalunya Cristiana'». Catalunya Religió, 11-07-2018 [Consulta: 7 novembre 2019].
# Manuel Morales i Pareja

Manuel Morales Pareja (Granada, Andalusia, 1864 — Barcelona, 24 d'octubre de 1932) fou un artista i polític d'origen andalús, nebot d'Hermenegildo Giner de los Ríos. Va debutar com a tenor al Teatre Novedades de Barcelona el 1895 amb la Cavalleria rusticana de Pietro Mascagni. Aleshores s'establí a Catalunya, on col·laborà amb la Societat Coral Catalunya Nova i el 1897 estrenà a Sitges l'òpera en català La fada, d'Enric Morera i Viura i Jaume Massó i Torrents. En morir el seu pare, però, es retirà per a dedicar-se al negoci familiar de comerç de vins, viatjant per Itàlia i Amèrica. El 1905 es va establir definitivament a Barcelona i a les eleccions municipals de 1908 formà part de la candidatura del Partit Republicà Radical, amb el que fou regidor de l'ajuntament de Barcelona el 1909-1911 i 1915, i fins i tot alcalde de Barcelona de gener de 1918 a juny de 1919. Durant la Segona República Espanyola fou nomenat delegat especial del govern republicà en el Consorci del Port Franc.
Mor a Barcelona a l'edat de 68 anys al carrer Rambla de Catalunya, 76-4.

## Enllaços externs

* «Manuel Morales i Pareja». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Referències

* 1 2 «Defuncions. Any 1932. Registre núm.1874. Jutjat 6. (pdf pàg.86)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 24-10-1932.
* ↑ «Manuel Morales Pareja». Enciclopèdia Catalana.
# Mont Halcon

El Mont Halcon (en tagal: Bundok Halcon) és una muntanya situada a l'illa de Mindoro, a les Filipines. La seva alçada és de 2.586 metres (8.482 peus) cosa que el converteix en el divuitè pic més alt de les Filipines. Els vessants li han guanyat el títol de ser la muntanya més difícil d'escalar del país.
El Mont Halcon és la llar dels indígenes Mangyans Alangan. Posseeix una espessa vegetació i és també la llar d'una flora i fauna exòtica, amb algunes espècies que són endèmiques de la zona.

## Referències

* ↑ http://www.metropolitanms.org/IT/Mount%20Halcon.pdf Arxivat 2011-07-09 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.birdlife.org/datazone/sitefactsheet.php?id=9739

## Vegeu també

* Geografia de les Filipines
* Geografia d'Àsia
# Heràclides (metge)

Heràclides (metge) és el nom dels següents personatges:
* Heraclides de Tarent, deixeble de Mànties (segle iii aC)
* Heraclides d'Èritres, deixeble de Criserm (segle i aC)
* Heraclides, deixeble d'Hicesi (segle i aC)
* Heraclides de Kos o Heraclides Esculapi, fill d'Hipòcrates I (segle v aC)
# Tadeo Jones y el sótano maldito

Tadeo Jones y el sótano maldito és un curtmetratge d'animació espanyol dirigit per Enrique Gato. La pel·lícula conté majoritàriament elements de la pel·lícula Indiana Jones i el temple maleït. És una seqüela del curtmetratge del propi Gato Tadeo Jones

## Argument

Són les 9 de la nit i Tadeo es troba a la seva casa arreglant una guardiola i menjant una hamburguesa. De sobte, sent al carrer bordar a un gos al qual un home agarra i tira després d'una persiana, Tadeo en veure'l es prepara i es dirigeix allí. Intenta usar un filferro com a espanyaportes per a obrir-la i tira d'ella, però, al no es capaç decideix usar una perforadora. Una vegada dins travessa un túnel i al fons observa que es tracta d'una secta on sacrifiquen animals com a ofrena a la seva deessa. Tadeo observa que tots els aparells que utilitzen per a sacrificar-los van connectats a un xarxa elèctrica, que apaga; això provoca que descobreixin que hi ha un intrús. En la seva fugida Tadeo troba a la majoria dels animals i els ajuda a escapar, però el summe sacerdot el descobreix i l'informa que serà sacrificat per a la seva deessa. Tadeo descobreix que no adoren a cap deessa sinó que els cuina i ven la carn per a les hamburgueses. Tadeo aconsegueix escapar i provoca que es vagi esfondrant l'edifici. Una de les mascotes, un gos, l'ha ajudat i decideix quedar-se a viure amb ell.

## Producció

Malgrat tenir el doble de durada que l'anterior curtmetratge, els avanços tecnològics van provocar que es realitzés en tot just dos mesos més, trigant un total de dotze mesos més altres dos en concepte de redacció del guió. El director volia mostrar alguna cosa sobre la vida personal del personatge, alguna cosa que no apareixia en l'anterior curt, encara que certes coses no es mostren i les va reservar el llargmetratge. En paraules de Gato l'escena més complexa és en la qual Tadeo és capturat per l'estructura de grillons.
Zacarías Martínez de la Riva va compondre la banda sonora i l'enregistrament la va realitzar l'Orquestra Simfònica Ciutat de Praga que va ser dirigida per Mario Klemens. En aquesta pel·lícula Jordi Brau dona veu a Tadeo i Miguel Ángel Jenner al summe sacerdot.

## Premis

* Goya al millor curtmetratge d'animació (2007)
* Festival de Cinema d'Alcalá de Henares: Premi al millor curtmetratge
* Setmana del Cinema Espanyol de Múrcia: Premi al millor curtmetratge d'animació

## Referències

* ↑ «Loquillo llega a Almería y para los pequeños proyección de 'cortitos'». Diario Ideal, 08-12-2009. [Consulta: 7 gener 2011].
* ↑ Enrique Gato. «Making of». 3dinfografica.com. Arxivat de l'original el 27 d'agost de 2009. [Consulta: 16 abril 2011].
* ↑ Abel Grau. «El corto bulle en Madrid». El País. [Consulta: 16 abril 2011].
* ↑ Dossier complet del festival

## Enllaços externs

* Tadeo Jones y el sótano maldito a YouTube
# Barquets (Rajadell)

Barquets, Cal Braquets o Cal Braquests és una masia situada a l'oest del municipi de Rajadell, a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ «Cal Braquets o Braquests | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 25 gener 2022].
# Francesc Manuel de los Herreros Schwager

Francesc Manuel de los Herreros Schwager (El Pedernoso, 1817 - Valldemossa, 1903) va ser un científic, periodista i escriptor, que fou l'administrador de l'Arxiduc Lluís Salvador.

## Biografia

Era cosí de l'escriptor Manuel Bretón de los Herreros. El 1836, un cop obtingut el títol de batxiller en filosofia a Barcelona, s'instal·là a Menorca, on va ensenyar aritmètica i geometria aplicades a les arts en una càtedra gratuïta finançada per l'ajuntament de Maó. Parlava anglès, francès i alemany com el seu avi matern Antonio Schwager i el seu rebesavi matern Pere Ramis. Un any més tard es va traslladar a Mallorca, on va ser secretari de la Junta Provincial del Cens, oficial primer de la Diputació Provincial de les Balears i oficial del Govern Polític. El 1842 participà en la fundació de l'Escola Normal de Palma. Va ser catedràtic de psicologia de l'Institut Balear des de 1847, en fou director des de 1848 fins a 1900. Va ser catedràtic de matemàtiques i de cosmografia de l'Escola de Nàutica. Les seves observacions sobre l'eclipsi de sol de 1860 es publicaren al Boletín del Observatorio Astronómico de 1861. Membre de la Reial Societat Econòmica Mallorquina d'Amics del País a partir de 1847, en va ser el president fins a la seva mort.
El 1867 entrà en contacte amb l'arxiduc Lluís Salvador d'Àustria. Aviat en va ser l'administrador i un dels seus més directes col·laboradors. Va ser un dels principals compiladors de materials per a la redacció de Die Balearen i en corregí i n'amplià la primera traducció parcial al castellà (1886-1890). Entre 1873 i 1874 va ser administrador del ferrocarril de Mallorca, quan es preparava la línia Palma-Inca. Va ser president de la Caixa d'Estalvis i Mont de Pietat de les Balears des de 1994 fins a la seva mort. És autor de diverses obres teatrals i de memòries matemàtiques i científiques. Col·laborà en publicacions com El Balear i el Diario de Palma, i l'Ajuntament de Palma li dedicà un carrer.

## Referències

* ↑ «Francesc Manuel de los Herreros i Schwager». A: Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bibiloni, Gabriel. «Francesc Manuel de los Herreros, carrer de». A: Els carrers de Palma. Palma: Gabriel Bibiloni, 2012, p. 336. ISBN 978-84-616-2222-1.
* ↑ «Herreros Schwager, Francisco Manuel de los». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 7. Palma: Promomallorca, p. 12. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Herreros Schwager, Francesc Manuel de los». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. [Consulta: juny 2020].
# Lístvenne

Lístvenne (en (ucraïnès): Лиственне, en rus: Лиственное, Lístvennoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 549 habitants. Pertany al districte de Nijnegorski.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Moscow (Kansas)

Moscow és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 247 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Moscow tenia 247 habitants, 96 habitatges, i 67 famílies. La densitat de població era de 561 habitants/km².
Dels 96 habitatges en un 39,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,3% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
Entorn del 7,9% de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Moscow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Moscow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Heràgores

Heràgores (grec antic: , Ἡραγόρας, llatí: Heragoras) fou un historiador grec de data incerta que va escriure una obra anomenada Μεγαρικά sobre la Megàrida que és esmentada per Eudòxia i en uns escolis d'Apol·loni de Rodes, on és anomenat Hesàgores.

## Referències

* ↑ Heragoras a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 405
# Arroyo Cerezo

Arroyo Cerezo (en castellà), també conegut popularment com El Royo, és un llogaret del municipi de Castellfabib, a la comarca del Racó d'Ademús (País Valencià).

## Geografia

Està situat a la part més occidental de la comarca, al límit entre els territoris d'Aragó i Castella - la Manxa. El nucli d'Arroyo Cerezo s'assenta a la part més elevada del Racó d'Ademús, a un 1.340 msnm a l'altiplà situat als peus de la Muela del Royo i a la vora dreta del rierol del Regajo. Esdevé doncs el nucli de població més elevat del País Valencià. Tot i l'elevació, el terreny és pla i la disponibilitat hídrica permet el conreu de les terres d'Arroyo Cerezo.
Prop del llogaret està el pic de la Creu dels Tres Regnes (1.555 msnm), on confluïxen els antics regnes d'Aragó, Castella i València. Aquesta muntanya s'emmarca en els darrers contraforts dels Monts Universals.
El clima és fred i propi de les terres elevades, amb llargs i rigorosos hiverns, així com curts i frescs estius. Les plutges són escasses i les gelades freqüents.

## Demografia

A mitjan segle xix tenia uns 200 habitants, 51 cases en 1860, volum que va mantenir estancat per sobre dels 200 residents fins a 1950, amb un màxim censal de 265 l'any 1900. Posteriorment es va iniciar un ràpid descens de població i com a conseqüència aquesta s'ha vist reduïda a 33 habitants en 1991 i 39 1996, xifres que almenys dupliquen els efectivament residents. A 2011 hi viuen 15 habitants.

## Patrimoni

El llogaret d'Arroyo Cerezo es disposa en tres nuclis o barris diferenciats: el Barrio de Arriba, Barrio del Medio i el Barrio de Abajo. Al Barrio del Medio està situada la modesta Església parroquial de Sant Joaquim i Santa Bàrbara del segle xvii i d'estil neoclàssic mesclada amb la típica de la comarca. L'antiga escola, actualment consultori mèdic, es troba al Barrio de Abajo, i a meitat camí entre els barris de Abajo i del Medio es troba el cementeri.

## Festes

Les Festes Majors del llogaret se celebren a l'agost, els dies 18, 19 i 20 d'agost en els quals es treuen els sants patrons en processó i s'organitzen actes populars i religiosos. Al mes de maig se celebren els tradicionals Mayos.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor 2011». Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 11 abril 2012].

## Enllaços externs

* Blog sobre Arroyo Cerezo Arxivat 2011-08-30 a Wayback Machine.
* Web de l'Ajuntament de Castellfabib
# Barquets (Castellfollit)

Barquets és una masia del municipi de Castellfollit de Riubregós (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un casal de planta rectangular i de coberta de dos aiguavessos, construït tot ell en pedra de bon carreu. Té alguna edificació annexa del mateix estil que la casa i d'altres més modernes.

## Referències

* ↑ «Barquets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Marc Van de Mieroop

Marc Van de Mieroop (Bèlgica, 22 d'octubre de 1956) (Ph.D. Universitat Yale 1983) és un professor belga (professor titular 1996) d'història de l'Antic Orient Proper a la Universitat de Colúmbia.
A més dels seus articles i traduccions, entre els seus llibres publicats s'inclouen:
* Crafts in the Early Isin Period (1987)
* Sumerian Administrative Documents from the Reigns of Ishbi-Erra and Shu-Ilishu (1987)
* Society and Enterprise in Old Babylonian Ur (1992)
* The Ancient Mesopotamian City (1997 i 1999) Oxford University Press, Oxford. ISBN 978-0-19-815286-6
* Cuneiform Texts and the Writing of History (1999)
* King Hammurabi of Babylon (2005) Blackwell, Oxford. ISBN 978-1-4051-2660-1
* The Eastern Mediterranean in the Age of Ramesses II (2007) Wiley-Blackwell, Oxford. ISBN 978-1-4051-6069-8
* A History of Ancient Egypt (2011) Wiley-Blackwell, Oxford. ISBN 978-1-4051-6071-1
* Crossroads and Cultures. A History of the World's Peoples (2012), Bedford-St. Martin, ISBN 0-312-57317-0; amb Bonnie Smith, Richard von Glahn, i Kris Lane
* A History of the Ancient Near East, ca. 3000-323 BC (2015) Wiley-Blackwell, Oxford. ISBN 978-1118718162
* Philosophy before the Greeks. The Pursuit of Truth in Ancient Babylonia (2015), Princeton University Press. ISBN 978-0691157184

## Referències

* Columbia University: Marc Van de Mieroop Arxivat 2020-02-03 a Wayback Machine.
* Magazine Interview