OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Junyent (Castellàs)

Junyent és un poble del terme municipal de les Valls d'Aguilar, a la comarca de l'Alt Urgell. Pertanyia, però, al municipi de Castellàs, de la comarca del Pallars Sobirà. Va ser un municipi fins que el 1847 es va incorporar al municipi de Castellàs en no assolir el mínim de trenta veïns caps de casa, llindar establert per la llei municipal del 1845. És aigües amunt del riu de Castellàs, a la seva vora
L'origen del mot comú «junyent», en el sentit de lloc on s'uneixen dos rius, dos torrents, etcètera. És, doncs, un topònim romànic de caràcter descriptiu. Junyent té l'església parroquial de Sant Esteve, de la qual depenia l'església de la Torre. També hi ha la capella de Sant Antoni Abat.

## Geografia

S'hi accedeix per un camí rural des de la N-260 (Eix pirinenc), a l'altura del Port del Cantó.
En el fogatge del 1553, Junyent, declara 3 focs laics i 1 d'eclesiàstic. Pascual Madoz dedica un breu article del seu Diccionario geográfico... a Junyent (Biscarbo). S'hi pot llegir que el poble està situat a la dreta del Segre, en terreny muntanyós i poblat d'arbres. Tenia en aquell moment 13 cases i l'església, sufragània de la de Castellàs. La població era de 13 veïns (caps de casa) i 55 ànimes (habitants).
Evolució demogràfica :
| 1970 | 1981 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2011 |
| 25 | 2 | 10 | 9 | 14 | 13 | 10 | 12 | 12 |
Les dades del 1553 són 4 focs, és a dir, llars. Cal comptar a l'entorn de 5 persones per foc.

## Referències

* ↑ GGCC, Valls d'Aguilar: Junyent, Biscarbó i la Torre.
* ↑ Mossèn Pere Tartera, rector; Salvador Vigatà, Marc Joangó, i Joan Ponç Arnau. Iglésies, Josep. El Fogatge de 1553. Estudi i transcripció. II. Barcelona: Fundació Salvador Vives Casajoana, 1981, p. 90. ISBN 84-232-0189-9.
* ↑ Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario Topográfico, 1845. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz, V. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Castellàs». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Pujol en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dendropsophus acreanus

Dendropsophus acreanus és una espècie de granota que viu a Bolívia, el Brasil i el Perú.

## Bibliografia

* Azevedo-Ramos, C., Angulo, A., Jungfer, K.-H., Reichle, S., De la Riva, I. & Monteza, J.I. 2004. Dendropsophus acreanus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Diósgyőri Vasgyárak Testgyakorló Köre

El Diósgyőri Vasgyárak Testgyakorló Köre és un club de futbol hongarès de la ciutat de Miskolc, al districte de Diósgyőr. El club destaca per tenir una de les aficions més fidels del país.

## Història

El 6 de febrer de 1910, el Diósgyőr-Vasgyári Testgyakorlók Köre fou fundat. Els colors adoptats foren el vermell i el blanc. La seva millor etapa fou a les dècades de 1970 i 1980, en les que fou tercer a la lliga la temporada 1978-79, i guanyà dos cops la copa hongaresa els anys 1977 i 1980.
Evolució del nom:
* 1910-38: Diósgyőri VTK
* 1938-45: Diósgyőri MÁVAG SC
* 1945-51: Diósgyőri VTK
* 1951-56: Diósgyőri Vasas
* 1956-92: Diósgyőri VTK Miskolc
* 1992-00: Diósgyőr FC
* 2000-03: Diósgyőri VTK
* 2003-04: DVTK 1910
* 2004-05: Diósgyőri Balaton FC (més tard Diósgyőri VTK-BFC)
* 2005-07: Diósgyőri VTK
* 2007-08: Diósgyőri VTK-BORSODI
* 2008-: Diósgyőri VTK

## Palmarès

* Copa d'Hongria:
** 1976-77, 1979-80
* Copa de la Lliga hongaresa:
** 2013-14

## Referències

* ↑ «Diósgyőr». FootballSquads.co.uk.
* ↑ «Stagnál a nézőszám az NB I-ben». rangado.hu, 17-04-2014. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 31 d’agost 2017].
* ↑ «History of Diósgyőr». www.dvtk.eu, 23-09-2013.
* ↑ «Hungary - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Hungary - List of League Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Amics de Diósgyőr Football (hongarès)
* Un partit internacional el 1979
* József Verebes "el mag" entrenador el 1996
* Zoltán Varga entrenador el 1999-2000
* Diósgyőri Stadion a Diósgyőr, Miskolc
# Judicael de Nantes

Judicael de Nantes (vers 979-1004) fou bisbe de Nantes el 988-990 i després comte de Nantes de 992 a 1004.
Era fill il·legítim d'Hoel I de Bretanya i fou criat per la seva àvia Judit i per Haimon (anomenat "el vescomte", senyor de Dinan i fill bastard d'Aimeri III de Thouars), germà uterí del seu pare. El 988 a la mort de Guerech, comte i bisbe de Nantes, fou declarat bisbe al seu lloc, tot i ser menor d'edat, mentre el seu germà Alan era proclamat comte, però a la mort d'aquest darrer el 990, Conan I de Rennes o de Bretanya es va apoderar de Nantes i es va nomenar bisbe a un tal Hug. Amb el suport de Folc III d'Anjou va poder recuperar el comtat de Nantes després de la derrota i mort de Conan I de Bretanya a la segona batalla de Conquereuil el 27 de juny de 992. Degut a la seva joventut, Folc III el va posar sota tutela del seu vassall Aimeri III de Thouars que portarà el títol de comte de Nantes de 992 a 994. En aquest darrer any Judicael fou derrotat pel nou comte de Rennes Jofré o Geoffroi I Berenguer (després Geoffroi I de Bretanya) i li va haver de fer homenatge
Va morir prematurament el 1004 assassinat a traïció quan anava de Nantes a la cort del seu sobirà a Rennes. De la seva esposa Melisenda va deixar dos fills:
* Budic de Nantes que el va succeir com a comte de Nantes
* Judit de Nantes que es va casar vers 1026 amb Alan Canhiart comte de Cornualla

## Referències

* ↑ Gallica Crònica de Nantes Presentada i anotada per René Merlet

## Bibliografia

* Chédeville, André; Tonnerre, Noël-Yves. Ouest-France Université Rennes. La Bretagne féodale XIe-XIIIe siècle, 1987. ISBN 2737300142.
# Deportivo Anzoátegui Sport Club

El Deportivo Anzoátegui Sport Club és un club de futbol veneçolà de la ciutat de Puerto La Cruz.

## Palmarès

* Copa veneçolana de futbol:
** 2008, 2012

## Referències

* ↑ Official Site (castellà)
* ↑ «Venezuela - List of Cup Winners and Runners Up». rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Document Borromeo

Document Borromeo o Borromei és un text trobat sota la coberta d'un llibre de 1558 a la biblioteca de la família Borromeo de Milà, publicat al diari ABC del 21 i 22 d'agost de 1931, amb traducció de l'historiador Manuel Rubio i Borràs. És un document amb data de 1494, signat a Bergamo, on Giovanni de Borromei manifesta que en Pedro Màrtir d'Anghiera li confessà que en Colom era català de Mallorca i no pas genovès, cosa que s'ocultà per raons religioses i polítiques, i que en cap cas es tracta de la mateixa persona que el tal Cristoforo Colombo fill de Domenico Colombo, del mateix nom.
| « | Jo, Giován de Borromei,, havent tret (prohibit) manifestar la veritat secretament coneguda per mitjà del senyor Pere de Angliera, tresorer dels Reis Catòlics d'Espanya, i com he així mateix igualment, vull tenir perpètua memòria confiant a la Història ser Colonus Cristophores de Mallorca i no de la Ligúria. La dita Pedro de Angliera va estimar que fos oculta l'astúcia utilitzada de Joan Colom, perquè, en ocasió de política i religió, l'havien aconsellat fingir Cristophorens Colom per demanar l'ajuda de les naus del Rei d'Espanya. I diré també ser Colom equivalent a Colombo, perquè havent descobert que viu a Gènova un cert Cristophore Colombo Canajosa, fill de Domenico i Susana Fontanarrosa, no s'havia de confondre amb el navegant de les Índies occidentals. En Bergamo, al desembre de 1494. | » |
L'original d'aquest document no ha aparegut mai més.

## Vegeu també

* Joan Colom Bertran

## Referències

* ↑ Manuel Rubio Borrás, Director de la Biblioteca Universitària de Barcelona.ABC 21 y 22 de agosto de 1931 http://www.yoescribo.com/documents/verdad/boletin23.pdf, pag 4-8
# Katsukawa Shunkō I

    En aquest nom japonès, el cognom és Katsukawa.
Katsukawa Shunkō I (1743–1812) (japonès: 勝川 春好) va ser un dissenyador de xilografies de l'estil ukiyo-e d'Edo (Tòquio). Va ser alumne de Katsukawa Shunshō, i normalment se'l reconeix com el primer dissenyador de grans retrats (okubi-e) d'actors. Igual que el seu mestre, Shunkō feia servir un segell amb forma de gerra i era conegut com a Kotsubo (Gerreta). A l'edat de 45 anys, el dretà Shunkō va patir una paràlisi parcial i va deixar de dissenyar xilografies, tot i que va seguir pintant amb la mà esquerra.

## Altres artistes d'ukiyo-e anomenats Shunkō

Hi ha altres artistes que se'ls anomena Shunkō, tot i que no tots els seus noms s'escriuen amb el mateix kanji. Aquests altres Shunkō són:
* Katsukawa Shunkō II (春好, en actiu 1805–1821), més conegut com a Katsukawa Shunsen,
* Shunkō III (春江, en actiu 1824–37), més conegut com a Shunbaisai Hokuei,
* Shunkō IV (春好, en actiu 1802–32), més conegut com a Shunkōsai Hokushū.

## Vegeu també

* La impressió xilogràfica al Japó.

## Bibliografia

* Keyes, Roger S. & Keiko Mizushima, The Theatrical World of Osaka Prints, Philadelphia, Philadelphia Museum of Art, 1973, 275.
* Lane, Richard, Images from the Floating World, The Japanese Print, New York, Putnam, 1978, 328-9.
* Newland, Amy Reigle, The Hotei Encyclopedia of Japanese Woodblock Prints, Amsterdam, Hotei Publishing, 2005, Vol. 2, 455.
* Roberts, Laurance P., A Dictionary of Japanese Artists, Tokyo, Weatherhill, 1976, 156.
# Dolné Zelenice

Dolné Zelenice és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1244.
# EconomyBookings.com

EconomyBookings.com és un intermediari de lloguer de cotxes en línia propietat de Booking Group i amb seu a Riga, Letònia.
Visió general EconomyBookings va ser fundada el 2008 a Riga, Letònia, per dos antics atletes de rem, Alen Baibekov i Igor Demtxakov, que prèviament van treballar a la indústria del lloguer de cotxes.
EconomyBookings, com a lloc web, funciona com un agregador per a diverses companyies de lloguer de cotxes globals i local propietat de Booking Group. Booking Group es dedica a oferir serveis d'intermediació de lloguer de cotxes a l'entorn d'Internet utilitzant la plataforma en línia "Economybooking.com". La companyia ocupa un nombre relativament petit de persones, amb tan sols 65 empleats, segons es va esmentar el 2018.

## Referències

* 1 2 3 «Latvijas kompānija "Booking Group" desmit gadu laikā kļuvusi par vienu no vadošajām auto nomas rezervēšanas platformām pasaulē» (en letó). iauto.lv. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Booking Group Corporation, SIA, 40103394295 - company data» (en anglès). Lursoft, 23-05-2023. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Vai ceļojumu tehnoloģiju uzņēmumi ir globālā mēroga iekarotāji?» (en letó). travelnews.lv, May 15, 2023. [Consulta: 23 maig 2023].
* 1 2 «Vai starptautiskajā automašīnu nomas tirgū viss jau sen ir sadalīts? Latvijas uzņēmēju stāsts» (en letó). LA.LV. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ Dodan, Miruna. «All you need to know about the Economybookings Affiliate Program» (en anglès americà). 2Performant Blog, 11-02-2022. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Booking Group Celebrates 10th Anniversary». www.autorentalnews.com, May 8, 2018. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Xiom Corp announces new initiative: affiliate company to franchise contractors». Focus on Powder Coatings, vol. 2008, 7, 01-07-2008, pàg. 6. DOI: 10.1016/s1364-5439(08)70141-2. ISSN: 1364-5439.
* ↑ «Online car rental provider Booking Group chooses IBM Cloud to meet customer demand» (en anglès americà). IBM Newsroom. [Consulta: 23 maig 2023].
# Keigo Shimizu

Keigo Shimizu (japonès: 清水啓吾) (Nagasaki, 2 de juliol de 1939) és un nedador japonès, ja retirat, especialista en estil lliure, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on disputà dues proves del programa de natació. Guanyà la medalla de plata de bronze en els 4x100 metres estils, tot formant equip amb Kazuo Tomita, Koichi Hirakida i Yoshihiko Osaki, mentre en els 100 metres lliures quedà eliminat en semifinals.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or a les Universíades de 1961 i tres més, també d'or, als Jocs Asiàtics de 1962.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Keigo Shimizu». [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ «World Student Games (Universiade) - Swimming and Diving (Men)». [Consulta: 12 juliol 2021].
# Ekitis

Els ekitis són un poble de Nigèria, un subgrup dels iorubes. Es dediquen a l'agricultura i solen ser més intel·ligents que els seus veïns. Els ekitis són ben coneguts per la seva qualitat i diversitat de les arts tradicionals, la música, la poesia i refranys enginyosos. Viuen predominantment a l'estat d'Ekiti a Nigèria occidental. La població ekiti es calcula en dos milions i mig de persones (al cens del 2006 apareixen com ekitis 2.384.212 persones)

## Referències

* Poble ekiti
# Joseph Marx

Joseph Marx (Graz, 11 de maig de 1882 - Graz, 3 de setembre de 1964) fou un compositor, pedagog i crític musical austríac. Va compondre sobretot cançons, obres simfòniques i música de cambra.
Professor a l'Acadèmia Musical de Viena l'any 1914; ensenyà composició fins al 1952. Va tenir entre altres alumnes molts alumnes a Fritz Spielmann, Joseph Beer, Ernst Ludwig Uray, Franz Mixa, Luigi Toffolo, Armin Kauffman, Alfred Uhl, Jovan Bandur i l turc Hasan Ferit Alnar, i després va ser nomenat director de la mateixa Acadèmia. Segurament per la coneixença amb Alnar el Govern turc va nomenar-lo superintendent musical a Ankara durant dos anys (1932-1933). Va escriure crítiques als diaris Neues Wiener Journal i Wiener Zeitung, amb un esperit més aviat conservador.

## Obres destacades
### Composicions

* Simfonia de tardor (1920)
* Concert per a piano romàntic (1919-1920)

### Escrits

* Betrachtungen eines romantischen Realisten (1947, Consideracions d'un realista romàntic), florilegi de crítiques
* Weltsprache Musik (1964, La música, llenguatge universal),

## Bibliografia

* «Joseph Marx». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Costarelli, G. (red.). Gran Enciclopedia Sarpe de la Música Clásica (en castellà). vol. II. Madrit: Grupo Axel Springer, 1980, p. 797. ISBN 9788472912274.
* Lederer, Josef-Horst. «Marx, Joseph». A: Neue Deutsche Biographie (NDB) (en alemany). tom 16. Berlín: Duncker & Humblot, 1990, p. 326 ss.. ISBN 3-428-00197-4.

## Referències

* ↑ Wood, John. «Joseph Marx, Eine Herbstsymphonie (Autumn Symphony)». ASO. American Symphony Orchestra, 2008. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2015. [Consulta: 21 gener 2017].
* ↑ Haydin, Berkant. «Biography Joseph Marx (1882–1964)» (en anglès, alemany). [Consulta: 21 gener 2017].
* 1 2 Gran enciclopèdia de la música.
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1491
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. IV, pàg. 1462. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 659. (ISBN 84-7291-255-8)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 104. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Sarpe, 1980, p. IV, 1489.
# Kavarskas

Kavarskas ( escoltar (?·pàg.)) és una ciutat del districte municipal d'Anykščiai al Comtat d'Utena amb 700 habitants és la quarta ciutat més petita de Lituània. El riu Šventoji travessa la ciutat. El 1956 Kavarskas va construir una estació de bombament d'aigua i part del riu Šventoji es va canalitzar al riu Nevėžis.

## Història

En lloc de la ciutat moderna, al segle xv hi havia una finca anomenada «Pienionys Mažieji». Al final d'aquest mateix segle el Gran Duc de Lituània Alexandre Jagelló va transferir la propietat al seu tresorer Stanislovas Kovarskis, com no tenia hereus, la finca va ser heretada pel seu germà, Andrius Kovarskis, canonge de la Catedral de Vílnius. Així, el nom de la petita finca Pienionys va ser canviat per Kavarskas.
A les fonts escrites Kavarskas està esmentada per primera vegada el 1538, any en què es va construir una església. Al segle xvi, Kavarskas i els seus voltants van pertànyer a diverses famílies de la noblesa. El 1956 se li va concedir a Kavarskas el dret de ciutat.

## Referències

* ↑ «Kavarskas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vaquer petit

El vaquer petit (Molothrus armenti) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls, terres de conreu i boscos de ribera de les terres baixes de la zona central de la costa de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Vaquer petit». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Txorierri

Txorierri (en castellà, valle de Asúa) és una vall, que dona nom a la subcomarca del mateix nom, situada a Biscaia. Es troba a la comarca del Gran Bilbao, separada de la ciutat per les muntanyes Artxanda i Abril. La mancomunitat del Txorierri inclou els municipis de Loiu, Sondika, Derio, Zamudio, Lezama i Larrabetzu. Geogràficament, el Txorierri abasta també una part d'Erandio, municipi en el que el riu Asua desemboca a la Ria de Bilbao. A la vall es troben l'aeroport i el Parc Tecnològic de Zamudio i està comunicat amb Bilbao a través dels túnels d'Artxanda. És una àrea residencial i industrial.

## Municipis

Dades demogràfiques de 2006.
* Derio: 5.107 habitants
* Sondika: 4.389 habitants
* Zamudio: 3.192 habitants
* Lezama: 2.352 habitants
* Loiu: 2.200 habitants
* Larrabetzu: 1.663 habitants

## Enllaços externs

* (basc) Mancomunitat del Txorierri Arxivat 2019-07-13 a Wayback Machine.
# Superpoder

Superpoder és una habilitat sobrehumana especial o extraordinària que és més gran del que es considera normal. Els superpoders solen mostrar-se en còmics de ciència-ficció i fantasia, programes de televisió, videojocs i pel·lícules com l'atribut clau d'un superheroi. El concepte es va originar en els còmics i les revistes pulp nord-americanes dels anys 30 i 40, i gradualment s'ha anat introduint en altres gèneres i mitjans.
Els superpoders poden tenir orígens variats: un accident, un experiment deliberat, herència genètica, orígens no humans (extraterrestres, races fictícies, deïtats, etc.) i altres.

## Tipus de superpoders

* De desplaçament: afecten la forma en què el posseïdor es desplaça. La supervelocitat, el vol i el teletransport entrarien en aquest tipus.
* Habilitats físiques: són aquells que afecten les habilitats físiques de la persona, com la superforça, la invulnerabilitat, la supervelocitat, la superagilitat o la superelasticitat.
* Poders de manipulació física: són els que permeten un control sobre molècules, àtoms, elements, i forces físiques. En són exemple la invisibilitat, la intangibilitat (travessar objectes sòlids en un estat fantasmal), control de l'energia interna dels cossos i els sistemes per a controlar la seua temperatura, control de forces com la gravitatòria o magnètica (o fins i tot forces físiques fictícies), desintegració i fins i tot la reconstrucció atòmica (que permet crear elements i composts).
* Biopoders: que afecten la naturalesa biològica del posseïdor. El crit superagut, camuflatge camaleònic, regeneració de teixits, sentits augmentats, transformacions del cos en qualsevol material, energia o substància, entesa animal. Poders que controlen la grandària corporal, o poders que afecten la morfologia del posseïdor, que el dota per a respirar sota l'aigua, per a agafar-se a superfícies, etcètera.
* Poders mentals: poders pertanyents a la ment i a l'esperit. Telepatia, projecció astral, vidències, psicometria, en són exemples.
* Poders defensius: que doten el posseïdor d'una defensa extra. Generació de diferents tipus d'escuts són el més usual.
* Poders obtinguts a partir d'artefactes de poder.
* Màgia i encantaments.

## Referències

* ↑ 1001 Curiosidades de Los Superheroes (2015).
* 1 2 «The Golden Age Of Comics». www.pbs.org. [Consulta: January 11, 2018].
* ↑ Lovece, Frank «The Dark Knight». (movie review) Film Journal International, July 16, 2008. «Batman himself is an anomaly as one of the few superheroes without superpowers…»

## Bibliografia

* Pardo, Tomas; Monje, Pedro. 1001 Curiosidades de Los Superheroes (en castellà). Robinbook, 2015. ISBN 978-8415256724.
# Churrascaria

Una churrascaria (en portuguès brasiler, xurrascaria) és un restaurant tradicional de la gastronomia del Brasil (Rio Grande do Sul, Brasil), on se solen servir plats de carn rostida o a la graella (xurrasco).
Té una forta influència del menjar dels gautxos de l'Uruguai i l'Argentina pel fa al consum i preparació de les carns. La influència es va veure afavorida per l'activitat pecuària a la regió de la pampa (la plana gautxa: regió meridional de Rio Grande do Sul, Uruguai i la part de l'Argentina).
És molt típic servir el churrasco, però a més s'hi sol trobar pollastre rostit (frango assado o galeto), xoriço (lingüiça) o salsitxes (salsichão), llom de porc rostit, etc. Tot això acompanyat amb arròs, maionesa de batata, mandioca fregida o cuita (influència d'indígenes), polenta fregida (influència de la immigració italiana), tot això acompanyat de cervesa o vi negre.

## Vegeu també

* Rodizio (restaurant)
# Font de la Roca (Granera)

La Font de la Roca és una font del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situada a 560 metres d'altitud, a la Baga de la Roca, a l'esquerra del torrent de la Roca, a prop, a sota i al nord de la masia de la Roca.

## Enllaços externs

* La Font de la Roca en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font de la Pólvora

La Font de la Pólvora és una entitat de població i sector de la ciutat de Girona. Se situa en una carena sobre el riu Onyar, dins la part gironina de les Gavarres, a l'est de la ciutat i al costat de l'àrea de Mas Ramada. És una de les zones més deprimides i marginals de la ciutat. S'edificà a la dècada del 1960 per allotjar les onades migratòries de la resta d'Espanya que arribaven a Girona i que no disposaven d'habitatge. En un primer moment, es creà un centre d'acollida a l'actual sector de Fontajau, que ben aviat es veié desbordat i els immigrants ocuparen amb barraques la muntanya de Montjuïc. A la fi, les autoritats projectaren un nou assentament a la font de la Pólvora per allotjar ràpidament en blocs d'apartaments de mala qualitat els nous nouvinguts. Al març de 2013 tenia 1.979 habitants.

## Referències

* ↑ «Indicadors mensuals: Població per sectors». Girona.cat. [Consulta: 19 juny 2013].
# Fortalesa de Puig Sec

La Fortalesa de Puig Sec era una construcció potser medieval, tal vegada una torre de guaita, possiblement contemporània de les altres torres i castells de guaita de la zona, al terme comunal de Banyuls de la Marenda, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Les seves restes són dalt del Puig Sec, un turó de 378,3 m alt al nord de les Abelles, a la zona occidental de la comuna de Banyuls de la Marenda.
Al cim del turó, entre la vegetació, molt espessa en aquest lloc, i els murs enderrocats es veuen els fonaments d'una construcció de parets molt gruixudes, sobretot de pedra seca, amb algun fragment afermat amb una mica de morter. Es tracta, possiblement, d'una fortalesa medieval damunt de la qual es bastí una segona fortalesa, aquesta del segle xviii, a l'estil de les fortaleses militars d'època moderna bastides als entorns de Cotlliure i Banyuls de la Marenda.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan; et alia. «Castells i edificacions militars del Rosselló anteriors al 1300: Banyuls de la Marenda. Fortalesa de Puig Sec». A: El Rosselló. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Argelers i Banyuls de la Marenda». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ El lloc on era la Fortificació de Puig Sec en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Badia i Homs, 1993.