OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eryngium tricuspidatum

Eryngium tricuspidatum és una espècie de planta fanerògama de la família de les Apiàcies que es distribueix per l'oest de la regió mediterrània.

## Descripció

És una herbàcia perennifòlia, que arriba a mesura de 7 a 90 cm d'alçada, erecta, espinosa a les inflorescències. Arrel llenyosa, indivisa, que s'eixampla subterràniament en un òrgan napiforme, sense restes fibroses. Tiges de 0,15 a 0,7 cm de diàmetre a la base, simples (dividides només a la part superior), de color verdós o palla. Fulles més o menys tendres, marcadament dimorfes, verdes, poc persistents; les basals 3-12 × 1-6 cm, de suborbiculars a obovat-rectangulars, cordiformes a la base, crenat-dentades, amb nerviació palmati-reticulada, amb pecíol llarg (de c. 3/5 del total de la longitud de la fulla) i inerme; de 5 a 15 fulles caulinars d'1,5-6 cm, palmatisectes (les inferiors des de trilobades), amb 6-7 segments linears de marge espinulós i a vegades també lobulat-espinós, sèssils, subamplexicaules, escampades gairebé totes elles. De 2 a 15(20) capítols de 6-10 mm, subesfèrics o globosos, clarament destacats de l'involucre, el central amb peduncle de 10-60 mm, multiflors, agrupats en dicasis. De 5 a 6 bràctees, de 15-50 × c. 1,5 mm, de (2)4-6 vegades la longitud del capítol, linears, més o menys rígides, amb nervi mitjà molt marcat i 3-5 espínules a cada costat, sovint amb un parell d'espines cap a la base, verdes, amb espines, o sense, que alternen amb elles a la base del capítol. Bractèoles de 4-6,5 mm, tantes com flors, rígides, triquetres, 3-cuspidades. Sèpals c. 2 mm, estretament ovats, mucronats, glaucescents i amb marge membranaci molt estret. Mericarps de 2 × 2 mm, amb escates lanceolades (fins a 0,8 mm), disposades sobretot cap a l'àpex i en les costelles comissurals. Té un nombre de cromosomes de 2n = 16.

## Distribució i hàbitat

Es troba a les clarianes de matollars i pastures degradades, a substrats molt secs; a una altitud d'entre 200-900 msnm al Nord d'Àfrica, Sardenya, Sicília i sud de la península Ibèrica.

## Taxonomia

Eryngium tricuspidatum va ser descrita per Linné i publicada a Demonstrationes Plantarum 8. 1753.

### Etimologia

* Eryngium: nom genèric que probablement fa referència a la paraula que recorda l'eriçó: "Erinaceus" (especialment des del grec "erungion" = "ción"), tot i que també podria derivar d'"eruma" (= protecció), en referència a les espinoses fulles de les plantes d'aquest tipus.
* tricuspidatum: epítet llatí que significa "tripunta, tres punxes".

### Sinonímia

* Eryngium zanonii Lam.

## Referències

* ↑ Eryngium tricuspidatum a Flora Vascular.
* ↑ «Eryngium tricuspidatum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 30 setembre 2012].
* ↑ «tricuspidatum» a Epítetos Botánicos.
* ↑ «Eryngium tricuspidatum» a The Plant List. Data consulta: 20 de juny de 2014.
# Canal de Banka

El canal de Banka és el nom donat al primer tram del canal Rupnarayan i Rasulpur al districte de Midnapur o Midnapore a Bengala Occidental, Índia. S'estén des de la boca del Rupnarayan a Goonkhali, fins al riu Haldi, a una distància de prop de 20 km, l'amplada màxima és de 25 metres en superfície i la meitat al fons, i la profunditat de 3 metres.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Hazleton (Iowa)

Hazleton és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 950 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hazleton tenia 950 habitants, 381 habitatges, i 252 famílies. La densitat de població era de 495,7 habitants/km².
Dels 381 habitatges en un 36,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,5% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.625 $ i la renda mediana per família de 36.023 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.460 $ mentre que les dones 21.625 $. La renda per capita de la població era de 14.955 $. Entorn de l'11,4% de les famílies i l'11,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hazleton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hazleton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Zunbil

Zunbil fou el títol atribuït pels erudits musulmans al sobirà preislàmic del Zamindàwar, a l'Afganistan oriental. El seu nom derivaria segurament del déu Zun, divinitat pròpia del Zamindàwar. Els zunbils van resistir els musulmans entre 654 i 871. El títol del sobirà, zunbil, en la seva forma més antiga, Zun datbar hauria donat nom al país, Zamindàwar.
El zunbil era considerat diví i era dut per 12 homes sobre un tron d'or. El santuari del déu sembla que podria haver estat al nord-oest de Helmand, prop de Bishlang. La línia successòria dels zunbils es remunta als heftalites meridionals que van emigrar a la zona vers el segle v.
Van resistir els musulmans a partir de la primera invasió del país el 654 per part del governador de Sistan Abd-ar-Rahman ibn Samura. Les operacions safàrides, a partir del 867, que van arribar fins a Kabul i més enllà, i l'execució del zunbil el 871 van posar fi al culte de Zun i al poder dels zunbils. A partir d'aleshores deixen de ser esmentats i al segle x el país ja estava islamitzat.
El culte a Zun no estava vinculat ni al zoroastrisme ni al budisme i podria haver estat relacionat amb la divinitat solar Adiya, de Multan.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Zunbīl".
# Noranta-set

El noranta-set és un nombre natural que segueix el noranta-sis i precedeix el noranta-vuit. S'escriu 97 o XCVII segons el sistema de numeració emprat.

## En altres dominis

* És el nombre atòmic del berkeli.
* Designa l'any 97 i el 97 aC.
* És el sisè nombre primer de Proth.

## Referències

* ↑ «Berkeli». GEC. [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ Weisstein, Eric W. «Proth Number» (en anglès). [Consulta: 16 abril 2022].
# Llista de l'Assemblea Nacional Assíria

Llista de l'Assemblea Nacional Assíria fou una coalició electoral assíria que es va presentar a les eleccions constituents de l'Iraq el gener del 2005. La formaven el Congrés Nacional Assiri (una organització americana amb poca presència a l'Iraq) i una part del Partit Democràtic de Bet Nahrain dirigida per Sargon Dadesho, mentre una altra part dirigida per Romeo Hakkari va donar suport a l'Aliança Democràtica Patriòtica del Kurdistan. No va obtenir cap representació i de fet va desaparèixer de la política quedant només el sector de Romeo Hakkari.
# Lo Forat dels Botets

Lo Forat dels Botets és un barranc de l'antic terme de Sapeira, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma a la mateixa carena de la Serra de Gurp, entre el Pico-xic (al sud) i la Serra de Turmeda (al nord). Davalla cap a ponent per sota dels Cingles dels Arrevangilis, de la Serra del Codó, i va a abocar-se en la Llau Fonda.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lo Forn de les Olles

Lo Forn de les Olles és un paratge del terme municipal d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà.
Està situat al costat mateix de la vila d'Abella de la Conca, al seu nord-oest. Forma una raconada de la qual arrenquen les impressionats parets de roca que fan de redòs de la vila pel costat nord-oest. És al sud-oest i als peus de la Roca dels Arços, i dessota del Pas dels Lladres, a l'extrem sud-oriental de la partida d'Ordins.
L'antic forn de ceràmica (olles) està desaparegut, i en el seu lloc s'ha obert l'espai que serveix d'aparcament per tal d'evitar que els cotxes pugin a l'interior de la població.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern de caràcter descriptiu: en aquest indret hi degué haver el forn del terrissaire del poble, on coïa les peces de ceràmica, olles com a genèric, que anava elaborant.

## Enllaços externs

* Lo Forn de les Olles en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llista d'espècies de tomísids

Llista d'espècies de tomísids, una extensa família d'aranyes araneomorfes que es troben sovint en les flors. És una família amb una àmplia distribució per tot el món i una important presència en el Mediterrani oriental. En aquest llistat hi ha la informació recollida fins al 28 de novembre de 2006, amb 170 gèneres i 2.026 espècies citades.
Degut a l'extensió del llistat aquest s'ha dividit en 4 articles d'una mida més assequible, seguint l'ordre alfabètic:
* Llista d'espècies de tomísids (A-H)
* Llista d'espècies de tomísids (I-O)
* Llista d'espècies de tomísids (P-S)
* Llista d'espècies de tomísids (T-Z)

## Referències

* The World Spider Catalog, V7.5

## Vegeu també

* Llista de gèneres de tomísids
* Tomisoïdeu
* Classificació de les aranyes
# Luci Minuci Terme

Luci Minuci Terme (en llatí: Lucius Minucius Thermus) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Era germà de Quint Minuci Terme, cònsol l'any 193 aC. Formava part de la branca plebea de la gens Minúcia.
Va servir a l'Àsia juntament amb el seu germà a les ordes de Luci Corneli Escipió Asiàtic el Vell l'any 189 aC. El 178 aC va servir com a legat del cònsol Aulus Manli Vulsó a Ístria.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1097.
# Lloro menut de Geelvink

El lloro menut de Geelvink (Micropsitta geelvinkiana) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos de Numfor i Biak, a l'oest de Nova Guinea.
# Lloro menut pit-roig

El lloro menut pit-roig (Micropsitta bruijnii) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos de les muntanyes de les illes Buru i Seram (a les Moluques), Nova Guinea, illes Bismarck i Salomó.
# Lorenzo Bandini

Lorenzo Bandini va ser un pilot de Fórmula 1 nascut el 21 de desembre del 1935 a Cyrenaica, Líbia. Va morir el 10 de maig del 1967. Va córrer per Ferrari i per Scuderia Centro Sud participant en un total de 42 grans premis, debutant el 18 de juny del 1961 al Gran Premi de Bèlgica corregut a Spa Francorchamps.
Va començar la seva carrera com a pilot el 1957 amb un Fiat 1100 deixat i va aconseguir la seva primera victòria destacada a la Mille Miglia italiana, en guanyar la seva categoria amb un Lancia Appia Zagato. A partir de llavors va competir a la Fórmula Junior fins que el 1961 va ser convidat per Scuderia Centro Sud a participar en una carrera no puntuable pel campionat, a la que va acabar tercer. Va ser contractat per Ferrari per les següents temporades aconseguint resultats bastant bons.
Entre 1964 i 1966 va guanyar les 24 hores de Le Mans junt amb Ludovico Scarfiotti. Va tornar a la Scuderia Centro Sud però Ferrari el va tornar a cridar per ser el pilot número 1 de l'escuderia, substituint a John Surtees a mitjans de la temporada de 1966.
El 1964 Bandini va guanyar la seva primera i única carrera al Austria al circuit de Zeltweg. Va participar també a altres proves d'automobilisme amb Ferrari, destacant la Targa Florio el 1965 i les 24 hores de Daytona el 1967.
Al maig d'aquest any, a la disputa del GP de Mònaco, quan anava segon darrere de Denny Hulme, va perdre el control del cotxe a la corba del port i es va estavellar. El monoplaça es va bolcar i es va incendiar amb ell atrapat a l'interior. Va patir greus cremades i, tres dies després, va morir per culpa de les lesions.

## Palmarès

* Millor classificació al campionat del món : 4t el 1964
* Punts aconseguits al campionat del món : 58
* Curses : 42
* Victòries : 1
* Podis : 8 (1 primer, 2 segons i 5 tercers)
* Poles : 1
* Voltes ràpides : 2

## Referències

* 1 2 F1, STATS. «Lorenzo BANDINI • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
# Luis Figuera Silvela

Luis Figuera Silvela (mort el 1892) fou un enginyer i polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Treballà com a enginyer de mines a la zona de Castuera, on hi fou director de la Societat Lafitte i Cia de París. Alhora, participà en política i fou elegit diputat per Castuera a les eleccions generals espanyoles de 1873. Un cop es produí la restauració borbònica milità al Partit Conservador, amb el que fou elegit diputat pel districte de Navalmoral de la Mata a les eleccions generals espanyoles de 1876, pel d'Alcoi a les eleccions generals espanyoles de 1879 i pel de Cartagena a les eleccions generals espanyoles de 1884 i 1891. També fou senador per la província de Múrcia el 1887.

## Referències

* El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923) per José Varela Ortega, Carlos Dardé, Josep Armengol i Segú. (p. 1344)
* Fitxa del Congrés de Diputats
* Fitxa del Senat
# Luis Fonsi

Luis Alfonso Rodríguez López-Cepero (San Juan, Puerto Rico, 15 d'abril de 1978), més conegut com a Luis Fonsi, és un cantant i compositor porto-riqueny. Va ser el guanyador dels Premis Grammy Llatins l'any 2009. El 2017 va estrenar Despacito cançó dedicada a Puerto Rico amb la participació del cantant Daddy Yankee i de la col·laboració de l'actriu Zuleyka Rivera en el vídeo. El novembre de 2017 va guanyar quatre premis Grammy Latino.

## Referències

* ↑ «Luis Fonsi regresa a la música con nuevo vídeo en que participa Daddy Yankee». La Vanguardia, 13-01-2017.
* ↑ Caramanica, Jon «Voices Amplified by Grammy Nominations». The New York Times, 04-02-2009. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Luis Fonsi se siente incrédulo y agradecido por éxito de "Despacito"» (en castellà). El Nuevo Dia, 18-01-2017. [Consulta: 27 gener 2017].
* ↑ «'Despacito' máxima ganadora en los Grammy Latino 2017». La Vanguardia.
# Maatarka

Maatarka (en àrab معتركة, Mʿtarka; en amazic ⵎⵄⵜⴰⵕⴽⴰ) és una comuna rural de la província de Figuig, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 7.986 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Mab (satèl·lit)

Mab, també conegut com a Urà XXVI (designació provisional S/2003 U 1), és un satèl·lit natural interior d'Urà. Va ser descobert per Mark R. Showalter i Jack J. Lissauer el 2003 mitjançant el Telescopi Espacial Hubble. Va ser anomenat en honor de la Reina Mab, una reina del folklore anglès que surt a l'obra de teatre de William Shakespeare Romeu i Julieta.
Com que la lluna és petita i fosca no va ser vista en les imatges preses per la Voyager 2 durant el seu vol prop d'Urà del 1986. De totes maneres, és més brillant que una altra lluna, Perdita, que va ser descoberta en fotos de la Voyager el 1997. Això va dur als científics a revisar les fotos antigues i Mab va ser finalment retrobat.
No es coneix exactament la mida de Mab. Si fos tan fosc com Puck tindria uns 24 km de diàmetre; per altra banda, si fos tan brillant com la seva veïna Miranda, seria més petit que Cupido i comparable amb els petits satèl·lits exteriors.
Mab està extremament pertorbat, tot i que l'origen de la pertorbació no és clar.
Mab orbita a la mateixa distància d'Urà que l'Anell μ, i està prop de tenir la mida òptima per ser un productor de pols.

## Referències

* 1 2 3 4 «NASA FACTS» (en anglès). NASA.
* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ Showalter, M. R.; Lissauer, J. J. «IAU Circular No. 8209», 25-09-2003. [Consulta: 5 agost 2006].
* ↑ «Planet and Satellite Names and Discoverers». Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology, 21-07-2006. [Consulta: 5 agost 2006].
* 1 2 3 Showalter, Mark R.; Lissauer, Jack J. «The Second Ring-Moon System of Uranus: Discovery and Dynamics». Science Express, 311, 5763, 22-12-2005, pàg. 973. DOI: 10.1126/science.1122882. PMID: 16373533.
* ↑ Laura Layton. «Uranus' second ring-moon system». Astronomy Magazine, 28-12-2005. [Consulta: 10 maig 2008].

## Enllaços externs

* Hubble Uncovers Smallest Moons Yet Seen Around Uranus (anglès)
* Hubble Discovers Giant Rings and New Moons Encircling Uranus (anglès)
* Mab + Ring diagram (anglès)
* Uranus' Known Satellites (anglès)
# Maatkare Mutemhat

Maatkare (Mutemhat) va ser una princesa i sacerdotessa egípcia (Esposa del Déu Amon) durant la dinastia XXI.

## Biografia

Maatkare en jeroglífic :
Era filla del Summe Sacerdot d'Amon Pinedjem I, que va ser governant de facto del sud d'Egipte des de l'any 1070 aC, per després proclamar-se faraó l'any 1054 aC. La seva mare era Duathathor-Henuttaui, filla de Ramsès XI, darrer governant de la dinastia XX, o d'Esmendes I, el primer de la dinastia XXI. Maatkare va rebre el títol de Divina Adoratriu - Esposa de Déu d'Amon durant el regnat del seu pare; va ser la primera Esposa de Déu que va adoptar un praenomen que solia ser prerrogativa dels faraons.
Els seus germans també van ocupar càrrecs importants: un germà d'ella es va convertir en faraó (Psusennes I), una germana es va convertir en reina i dos o tres dels seus germans van tenir el títol de Summe Sacerdot d'Amon de manera successiva (Masaharta, potser Djedkhonsuefankh i Menkheperre). La va seguir com a Esposa de Déu la seva neboda Henuttaui D, filla del seu germà, el Summe sacerdot Menkheperre.
Ens han arribat diverses representacions seves:
* Al temple de Luxor, representada com a una noia juntament amb les seves germanes Henuttaui B i Mutnedjmet
* A la façana del temple de Khonsu a Karnak hi apareix com a Gran Sacerdotessa
* En una estàtua que es troba avui en dia a Marsella.

## Enterrament

Es desconeix el lloc d'enterrament original de Maatkare. La seva mòmia es va trobar l'any 1881 a l'amagatall de Deir el-Bahari,a la tomba DB320, juntament amb els seus sarcòfags, uixebtis i altres 13 mòmies més de la seva família immediata. El seu sarcòfag antropomorf en fusta de cedre i acàcia, i està pintat i cobert amb pa d'or; la difunta hi és representada amb el rostre ample i serè, ulls ametllats i perruca blava.
Més tard es va revelar que una petita mòmia, que originalment es pensava que era un fill seu, era la d'un mico que hauria servit en vida com a mascota (se suposa que les dones de Déu feien vot de castedat).

## Referències

* 1 2 3 4 Dodson i Hilton, 2004, p. 206.
* ↑ Clayton, 1994.
* ↑ «The Mystery of Maatkare» (en anglès). geocities. Arxivat de l'original el 2002-02-15. [Consulta: 22 gener 2022].

## Vegeu també

* Dona a l'antic Egipte.
* Llista de mòmies reials egípcies.

## Bibliografia

* Clayton, Peter. Chronicle Of The Pharaohs By Samy Salah (en anglès). Thames & Hudson Ltd, 1994.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Loweina terminata

Loweina terminata és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima subtropical que viu entre 0-825 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord.

## Referències

* ↑ Fowler H. W., 1925. New taxonomic names of West African marine fishes. Am. Mus. Novit. Núm. 162. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Becker, V. E., 1964: Slendertailed myctophids (genera Loweina, Tarletonbeania, Gonichthys and Centrobranchus) of the Pacific and Indian oceans. Systematics and distribution. A: Fishes of the Pacific and Indian oceans. Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 73: 10-75 (en rus, amb resum en anglès).
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB