OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Confraria dels Germans Sabaters de Sant Crispí

La Confraria dels Germans Sabaters de Sant Crispí va ésser una confraria de laics que agrupava sabaters i sastres que volien viure cristianament el seu ofici. Va ésser fundada a París en 1645 i subsistí fins a la Revolució francesa.

## Història

Va ésser fundada pel sabater Heinrich Michael Buch, persona molt pietosa que residia a París, i el baró Gaston Jean-Baptiste de Renty, noble famós per la seva pietat i que feia catequesi i apostolat a París. Els dos, per tal de fer viure l'esperit evangèlic a altres persones, van decidir de fundar una congregació laica per a sabaters, de manera que aquests poguessin viure el cristianisme en el seu treball.
El 2 de febrer de 1645 començà l'activitat de la Confrérie des Frères Cordonniers de Saint-Crépin, amb l'objectiu que els seus membres treballessin honradament i dividissin els seus guanys amb els necessitats, a més de donar-se ajut mutu quan ho necessitaven. Vivien i treballaven en comunitat, sense fer vots; es llevaven a les cinc del matí i feien pregària comunitària. Al llarg del dia, feien altres pregàries particulars i anaven a missa diàriament. En treballar, mantenien el silenci si no era per cantar himnes i càntics religiosos. Abans de dinar, també en comunitat, es feia una meditació; anaven al llit entre les nou i les deu del vespre. Els dies de festa anaven als oficis i feien reunions en la parròquia de Saint-Paul on pregaven o s'instruïen, i visitaven hospitals i presons o feien altres obres de caritat. Anualment, feien alguns dies de retir espiritual.
Els estatuts de la confraria, redactats per Coqueret, doctor de la Sorbona, van ser aprovats per l'arquebisbe de París Jean-Françaois de Gondi i Heinrich Buch en va ésser el primer superior. Tenia la seva seu a la casa del mestre sabater Jobard, al carrer de Séguier. Vestien de negre, amb alçacoll i barret caigut. Els patrons de la confraria eren els sants Crispí i Crispinià, patrons dels sabaters.
L'any 1647, un grup de sastres demanà a Heinrich de crear una confraria similar per als del seu ofici, adoptant les mateixes regles i costums. Aquestes confraries es van estendre per altres llocs de França (Soissons, Lió, Tolosa, etc.) i Itàlia (Roma) i subsistiren fins a la Revolució francesa, quan desaparegueren totes les confraries religioses.

## Bibliografia

* Alban Butler, Godescard. Vies des pères des martyrs et des autres principaux saints: tirées des actes originaux et des monuments les plus authentiques. Paris: Vanlinthout et Vandenzande, 1832. Vol. 16, p. 226, nota 1.
* L'ami de la religion et du roi. Paris: Le Clere, 1823. Vol. 35, p. 134-135.
* Jacques-Benjamin Saint-Victor. Tableau historique et pittoresque de Paris: depuis les Gaulois jusqu'à nos jours. Paris: J. Casterman, 1830, vol. 5, p. 63.
# Copa Coca Cola zambiana de futbol

La Copa Coca Cola zambiana de futbol (oficialment Zambian Coca Cola Cup) és una competició futbolística de Zàmbia patrocinada per l'empresa Coca Cola.

## Historial

Font:
* 2001 Zanaco FC 1-0 Mufulira Wanderers (pròrroga)
* 2002 Chambishi Blackburn 2-1 ZESCO United
* 2003 Power Dynamos 1-0 Red Arrows
* 2004 Zanaco FC 2-0 Red Arrows
* 2005 Forest Rangers 1-0 Red Arrows
* 2006 Kabwe Warriors 2-0 Forest Rangers
* 2007 ZESCO United 5-0 Nkana FC

## Referències

* ↑ «Zambia – List of Cup Winners». RSSSF.

## Enllaços externs

* RSSSF
# Rafael Palmero Ramos

Rafael Palmero Ramos (Morales de Rey, 27 de juliol de 1936 - Alacant, 8 de març de 2021) fou un sacerdot catòlic espanyol que va ser bisbe auxiliar de Toledo (1987-1996), bisbe de Palència (1996-2006) i bisbe d'Oriola-Alacant (2006-2012).

## Vida religiosa

Ordenat sacerdot el 13 de setembre de 1959 a Astorga, cursa estudis d'humanitats i filosòfics i els dos primers anys de teologia al seminari conciliar d'Astorga. De 1961 a 1965 fou Secretari d'Estudis i Professor d'Eclesiologia i de Doctrina Social de l'Església al Seminari Major Diocesà d'Astorga; de 1963 a 1968 fou delegat episcopal de Càritas diocesana d'Astorga. De 1968 a 1972 fou secretari particular de l'arquebisbe de Barcelona Marcelo González Martín. Després, a Roma, va ampliar la seva formació teològica. Allí va obtenir la llicenciatura i el doctorat en Teologia per la Pontifícia Universitat Gregoriana i la llicenciatura en Ciències Socials per la Pontifícia Universitat de Sant Tomàs d'Aquino “Angelicum”. De 1972 a 1987 fou vicari general i professor del Seminari Major de Toledo i ardiaca de la seva catedral.
El 24 de novembre de 1987 va ser nomenat bisbe auxiliar de Toledo i bisbe titular de Pedena. Va rebre l'ordenació episcopal el 24 de gener de 1988. El 9 de gener de 1996 va ser traslladat a la seu episcopal de Palència. El 21 de gener de 2006, va prendre possessió del seu càrrec com a bisbe d'Oriola-Alacant a la Catedral d'Oriola. Fins al 24 de desembre de 2005 va ser president del patronat Las Edades del Hombre.
El 5 de gener de 2011 va ser nomenat per Benet XVI membre del Pontifici Consell per a la Pastoral de la Salut. En la Conferència Episcopal Espanyola fou membre de la Comissió Episcopal de Pastoral i del Consell d'Economia de 1999 a 2012. El juliol de 2012 es va jubilar.

## Obres

* 1990: Santidad es alegría, Editorial Monte Carmelo (Burgos).
* 1992: El hombre más feliz de la tierra (2ª edición de Santidad es alegría), Editorial Monte Carmelo (Burgos).
* 1994: Beato Hermano Rafael. ¡Sólo Dios! (Cartas a sus tíos), Editorial Monte Carmelo (Burgos).
* 1998: Una diócesis con suerte: ¡Palencia tiene Trapa!, Editorial Monte Carmelo (Burgos).
* 2000: Teología del dolor y de la enfermedad, Editorial Monte Carmelo (Burgos).
* 2000: Una serena alegría, Editorial Monte Carmelo (Burgos).

## Referències

* ↑ Diocesis Alicante-Orihuela: biografía Rafael Palmero Ramos
* ↑ Rafael Palmero tomará posesión el 21 de enero como obispo de Orihuela, ABC, 8 de desembre de 2005
* ↑ [https://www.conferenciaepiscopal.nom.es/baseobispos/Fichaobispo.asp?IdObispo=100 Excmo. y Rvdmo. Sr. D. Rafael Palmero Ramos], al web de la conferència episcopal
* ↑ El Papa Benedicto XVI acepta la jubilación de Rafael Palmero, Las Provincias, 17 de juliol de 2012

## Enllaços externs

* «Obra de Rafael Palmero Ramos» a Dialnet.
* Notícies sobre Rafael Palmero Ramos a El País
# Ángel Lanchas Rico

Ángel Lanchas Rico (Méntrida, 11 de novembre de 1950) fou un futbolista castellanomanxec de la dècada de 1970.

## Trajectòria

Jugava a la posició de lateral esquerre, malgrat també podia jugar al costat dret. Es formà al futbol base del Reial Madrid, jugant més tard als filials Plus Ultra i Castella CF. Destacà al Gimnàstic de Tarragona la temporada 1973-1974, i a continuació a la UD Salamanca, club amb el qual jugà tres temporades a primera divisió.
Arribà al RCD Espanyol la temporada 1977-78, en una etapa de transició per al club coincidint amb la marxa de l'entrenador José Emilio Santamaría. En total defensà durant cinc temporades els colors blanc-i-blaus. Les tres primeres temporades fou titular indiscutible, però les dues següent jugà pocs partits, principalment a causa de les lesions. Essent jugador de l'Espanyol disputà un partit amb la selecció espanyola el 1978 a El Molinón davant Noruega.

## Referències

* ↑ «LANCHAS». leyendablanca.galeon.com. Arxivat de l'original el 2019-10-18. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Jugadores convocados por la selección de aficionados». La Vanguardia, 07-10-1969. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Lanchas». Mundo Deportivo, 12-01-1978. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «El defensa Lancha será probado por el Nastic en Tortosa». Mundo Deportivo, 11-08-1973. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Ángel LANCHAS». hallofameperico. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Ángel Lanchas». siguealaroja.es. Arxivat de l'original el 2013-10-21. [Consulta: 20 abril 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# HSS

HSS té els següents significats:
* Partit Camperol Croat (del seu nom en croat Hrvatska Seljačka Stranka), partit polític de Croàcia
* Societat d'Història de la Ciència (del seu nom en anglès History of Science Society), associació nord-americana de professionals de la història de la ciència
* Acer ràpid (del seu nom en anglès High Speed Steel), varietat d'acer per a eines
* Homo sapiens sapiens, nom trinomial de la subespècie actual del gènere humà
# Copa de Lesotho de futbol

La copa de Lesotho de futbol (oficialment Independence Cup (Top 4)) és la principal competició futbolística per eliminatòries de Lesotho.

## Historial

Font:

### Copa Sturrock

* 1963: Bantu FC (Matefeng)
* 1976: Matlama FC (Maseru)
* 1978: Maseru United
* 1979: Matlama FC (Maseru)
* 1980: Matlama FC (Maseru)
* 1981: Maseru Rovers
* 1982: Maseru Rovers
* 1983: Linare FC (Leribe)
* 1984: Lioli FC (Teyateyaneng)

### Copa Independència

* 1985: Lesotho Paramilitary Forces (Maseru)
* 1986: Royal Lesotho Defence Force (Maseru)
* 1987: Matlama FC (Maseru)
* 1988: Royal Lesotho Defence Force (Maseru)
* 1989: Arsenal (Maseru)
* 1990: Royal Lesotho Defence Force (Maseru)
* 1991: Arsenal (Maseru)
* 1992: Matlama FC (Maseru)
* 1993: Bantu FC (Mafeteng)
* 1994: Matlama FC (Maseru)
* 1995: Maseru Rovers
* 1996: Lerotholi Polytechnic
* 1997: Bantu FC (Mafeteng)
* 1998: Arsenal (Maseru)
* 1999: Linare FC (Leribe)
* 2000: Royal Lesotho Defence Force (Maseru)
* 2001-04: No es disputà
* 2005: Lesotho Correctional Services (Maseru)
* 2006: Likhopo (Maseru) i Lioli FC (Teyateyaneng) [partit abandonat per problemes amb una multitud]
* 2007: Lioli FC (Teyateyaneng) 3-1 Lesotho Defence Force (Maseru)
* 2008: Lesotho Mounted Police Service (Maseru) 0-0 Lioli FC (Teyateyaneng) [3-1 pen]
* 2009: Lesotho Mounted Police Service (Maseru)
* 2010: Lioli FC (Teyateyaneng)
* 2011: Bantu FC (Mafeteng) 3-1 Lesotho Correctional Services (Maseru)
* 2012: Bantu FC (Mafeteng) 2-2 Lesotho Correctional Services (Maseru) [4-3 pen]
* 2013: Bantu FC (Mafeteng) 1-1 Lioli FC (Teyateyaneng) [4-3 pen]
* 2014: Lioli FC (Teyateyaneng) 1-1 Matlama FC (Maseru) [12-11 pen]
* 2015: Bantu FC (Mafeteng) 1-1 Lioli FC (Teyateyaneng) [15-14 pen]
* 2016: Lioli FC (Teyateyaneng) 1-0 Matlama FC (Maseru)
* 2017: Bantu FC (Mafeteng) 1-1 Lesotho Correctional Services (Maseru) [3-1 pen]
* 2018: Lioli FC (Teyateyaneng) 2-1 Bantu FC (Mafeteng)
* 2019: Matlama FC (Maseru) 1-0 Lesotho Correctional Services (Maseru)

## Referències

* ↑ «Lesotho - List of Cup Winners». RSSSF.
# Abu-Bakr ibn Hud

Abu-Bakr ibn Hud fou emir de Múrsiya i alcaid de Xàtiva.
El seu pare Muhàmmad ibn Hud morí el 1239 i ell el va succeir com a alcaid de Xàtiva. El seu govern fou derrocat per Aziz ibn Khattab, un destacat membre de la cort, que va durar un any. Abu-Bakr va donar suport a Zayyan ibn Mardanix, que va fer un breu intent de prendre el control del regne de Múrcia, que, un cop perduda Balànsiya, controlava Alzira i Dàniya amb el suport de Tunis i mantenia treves amb el conqueridor. El seu govern va durar dos mesos, i el va deposar Ibn Hud al-Dawla, que acabaria lliurant el regne a la Corona de Castella.
El maig del 1244, per donar per acabat el Setge de Xàtiva lliurà el Castell Menor a Jaume I el Conqueridor, rebent, a canvi, Vallada i Montesa, però durant la primera revolta mudèjar, encapçalada per al-Azraq, el 1244 els rebels van prendre la ciutat. El 1246, lliurà als cristians el Castell Major, mentre el rei permetia que els habitants islàmics conservaren llurs possessions. El 1248, a conseqüència de la Segona revolta mudèjar, encapçalada novament per al-Azraq a la Vall de Gallinera, Pego i Serra, Jaume I expulsà els musulmans fora de la ciutat, tot i permetre que s'establiren a la moreria de Xàtiva, i Abu-Bakr es va traslladar a Montesa.

## Referències

* ↑ Bonet O'Connor, Isabel. Castells, torres i fortificacions en la Ribera del Xúquer. 1a. Publicacions Universitat de Barcelona, 2003, p.289. ISBN 8447527425.
# Misteriosa obsessió

Misteriosa obsessió (títol original: The Forgotten) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Joseph Ruben i estrenada el 2004. Ha estat doblada al català.

## Argument

Telly Paretta creu tenir un fill, Sam, que és mort en un accident d'avió. Pel que fa all seu espòs Jim diu que no han tingut mai cap fill. Munce, el seu psicòleg, creu que imagina una vida que no ha existit mai i li recomana seguir un tractament en un hospital. Coneix un home (Ash), que és el pare de Lauren, una amiga del seu presumpte fill desaparegut. Refugiada en Ash, Telly troba proves de l'existència de Lauren. Malgrat això, Ash sosté no haver tingut cap fill i crida la policia. Telly és detinguda per dos agents federals. Quan els agents volen endurse-la, Ash recorda haver tingut una filla i permet a Telly d'escapar a la NSA. Més endavant, troba el seu marit Jim, però resulta que ja no la recorda.

## Repartiment

* Julianne Moore: Telly Paretta
* Dominic West: Ashley "Ash" Correll
* Gary Sinise: Dr. Munce
* Alfre Woodard: l'inspector Anne Pope
* Linus Roache: l'extraterrestre
* Anthony Edwards: Jim Paretta
* Christopher Kovaleski: Sam
* Kathryn Faughnan: Lauren Correll
* Ann Dowd: Eileen

## Rebuda

El film ha rebut crítiques negatives a Rotten Tomatoes on només el 30 % de les 166 crítiques recollides era favorables. A Metacritic, obté una nota de 43 sobre 100

### Box-office

El film es va estrenar el 24 de setembre de 2004 a les sales dels Estats Units i Canadà i recull 2,1 milions de dòlars durant el seu primer cap de setmana, classificant-se en el número 1 al box-office. El film recull 117,5 milions de dòlars a tot el món

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Misteriosa obsessió». [Consulta: 12 desembre 2018].
* ↑ Dargis, Manohla «When Motherhood Becomes a Creepy Quest for the Truth» (en anglès). The New York Times, 24-09-2004. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «The Forgotten» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2018].
* ↑ «The Forgotten». [Consulta: 12 desembre 2018].
* ↑ «The Forgotten (2004) - Weekend Box Office» (en anglès). Box Office Mojo.
* ↑ «The Forgotten (2004)» (en anglès). Box Office Mojo.
# Receptors ionòtrops

Un receptor ionòtrop sensible a un lligand és una proteïna de membrana que obre un canal iònic. Generalment són selectius a ions com Na+, K+, Ca2+ o Cl-. Es troben a nivell de les sinapsis, on converteixen ràpidament un missatge presinàptic químic (neurotransmissor) en missatge postsinàptic elèctric. Els receptors ionòtrops s'oposen als receptors metabòtrops, els quals no tenen canals iònics.

## Classificació

* els receptors pentamèrics (o Cys-loop): estan constituïts de 5 subunitats. Es distingeixen els de canals catiònics (receptor nicotínic o nAChR, receptor serotoninèrgic 5HT3) i els canals aniònics (receptor GABAA i GABAC, receptor Glicina).
* els receptors tetramèrics (o receptor glutamat): estan constituïts per 4 subunitats, s'activen pel glutamat i són selectius pels cations.
* els receptors trimèrics (o P2X): constituïts per 3 subunitats, s'activen per l'ATP i són selectius pels cations.

## Referències

* The Cys-loop superfamily of ligand-gated ion channels - the impact of receptor structure on function (1984) Connolly, C. N. & Wafford, K. A., in Biochemical Society Transactions (2004) Vol. 32

## Enllaços externs

* Ligand-Gated Ion Channel database.
# Pedro Arico Suárez

Pedro Arico Suárez (5 de juny de 1908 - 18 d'abril de 1979) fou un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1930.

## Referències

* ↑ Los 100 años de Arico Suárez Arxivat 2011-10-02 a Wayback Machine. at La Provincia (castellà)
* ↑ (castellà) Biography Arxivat 2009-07-15 a Wayback Machine. at Informe Xeneize
# Ángel Lozano Zorita

Ángel Lozano Zorita (Salamanca, 1 de març de 1960) és un exfutbolista i entrenador castellanolleonès. Ocupava la posició de porter.

## Trajectòria

Lozano va debutar en primera divisió amb la UD Salamanca, jugant set partits de la 82/83. A l'any següent sumaria fins a 28, però el seu equip baixaria a Segona.
Posteriorment fitxaria pel Reial Valladolid, on va romandre entre 1988 i 1994. Al conjunt val·lisoletà va combinar temporades de titular absolut, amb altres de suplència. La temporada 91/92, va ser cedit al Real Burgos, que jugava a Segona Divisió.
L'estiu de 1994 deixa el Valladolid i passa al CD Badajoz, amb qui disputaria 47 partits abans de penjar les botes el 1996.
Després de la seua retirada, Lozano ha exercit d'entrenador de porters en equips com la UD Salamanca.

## Enllaços externs

* Fitxa de Lozano
# Consell departamental de la Loira

El Consell departamental de la Loira és l'assemblea deliberant del departament francès de la Loira, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. La seu es troba a Saint-Étienne.

## Composició

El març de 2015 el Consell departamental del Loira era constituït per 42 elegits pels 21 cantons.

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell departamental de la Loira
# HT

HT té els següents significats:
* 5HT, serotonina o 5-hidroxitriptamina (5-HT), substància que actua sobretot com a neurotransmissor.
* Pentium 4 HT
* Hypertransport, tecnologia de comunicacions bidireccional.
* Imperi Hitita (els egipcis l'anomenaven "Ht")
* ht codificació del Crioll haitià
Viccionari
# Quinipissa

Els quinipissa eren un grup d'amerindis que vivien al baix riu Mississipi, a l'actual Louisiana, segons va informar René Robert Cavelier de La Salle en 1682.
A ells se'ls van unir els mougoulacha. El grup combinat va compartir una vila amb els bayogoula. En 1700 els bayogoula massacrar tant els quinipissa com els mougoulacha.

## Llengua

Els quinipissa podrien haver parlat la mateixa llengua que els mougoulacha i els bayogoula. Del bayogoula només hi ha el testimoni d'una sola paraula.
Albert Samuel Gatschet considera que el quinipissa formava part de la llengua muskogi Cha'hta de la costa basant-se en l'evidència que molts pobles d'aquesta zona parlaven la lingua franca mobilian jargon i tenien noms que semblen ser exònims de mobilian jargon o d'origen muskogi. Això és repetit per John Wesley Powell i John Reed Swanton. No obstant això, un mapa de Nicolas de Fer estableix que totes les nacions d'aquesta regió parlaven diferents idiomes i amb prou feines s'entenien. Per tant, no hi ha evidència lingüística real per concloure que els quinipissa són muskogi.

## Bibliografia

* de Fer, Nicolas. (1701). Les costes aux environs de la Riviere de Misisipi, decouverte par Mr. de la Salle en 1683, et reconnues par Mr. le chevallier d'Yberville en 1698 et 1699.
* Gatschet, Albert S. (1884). A migration legend of the Creek Indians (Vol. 1). Philadelphia: D. G. Brinton.
* Goddard, Ives. (2005). The indigenous languages of the Southeast. Anthropological Linguistics, 47 (1), 1-60.
* Margry, Pierre (Ed.). (1876-1886). Découvertes et établissements des Français dans l'ouest et dans le sud de l'Amérique septentrionale (1614-1754) (Vols. 1-6). Paris: D. Jouaust.
* Powell, John W. (1891). Indian linguistic families of America north of Mexico. Bureau of American Ethnology annual report (No. 7, pp. 1-142). Washington, D.C.: Government Printing Office.
* Swanton, John R. (1911). Indian tribes of the lower Mississippi Valley and adjacent coast of the Gulf of Mexico. Bureau of American Ethnology bulletin (No. 43). Washington, D.C.: Government Printing Office.
# Museu Arqueològic de Kilkís

El Museu Arqueològic de Kilkís és un dels museus de Grècia. Es troba a Kilkís, una ciutat de Macedònia Central. Està obert des de 1972.

## Col·leccions

El museu conté una col·lecció de troballes de jaciments arqueològics de la unitat perifèrica de Kilkís.
De la prehistòria, la col·lecció conté eines i figuretes del neolític provinents de Koljida i de Galikós.
A l'edat del ferro primerenca pertany una important col·lecció d'objectes entre els quals destaquen joies com braçalets, penjolls, anells i fíbules de bronze, algunes amb decoració zoomòrfica.
En una altra sala hi ha objectes provinents d'aixovars funeraris de la necròpoli de l'antic Gynekókastro, com armes, destrals dobles i ceràmica. En una altra sala hi ha objectes de la necròpoli d'Europós i l'evolució dels usos i rituals funeraris al llarg de tota la seua història. També s'hi mostren objectes del jaciment arqueològic de Filyriá.
També hi ha esteles funeràries amb representacions en relleu, així com un decret honorífic de la ciutat de Morrilo. Entre els objectes més destacats se'n troba el denominat curos d'Europós, de finals del s. VI ae i les estàtues de quatre herois epònims procedents del jaciment arqueològic de Palatianó, del s. II.

## Referències

* ↑ Museu Arqueològic de Kilkís en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: història. (en grec)
* ↑ Museu Arqueològic de Kilkís en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: descripció Arxivat 2021-09-27 a Wayback Machine. i exposició permanent. (en grec)
# Rupert Huter

Rupert Huter (Kals am Großglockner, 1834 - Ried bei Sterzing, 1919) fou un religiós i botànic austríac. Estudià teologia a Brixen i entre els anys 1861 i 1881 exercí de capellà en diverses comunitats austríaques i posteriorment va ser nomenat expositur a Jaufental. De 1984 a 1918 fou monjo a Ried bei Sterzing. També fou un reputat estudiós de la flora dels Alps orientals i de la Mediterrània participant, juntament amb els també botànics italians Pietro Porta i Gregorio Rigo, en nombroses expedicions per la Mediterrània occidental. El gènere Hutera porta el seu nom, així com diverses espècies, entre les quals el túrbit del Puig Major, una umbel·lífera endèmica del cim del Puig Major (Coristospermum huteri = Ligusticum huteri)

## Referències

* ↑ Huter, Rupert. In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL).
* ↑ GRIN Taxonomy for Plants Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine. Hutera
* ↑ JSTOR Global Plants short biography

## Enllaços externs

* http://www.ipni.org/ipni/idAuthorSearch.do?id=4253-1&show_history=false&output_format=normal
* http://www.vinzentinum.it/herbar.phtml
# Conxita Bardem i Faust

Conxita Bardem i Faust (Barcelona, el 3 de març de 1918 - el 15 d'abril de 2008) va ser una actriu de teatre i de cinema catalana.
Va començar la seva carrera al principi dels anys quaranta i actuà amb la companyia d'Enrique Jardiel Poncela. Va treballar a Madrid i a Barcelona. Ha participat en diverses pel·lícules, entre les quals destaquen Las largas vacaciones del 36 (1976), de J. Camino, i Bearn (1983), de J. Chávarri. El 1985 interpretà La pregunta perduda o el corral del lleó, de Joan Brossa.
Era neboda de Rafael Bardem, cosina germana del director de cinema Juan Antonio Bardem Muñoz i de la també actriu de cinema Pilar Bardem Muñoz. També era cosina àvia de l'actor oscaritzat Javier Bardem.

## Teatre

* 1955. Antígona de Sòfocles, adaptació de José María Pemán. En el personatge d'Ismene.
* 1963. Don Joan de Ferran Soldevila. Estrenada al teatre Romea, de Barcelona.
* 1969. La amante de Joaquín Calvo Sotelo, estrenada al teatre Moratín, de Barcelona.
* 1985. La pregunta perduda o el corral del lleó, de Joan Brossa. Estrenada al teatre Romea, de Barcelona.
* 1986. Per un si o per un no, de Nathalie Sarraute. Estrenada al teatre Poliorama, de Barcelona.
* 1990. Les tres germanes d'Anton Txékhov. Estrenada al teatre Poliorama, de Barcelona.
* 1995. Arsènic i puntes de coixí, de Joseph Kesselring. Direcció d'Anna Lizaran

## Filmografia

* 1976. Les llargues vacances del 36. Director: Jaume Camino
* 1977. L'obscura història de la cosina Montse, de Jordi Cadena
* 1983. Bearn. Director: Jaime Chávarri
* 1992. La febre d'or. Director: Gonzalo Herralde

## Televisió

* 1976. Salomé, original d'Oscar Wilde. Direcció de Sergi Schaff, a TV2. Protagonitzada per Núria Espert.
* 1989. La granja (mare del Mercadé) va ser el primer culebrot de TV3 que es feia dins el programa de debat La vida en un xip de Joaquim Maria Puyal.

## Referències

* ↑ «Conxita Bardem i Faust». enciclopedia.cat. [Consulta: 24 agost 2018].
* ↑ «Mor l'actriu Conxita Bardem, de la saga d'actors Bardem». VilaWeb, 16-04-2008. [Consulta: 17 abril 2020].