OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leonid Mikitenko

Leonid Mikitenko (Huliai Pole, 8 de febrer de 1944 - Almati, 3 de març de 2019) fou un atleta ucraïnès, especialista en curses de fons, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1960.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Fou dissetè en els 10.000 metres, mentre en els 5.000 metres quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa d'atletisme de 1966 en els 10.000 metres, rere Jürgen Haase i Lajos Mecser. A nivell nacional es proclamà campió soviètic dels 5.000 metres el 1970 i dels 10.000 metres el 1966 i 1968.

## Millors marques

* 5.000 metres. 13' 36,4" (1967)
* 10.000 metres. 28' 12.4" (1968)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Leonid Mikitenko». [Consulta: 11 octubre 2022].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ «Микитенко Леонид Алексеевич | Спорт-страна.ру» (en rus), 11-07-2022. [Consulta: 11 octubre 2022].
* ↑ «Soviet Championships». [Consulta: 11 octubre 2022].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Leonid Kuprianóvitx

Leonid Kuprianóvitx (Moscou, 14 de juliol de 1929 - 1994), nom complet amb patronímic Leonid Ivànovitx Kuprianóvitx, rus: Леони́д Ива́нович Куприяно́вич, fou un enginyer electrònic soviètic.
Kuprianóvitx va desenvolupar a finals dels anys 1950 un sistema de telefonia sense fil que fou implementat a la Unió Soviètica i a altres països. El 1957 presentà el model de telèfon mòbil LK-1, motiu pel qual és reconegut com un dels precursors de la telefonia mòbil.
L'any 1963 es posà en marxa el sistema Altai a la Unió Soviètica, arribant a les principals ciutats el 1965, basat en els treballs de Kuprianóvitx i de l'Institut de Recerca de Comunicacions de Vorónej iniciats el 1958. Funcionava sobre una xarxa UHF/VHF que permetia als nodes mòbils connectar-se a la xarxa de telefonia. Inicialment fou usat pels equips d'emergència i sanitaris però el seu ús s'estengué i generalitzà.

## Referències

* ↑ «How the Cell Phone Became Smart» (en anglès americà). [Consulta: 3 abril 2023].
# Lauthiers

Lauthiers és un municipi francès situat al departament de la Viena i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 2007 tenia 96 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lauthiers era de 96 persones. Hi havia 29 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 13 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 37 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 37 habitatges eren cases. Dels 34 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 3 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lauthiers el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 56 persones, 38 eren actives i 18 eren inactives. De les 38 persones actives 36 estaven ocupades (19 homes i 17 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 18 persones inactives 10 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Lauthiers hi havia 11 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 812 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lauthiers a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lauthiers a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ligdos

D'acord amb la mitologia grega, Ligdos (en grec antic Λιγδος) va ser un ciutadà de Cnosos, a l'illa de Creta.
Es va casar amb Teletusa i va ser pare de la donzella Ifis. Com que havia ordenat que, si tenia una filla, la fessin morir, aquesta noia va ser educada com un noi sense que Ligdos arribés a descobrir l'engany. Quan una noia es va enamorar d'Ifis, Teletusa va pregar a la deessa Isis que la transformara en un noi.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 138. ISBN 8429741461.
# Leonard Lodewijk De Bo

Leonard Lodewijk De Bo (Beveren-Leie, 27 de setembre de 1826 - Poperinge, 25 d'agost de 1885) va ser un capellà, professor i lingüista belga. Juntament amb Guido Gezelle (1830 - 1899), va ser un dels defensors del particularisme lingüístic del flamenc occidental. Se'l recorda principalment per la seva recerca lingüística i dialectal, amb el seu diccionari del flamenc occidental Westvlaamsch Idioticon (1870 - 1873) com la seva obra mestra. Hi va inventariar uns 25.000 mots i refranys de Flandes Occidental.
Al Gran Seminari de Bruges va fer-se amic de Guido Gezelle amb qui va compartir l'interès per a la llengua i la protecció del vocabulari, en una època en la qual el neerlandès era amenaçat a Bèlgica per la voluntat política de crear un estat monolingüe francès, inspirat pel model seguit a França.
| « | Sovint s'ha dit que la llengua flamenca té dos grans enemics, un per destruir-la i un altre per corrompre-la. El primer és la influència del francès, al qual propendim, per relació quotidiana, per interessos materials, per moda o necessitat […], i el segon és la influència de l'alemany, que canvia gradualment la naturalesa del neerlandès dels Països Baixos | » |
| — Lodewijk De Bo, Introducció al Westvlaamsch Idioticon (1870), pàgina IX |||
L'herboristeria era una altra de les seves passions i va publicar regularment articles a les revistes Rond den Heerd i Loquela. Pòstumament, el 1888, Joseph Samyn va editar aquesta col·lecció d'articles sobre plantes, herbes i flors sota el títol Deken De Bo's Kruidwoordenboek (en català, Diccionari herborista del degà De Bo).
També va publicar poemes i reculls de refranys populars.

## Referències

* ↑ Forceville, 1964, p. 209-212.
* ↑ Claerhout, 1993.
* ↑ de Bo, Leonard Lodewijk. Westvlaamsch idioticon (en neerlandès). Gailliard, 1873.
* ↑ Forceville, 1964, p. 210.
* ↑ de Bo, 1873, p. IX.
* ↑ Joseph Samyn (ed.). Deken De Bo's kruidwoordenboek (llibre electrònic gratuït). Gant: Leliaert, Siffer & Cie, 1888, p. 278.
* ↑ Forceville, 1964, p. 211.

## Bibliografia

* Claerhout, Flor. Deken L. De Bo en het "Westvlaamsch Idioticon" gesitueerd in het kader van het Westvlaams taalparticularisme (en neerlandès). Roeselare: Uitgeverij Familia et Patria, 1993.
* Forceville, C. «Bo, Leonard Lodewijk de». A: Nationaal Biografisch Woordenboek. volum I. Brussel·les: Koninklijke Vlaamse Academie voor Wetenschappen en Kunsten, 1964, p. 209-212.
# Laura o les ombres de l'estiu

Laura o les ombres de l'estiu (títol original: Laura, les ombres de l'été) és una pel·lícula dramàtica de contingut eròtic estrenada el 1979, dirigida per David Hamilton. Ha estat doblada al català.

## Argument

Paul Thomas Wyler (James Mitchell), escultor, retroba Sara Moore (Maud Adams), un antic gran amor que no ha vist des de fa molt de temps. Ell ràpidament queda atret per la filla d'aquesta, Laura (Dawn Dunlap), 15 anys, que s'assembla a la seva mare a l'època en què era amb ella. Aquesta atracció és visiblement recíproca, però Sara, gelosa, impedeix tot contacte entre ells. Li permet just fer una escultura de Laura, però només a partir de fotos. Naixerà llavors una història passional entre Laura i Paul.

## Repartiment

* Maud Adams: Sara Moore
* Dawn Dunlap: Laura Moore
* James Mitchell: Paul Thomas Wyler
* Pierre Londiche: Richard
* Thierry Redler: Costa
* Louise Vincent: la directora
* Bill Millie: el mestre de ballet
* Maureen Kerwin: Martine Royer
* Katia Kofet: Claudie
* Louise Vincent: Madame Flory
* Luciano: Timotez Sega
* Bernard Daillencourt: Doctor Benoît
* Gunilla Astrom: Diane

## Referències

* ↑ esadir.cat. Laura o les ombres de l'estiu. esadir.cat.
* ↑ «Laura, les ombres de l'été». The New York Times.
# Livingstone Supongo

Livingstone supongo és un videojoc de tipus videoaventura desenvolupat per l'empresa espanyola Ópera Soft el 1986 per als ordinadors de l'època: Sinclair ZX Spectrum, MSX, Amstrad Cpc, Amstrad PCW, Commodore 64, Atari ST i PC. En cada una d'elles s'espremen al màxim els recursos de cada plataforma.
Al Regne Unit va ser distribuït per Alligata Software amb el nom Livingstone, I Presume
En el joc s'encarna l'històric explorador Henry Stanley en la seva recerca per l'Àfrica de l'època colonial al missioner i explorador David Livingstone. Per a això el jugador compta amb 3 armes (bumerang, ganivet, granada) i una perxa amb què depassar grans obstacles, a més del seu propi salt. Al camí s'interposen des d'animals fins a nadius a través de rius, jungles, poblats, mines, temples maleïts i coves fosques.
Està dividit en dues parts. En la primera haurem d'avançar a través del mapa fins a trobar el temple i alhora localitzar les cinc gemmes precioses sense les quals no ens serà permès entrar al temple i sense les quals per tant finalitzar el joc. Una vegada localitzat el temple una nadiua ens obsequiarà amb una dansa. La segona zona del joc té un caràcter més lineal, comptant amb una gran dificultat.
En 1989, Ópera Soft va desenvolupar una seqüela: Livingstone Supongo II.

## Autors

* Programa : José Antonio Morales Ortega
* Gràfics : Carlos A. Díaz de Castro

## Vegeu també

* Remake del videojoc (castellà)
* Livingstone, supongo a Computer emuzone (castellà)
* Livingstone, supongo a World of Spectrum (anglès)
* Livingstone, I Presume a MobyGames (anglès)
# Livingstonita

La livingstonita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser descoberta l'any 1874 al municipi de Huitzuco dels Figueroa, a l'estat de Guerrero (Mèxic). Rep el nom de l'explorador britànic David Livingstone (1813-1873).

## Característiques

Químicament, la livingstonita és un complex sulfur antimonur de mercuri. Cristal·litza en el sistema monoclínic, formant agulles allargades [010]. També s'hi pot trobar en hàbit fibrós, massiu, columnar, i en masses globulars i agulles entrellaçades. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 2, sent un mineral tou.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la livingstonita pertany a «02.JA: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena amb poc o gens de Pb» juntament amb els següents minerals: benjaminita, borodaevita, cupropavonita, kitaibelita, makovickyita, mummeïta, pavonita, grumiplucita, mozgovaita, cupromakovickyita, kudriavita, cupromakopavonita, dantopaita, cuprobismutita, hodrušita, padĕraita, pizgrischita, kupčíkita, schapbachita, cuboargirita, bohdanowiczita, matildita i volynskita.

## Formació i jaciments

Es forma omplint filons hidrotermals de baixa temperatura. Sol trobar-se associada a altres minerals com: sofre nadiu, estibina, guix o cinabri.

## Referències

* ↑ «Livingstonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 febrer 2015].
# Le Casterar

Le Casterar (francès Le Castéra) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Leandro Elrich

Leandro Elrich (Buenos Aires, Argentina, 1973), és un artista argentí. A través de les seves instal·lacions reconstrueix la realitat i involucra l'espectador en els seus jocs òptics. Les obres d'aquest artista, argentí establert a París, trenquen les expectatives convencionals de temps i espai. Erlich planteja situacions aparentment quotidianes tot i que, de seguida, fa partícip l'espectador d'una mena d'engany. El treball de Leandro Erlich convida al dubte. L'art hi apareix com un productor d'incerteses destinat a qüestionar la realitat, subratllar-ne les seves contradiccions i interrogant-la sobre la raó del seu ordenament.

## Exposicions rellevants

* Leandro Erlich: Swimming Pool al PS1 Contemporary Art Center, a Nova York, 2008-2010
* El consultori del psicoanalista a la Fundació Proa, Buenos Aires, 2009
* La Torre, al MNCARS, Madrid, 2008
* Petits models de grans projectes, a la galeria NoguerasBlanchard, 2008
* Leandro Erlich, MACRO, Museu d'Art Contemporània, Roma, 2006
* El Ballet Studio, Centre D'Art Santa Mònica, Barcelona, 2003.
* XXVI Biennal de Sao Paulo, 2004.

## Premis i reconeixements

Ha estat premiat per la Fundació Joan Mitchell (2001); UNESCO de la Biennal d'Istanbul (2001); premi Leonardo pel Museu Nacional de Belles Arts, Buenos Aires (2000); Premi Eliza, Core Program Museum of Fine Arts, Houston (1998).

## Referències

* ↑ Espejo, Beatriz. «Leandro Erlich: “Mis proyectos intentan romper la utopía para convertirla en realidad"» (en castellà). El cultural, 27-11-2008. [Consulta: 5 juny 2011].
* ↑ «El Centre d'Art Santa Mònica reobre amb un nou projecte artístic que aposta per la creació contemporània». web. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 27 juliol 2015].
* ↑ Vídeo de presentació a la Galeria
* ↑ Biografia a la SKNY Gallery
# Lleteresa de les Pitiüses

La lleteresa les Pitiüses, lletrera d'oruga o lletrera (Euphorbia pithyusa) és una espècie de planta de la família euphorbiaceae.

## Distribució i hàbitat

La lleteresa de les Pitiüses és originària de la Dragonera, Eivissa, Mallorca i Menorca. Actualment també es troba al País Valencià i a la Costa Brava com a espècie neòfita.
Viu a penya-segats litorals i sòls pedregosos i pot créixer a les zones muntanyenques de l'interior, no tan a prop del mar.

## Descripció

És una planta herbàcia perenne hemicriptòfita que creix fins a una alçada d'entre de 20 a 60 cm. Forma mates petites. Les fulles de la lleteresa de les Pitiüses són glauques i cobreixen la tija. Té una forma similar a la lleteresa de platja (Euphorbia paralias), però de menors dimensions, i amb mates de menys branques que no esdevenen tan espesses.
La lleteresa de les Pitiüses es reconeix amb facilitat perquè les fulles mortes a la base de les tiges, s'assequen sense caure a terra i dirigint les puntes cap avall.
Floreix d'abril a setembre. Les flors són ciatis disposats en una inflorescència cimosa anomenada pleocasi. Les glàndules nectaríferes del ciati són de color groc, en forma de mitja lluna, amb dues puntetes o banyetes als extrems. Els fruits són de càpsula llisa formada per tres cocs amb llavors alveolades.

## Toxicitat i usos medicinals

Com altres plantes similars del gènere eufòrbia la lleteresa de les Pitiüses produeix una resina blanca o làtex molt tòxica.
Coneguda vulgarment com a "llet" s'utilitzava antigament com a metzina, com a laxant, com a antisèptic i per tractar verrugues a l'herboristeria tradicional.

## Subespècies i espècies relacionades

La lleteresa de les Pitiüses és una de les tres espècies de lletereses que es troben exclusivament a les Illes Balears. Les altres són Euphorbia fontqueriana i Euphorbia margalidiana.
Té les següents subespècies:
* Euphorbia pithyusa ssp. cupanii (Guss. ex Bertol.) Radcl.-Sm. 1968
* Euphorbia pithyusa ssp. dianthifolia (Lojac.) Oudejans 1992
* Euphorbia pithyusa ssp. pithyusa
Hi ha una espècie de lleteresa similar però més gran i que creix més a prop del litoral:
* Lleteresa de platja (Euphorbia paralias)

## Referències

* ↑ «Euphorbia pithyusa L.». Arxivat de l'original el 2008-05-15. [Consulta: 14 març 2009].
* ↑ UIB Herbari virtual - Euphorbia pithyusa L
* ↑ Lletereses
# Les hereves

Les hereves (títol original en francès, Les Héritières) és un telefilm francès dirigit per Nolwenn Lemesle i emès per primera vegada el 28 de maig de 2021 a la plataforma digital d'Arte i el 4 de juny del mateix any a la televisió a França i Alemanya. S'ha doblat i subtitulat al català.
Es tracta d'una pel·lícula dramàtica centrada en els destins de les joves adolescents suburbanes seleccionades per un programa d'igualtat d'oportunitats per integrar un institut reconegut per promoure el mèrit i lluitar contra la reproducció social en el sistema educatiu francès.
El telefilm es va presentar a competició durant el 23è Festival TV de Luishon el 13 de març 2021, on va guanyar el Premi a la millor música original, compost per Ronan Maillard.

## Notes i referències

* ↑ Stéphanie O'Brien, « De la ZEP au lycée Henri-IV, le parcours inspirant de Sanou, l’héroïne des Héritières », Le Figaro Madame, 31 mai 2021.
* ↑ Renaud Baronian, « Audiences TV : la finale de Koh-Lanta en tête juste devant Astrid et Raphaëlle », Le Parisien, 5 juin 2021.
* ↑ «Les Hereves». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ Nathalie André, « Laure-Élisabeth Bourdaud, scénariste engagée et populaire », Le Télégramme, 2 juin 2021.
* ↑ Le palmarès de la 23e édition, Festival des créations télévisuelles de Luchon, consulté le 19 juin 2021.
# Lila Azam Zanganeh

Lila Azam Zanganeh és una escriptora francesa. Va néixer a París de pares iranians. Després d'estudiar a La Sorbona, va ser professora de Literatura i Llengües romàniques a Harvard. Des del 2002 els seus articles han estat publicats a Le Monde, The New York Times, The International Herald Tribune, The Nation, The Paris Review i La Repubblica. El seu primer llibre, El encantador. Nabokov y la felicidad (Duomo, 2012), ha estat traduït a diverses llengües i actualment treballa en una nova novel·la, Orlando Inventions.

## Referències

* ↑ «Lila Azam Zanganeh». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Litchfield (Nebraska)

Litchfield és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 280 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Litchfield tenia 280 habitants, 124 habitatges, i 81 famílies. La densitat de població era de 360,4 habitants per km².
Dels 124 habitatges en un 26,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 5,6% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 21% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 26,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.688 $ i la renda mediana per família de 31.806 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.313 $ mentre que les dones 16.042 $. La renda per capita de la població era de 12.986 $. Aproximadament el 10,8% de les famílies i el 18,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Litchfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Litchfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Linden (Alabama)

Linden és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 2.424 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Linden tenia 2.424 habitants, 938 habitatges, i 662 famílies. La densitat de població era de 260,7 habitants/km².
Dels 938 habitatges en un 33% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,1% hi vivien parelles casades, en un 22,1% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 27,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 19,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones hi havia 81,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.303 $ i la renda mediana per família de 30.733 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.964 $ mentre que les dones 17.857 $. La renda per capita de la població era de 16.536 $. Aproximadament el 23,8% de les famílies i el 29,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Les Clotes (Sant Hilari Sacalm)

Les Clotes és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, situada a 3 km de Sant Hilari Sacalm.
Edifici amb planta baixa i dos pisos, golfes, pallissa i altres edificacions annexes. Ràfec de fusta i coberta a doble vessant i amb teula àrab.
La casa ha canviat bastant d'aspecte com a resultat de les múltiples reformes que ha patit. A la façana principal hi ha la porta d'entrada en arc rebaixat. La resta d'obertures són quasi totes en arc pla i sense cap peculiaritat.
Tota la façana està arrebossada i pintada d'un color ocre, excepte la façana posterior que deixa veure la pedra.

## Història

Les seves característiques arquitectòniques ens fan pensar que la masia pot ser del segle xix.
L'any 1944 (data que hi ha a la part superior del portal) es varen dur a terme importants reformes, i posteriorment quan es convertí en granja s'hi van construir edificacions annexes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Les Clotes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Les Clotes (Sant Martí de Canals)

Les Clotes és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Claverol, en territori que havia estat del poble de Sant Martí de Canals.
És al sud-oest de Sant Martí de Canals, al nord-oest del Serrat de Narçà i a migdia de la partida de Miret, a llevant de la Carretera d'Aramunt i al sud-oest del Plantat de Pins. És al límit sud-oest del que fou terme municipal de Claverol.
Es tracta d'una zona de camps de conreu, alguns d'ells en desús.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Licini Cecina

Licini Cecina (en llatí Licinius Caecina) va ser un senador romà partidari de l'emperador Otó l'any 69. Formava part de la família Cecina, una antiga família romana d'origen etrusc.
Segurament era el mateix Licini Cecina que Plini el Vell menciona com una persona de rang pretorià.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 531.