OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orfeó Martinenc

Orfeó Martinenc és una entitat cultural i d'esbarjo del barri del Clot del Districte de Sant Martí (Barcelona) fundada el 1910 per un grup de mestres afeccionats al cant coral. Amb el temps incorporà altres activitats com les representacions teatrals, lectura i escriptura, dansa catalana, sardanes, cultura i esport, música, excursionisme i filatèlia, entre d'altres. És la seu dels Diables del Clot, gegants i grallers, i diverses activitats culturals amb sortides arreu de Catalunya.
Després de la guerra civil espanyola fou anomenat Centre Moral de Sant Martí de Provençals, fins que el 2000 va recuperar el seu antic nom. Des del 2008 compta amb una nova seu de 1.700 metres quadrats, situada al mateix lloc que l'edifici que s'enderrocà a causa del seu mal estat, al número 97 de l'avinguda Meridiana. El seu objectiu segueix essent la promoció, el foment i la difusió de la cultura i de l'associacionisme. Les activitats de cultura popular i tradicional en són una part essencial.

## Pastorets de l'Orfeó Martinenc

El grup escènic Cloteatre representa cada any els Pastorets a l'Orfeó Martinenc. A partir de l'obra de Josep Maria Folch i Torres, incorpora una versió amb text de Josep Miralles i Josep Prat, que conté una gran quantitat de cançons. El grup de teatre, que és amateur, escenifica el seu Jesús és nat amb la participació de més de setanta persones, entre actors i tècnics.
Cloteatre, una de les poques companyies catalanes que mantenen simultàniament temporada de teatre i sarsuela, és la secció teatral de l'Orfeó Martinenc. Aquesta entitat sociocultural fou constituïda l'any 1910 al districte de Sant Martí, amb el nom d'Escola Coral Martinenca, i de bell antuvi ja es dedicà a la promoció, foment i difusió de la cultura i l'associacionisme al barri del Clot.
Les representacions es fan al teatre-auditori de l'associació, que disposa d'equipaments per a les activitats organitzades per les seccions que en formen part, entre les quals n'hi ha de dedicades a la filatèlia, la música, les festes populars amb gegants, diables i l'esbart, a més de la del teatre i les del cant coral.

## Referències

* ↑ «Història de l'Orfeó». Arxivat de l'original el 2013-05-17. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Orfeó Martinenc». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 3 «Pastorets de l'Orfeó Martinenc». Cultura popular de Barcelona. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 22 gener 2015].

## Enllaços externs

* Web de l'Orfeó Martinenc Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine.
* Entrevista a Jordi Gras i Mateu a youtube
* Canal de l'Orfeó Martinenc a youtube
# Poppó

Poppó o Poppó de Caríntia (italià: Poppone di Carinzia), de nom secular Wolfgang von Treffen (? – 1042) fou un bisbe alemany, que fou patriarca d'Aquileia del 1019 al 1045.
El va nomenar l'emperador Enric II i va substituir a Joan IV de Ravenna; va acompanyar s l'emperador durant l'expedició imperial a Itàlia el 1022. Era probablement nebot de l'emperador Conrat II que li va concedir un extens domini del riu Isonzo al riu Livenza, verdader origen del poder temporal del patriarcat; va obtenir també de l'emperador el dret de recaptar les taxes i de fer moneda (unes monedes de plata del mateix valor que la lira veronesa).
Va provar de sotmetre al patriarca de Grado, assaltant, al front del seu exèrcit, l'illa de Grado (1024) que va conquerir i saquejar, però finalment Venècia va exercir pressions sobre l'emperador Conrat i va aconseguir la seva retirada, però el Papa Joan XIX li va concedir la dependència de Grado del seu patriarcat.
Va fer grans construccions i va encoratjar el comerç. Va expandir el sistema feudal al Friul cedint castells i terres, i va donar suport a la reconstrucció d'esglésies i monestirs. Va reconstruir la basílica d'Aquileia el 1031.
El 1044 el papa Benet IX li va retirar la supremacia sobre el patriarcat de Grado. Llavors Poppone va atacar altre cop Grado, va incendiar cases i esglésies i va assolar el país.
Poppone va tenir presoner l'arquebisbe de Milà, Aribert, per orde de l'emperador Conrat II.
Va morir el 1045 i el va succeir Eberard o Eberhard
# Lieja-Bastogne-Lieja 1985

La Lieja-Bastogne-Lieja 1985 fou la 71a edició de la clàssica ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. La cursa es va disputar el diumenge 21 d'abril de 1985, sobre un recorregut de 244 km.
El vencedor final fou l'italià Moreno Argentin, per davant de Claude Criquielion i Stephen Roche.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Moreno Argentin | Sammontana-Bianchi | 6h 37' 00" |
| 2 | Claude Criquielion | Hitachi-Splendor-Sunair | m. t. |
| 3 | Stephen Roche | La Redoute-Cycles MBK | m. t. |
| 4 | Sean Kelly | Skil-Sem | + 16" |
| 5 | Laurent Fignon | Renault-Elf | m. t. |
| 6 | Guido Van Calster | Ariostea | m. t. |
| 7 | Phil Anderson | Panasonic-Raleigh | m. t. |
| 8 | Mario Beccia | Malvor-Bottecchia-Vaporella | m. t. |
| 9 | Acácio da Silva | Malvor-Bottecchia-Vaporella | + 2'46" |
| 10 | Steven Rooks | Panasonic-Raleigh | m. t. |

## Referències

* «Cyclisme - Liège - Bastogne - Liège - 1985» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 22 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (francès)
# Ca Clariana

Ca Clariana és una obra modernista de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de pisos plurifamiliar entre mitgeres. En planta, la façana és lleugerament corbada. Aprofitant el desnivell del carrer, a la part baixa pisos amb 3 balcons per planta, que segueixen el ritme decreixent en alçada típica de les construccions vallenques. La construcció acaba en motllura i barana correguda. Els elements més interessants de l'edifici són: la forja dels balcons de l'entresòl, la porta d'entrada i les pintures dels sostre del vestíbul, elements tots ells de gust clarament modernista. Obra arrebossada sense pintar.

## Història

L'edifici manté la seva funció original de residència plurifamiliar. Les característiques de la part superior de la façana fan pensar que es tracta d'una construcció del segle xix, en contrast amb el tractament de la planta baixa, on predomina la tipologia modernista.

## Referències

* 1 2 «Ca Clariana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# BVL

BVL té els següents significats:
* Lliga dels Liberals Lliures (de seu nom en neerlandès Bond van Vrije Liberalen), partit polític històric dels Països Baixos
* Borsa de Valors de Lisboa, principal mercat de valors de Portugal
* Borsa de Valors de Lima, principal mercat de valors del Perú
# Antonio Pérez Balada

Antonio Pérez Balada (Nules, 15 d'octubre de 1919 - Nules, 7 de març de 2016) fou un futbolista castellonenc de la dècada de 1940.
Durant la seva carrera defensà els colors de CF Nules, CE Castelló, Atlètic de Madrid I València CF.

## Palmarès
### València CF

* Copa del Rei de futbol
** 1948-49
* Copa Eva Duarte
** 1949

## Referències

* ↑ Víctor Romero. «Antonio Pérez, el hombre tranquilo». Marca, 08-03-2016. [Consulta: 8 març 2016].
* ↑ Fitxa del jugador a ceroacero
* ↑ Antonio Pérez Balada a BDFutbol
# Sylvain Gaudreault

Sylvain Gaudreault (Chicoutimi, Quebec, 8 de juliol de 1970) és un polític i professor quebequès que és membre de l'Assemblea Nacional del Quebec a la ciutat de Saguenay del districte Jonquière, tot representant el Parti Québécois. Escollit líder del partit el 6 de maig del 2016 substituint el seu predecessor Pierre Karl Péladeau. Gaudreault va estudiar a la Universitat del Quebec a Chicoutimi on va aconseguir el graduat en història i el de dret a la Universitat Laval. Treballa dènçà el 2001 de professor a la CEGEP de Jonquière i al diari Le Quotidien. Quan es va formar govern el 2012, Gaudreault va entrar com a ministre d'afers municipals.

## Referències

* ↑ «Sylvain Gaudreault - National Assembly of Québec» (en anglès). http://www.assnat.qc.ca,+15-12-2019.+[Consulta: 15 desembre 2019].
* ↑ «PQ leadership hopeful Sylvain Gaudreault says Quebecers ready for a gay premier | The Star» (en anglès). https://www.thestar.com,+15-12-2019.+[Consulta: 15 desembre 2019].
* ↑ «Sylvain Gaudreault» (en francès). https://sylvaingaudreault.quebec,+15-12-2019. Arxivat de l'original el 2019-12-15. [Consulta: 15 desembre 2019].
# Ostorhinchus luteus

Ostorhinchus luteus és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 4,4 cm de llargària màxima.
* És de color groc amb sis ratlles fines i blaves al cap.
* El perfil dorsal del cap és lleugerament convex.
* 8 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 8 radis tous a l'anal.
* 24 vèrtebres.

## Alimentació

Menja crustacis planctònics i petits invertebrats durant el dia i la nit.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu entre 1 i 49 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: des de Palau fins a les illes Marshall.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède, B. G. E., 1802. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 4: i-xliv + 1-728, Pl. 1-16.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i M. Kulbicki, 1998. Two new cardinalfishes (Perciformes: Apogonidae) of the Apogon cyanosoma complex from the western Pacific, with notes on the status of Apogon wassinki (Bleeker). Rev. Fr. Aquariol. 25:31-39.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 «Ostorhinchus luteus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Randall, J.E. i M. Kulbicki, 1998.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Myers, R.F., 1999.
* ↑ Randall, J.E. i H.A. Randall, 1987. Annotated checklist of the fishes of Enewetak Atoll and other Marshall Islands. P. 289-324. A: D.M. Devaney, E.S. Reese, B.L. Burch i P. Helfrich (eds.). Natural History of Enewetak Atoll. Office of Scientific and Technical Information, U.S. Department of Energy: Oakridge, Tennessee.
* ↑ Hiatt, R.W. i D.W. Strasburg, 1960. Ecological relationships of the fish fauna on coral reefs of the Marshall Islands. Ecol. Monogr. 30(1):65-127.
* ↑ Myers, R.F., 1989. Micronesian reef fishes: A practical guide to the identification of the inshore marine fishes of the tropical central and western Pacific. Primera edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
# Marc Cinci Aliment

Marc Cinci Aliment (en llatí Marcus Cincius Alimentus) va ser un magistrat i polític romà del segle iii aC. Formava part de la gens Cíncia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser elegit tribú de la plebs l'any 204 aC. Va proposar i fer aprovar la llei coneguda com a Lex Cincia de Donis et Muneribus que va regular les donacions i les va limitar. Aquesta llei va ser confirmada en temps d'August. Probablement és el mateix personatge que Marc Cinci, prefecte de Pisa l'any 194 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 132.
# Lieja-Bastogne-Lieja 1943

La Lieja-Bastogne-Lieja 1943 fou la 30a edició de la clàssica ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. Es va disputar el 27 de juny de 1943 en plena Segona Guerra Mundial i amb Bèlgica ocupada pels alemanys. Fou guanyada pel belga Richard Depoorter, guanyà en solitari per davant de Joseph Didden i d'un grup encapçalat per Stan Ockers.

## Resultats

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Richard Depoorter (BEL) | Helyett | 5h 52' 00" |
| 2 | Joseph Didden (BEL) | | + 7" |
| 3 | Stan Ockers (BEL) | | + 50" |
| 4 | Brik Schotte (BEL) | | m. t. |
| 5 | Albert Dubuisson (BEL) | Helyett | m. t. |
| 6 | Joseph Somers (BEL) | | m. t. |
| 7 | Hubert Deltour (BEL) | | m. t. |
| 8 | Prosper Depredomme (BEL) | Dilecta | m. t. |
| 9 | André Declercq (BEL) | | + 01' 00" |
| 10 | Edward Van Dijck (BEL) | | m. t. |

## Referències

* ↑ «Liège-Bastogne-Liège». memoire-du-cyclisme.eu. [Consulta: 20 novembre 2014].
* ↑ «Liège - Bastogne - Liège». sitiodeciclismo.net. [Consulta: 20 novembre 2014].
* ↑ «Liege - Bastogne - Liege : presentation and medal winners». the-sports.org. [Consulta: 20 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (francès)(anglès)
# Folk

Folk (de l'anglès folk, poble) és un estil de música que parteix de la música popular i tradicional per arranjar-la. Aquests arranjaments poden partir originàriament de temes musicals populars o només prendre'n l'estil i formar temes propis dels autors. La força de la música folk és l'arrelament tradicional que el lliga amb la societat popular, que es tracta d'una música que parteix de les melodies del poble.
Sovint s'associa la música folk amb instruments tradicionals, com és el banjo o el violí als Estats Units, el violí i el Tin whistle a Irlanda, la gaita a Escòcia, la gralla i la dolçaina a Catalunya, la Trikitixa al País Basc, etc. Als Estats Units el moviment folk (la folk-song) tingué durant els anys '60 un fort ressò internacional, principalment amb Bob Dylan i Pete Seeger. A Irlanda també hi hagué durant aquella època un moviment semblant amb la música de taverna d'arrel tradicional, de mans de grups com The Dubliners.

## Grups de folk en català

A Catalunya hi va haver durant la segona meitat del segle XX un fort moviment de recuperació de la música tradicional catalana, liderat pel Grup de folk (actiu entre 1967 i 1969), en part seguint l'exemple del moviment de música folk a Amèrica i als països anglosaxons. Al llarg de les dècades de 1970 i 1980 els grups que recuperaven les arrels tradicionals del patrimoni musical popular català prengueren importància. Durant la dècada de 1990 el panorama musical de folk català es consolidà amb l'aparició i enfortiment no només de grups que tocaven folk en un vessant més purista sinó també bandes de rock i música moderna que adoptaven el folk com a bandera. Actualment, el circuit de concerts i festivals entorn de la música tradicional ha fet aparèixer un gran nombre de bandes de folk català.

## Grups de folk en el món

* Al Tall, País Valencià
* Carlos Núñez, Galícia
* The Chieftains, Irlanda
* The Dubliners, Irlanda
* El Pont d'Arcalís, Catalunya
* Gaelic Storm, Irlanda
* Gwendal, Bretanya
* Les Batinses, ciutat del Quebec
* Luar na Lubre, Galícia
* Nadau, Occitània
* Oskorri, Euskadi
* Planxty, Irlanda
* Quico el Cèlio, el Noi i el Mut de Ferreries, Catalunya
* The Johnstons, Anglaterra
* The Weavers, Estats Units
* Tri Yann, Irlanda
* Uc, Illes Balears
* Wolf Tones, Irlanda
* Catarres, Catalunya
* Ebri Knight, Catalunya
* Roba Estesa, Catalunya

## Enllaços externs

* (occità) (francès) (anglès) Música popular i tradicional del Comtat de Niça
* (català) Grup Enderrock; edita la revista SONS de la Mediterrània
Viccionari
# Asop de Mèlida

El riu Asop (grec: Aσωπός Asopós) és un riu de Grècia, a la regió de la Grècia Central, que discorre íntegrament pel municipi de Làmia: neix a les fonts del Mont Eta i desemboca al riu Esperqueu, poc abans que desemboqui al golf Malíac. Antigament, la mar començava més endins, i tant l'Asop com el Diras (actualment Gorgopótamos) i el Melas desembocaven directament a la mar, de manera que a la desembocadura de l'Asop començava el pas de les Termòpiles. L'Asop discorria tot el seu curs completament engorjat pel territori de la Mèlida, però amb els metres guanyats a la mar actualment els darrers cinc quilòmetres són de plana.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Asopus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 gener 2022].
# Sylvain Gbohouo

Sylvain Gbohouo (Bonoua, 29 d'octubre de 1988) és un exfutbolista ivorià de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Costa d'Ivori amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 2014.
Pel que fa a clubs, destacà a Mazembe.

## Referències

* ↑ «2014 FIFA World Cup Brazil: List of players: Côte d'Ivoire» (PDF) p. 11. FIFA, 14-07-2014. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2020. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ NGR – CIV 1:4, Footballdatabase.eu
* ↑ 2014 FIFA World Cup Brazil ™ - List of Players Arxivat 2014-06-25 a Wayback Machine., FIFA.com
* ↑ Sylvain Gbohouo a FootballDatabase.eu
* ↑ Sylvain Gbohouo a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Sylvain Gbohouo, Fitxa a Soccerway
# Ostra (Itàlia)

Ostra és un comune (municipi) de la província d'Ancona, a la regió italiana de les Marques, situat a uns 40 quilòmetres d'Ancona. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 6.583 habitants.
Ostra limita amb els següents municipis: Belvedere Ostrense, Corinaldo, Montecarotto, Ostra Vetere, Ripe i Senigallia.

## Llocs d'interès
### Piazza dei Martiri

Al cor de la ciutat es troba la Piazza dei Martiri (Plaça dels màrtirs) la plaça més important de la ciutat. Aquí hi ha la torre de la ciutat del segle xvi, de 33 m d'alçada, reconstruïda al segle XX després de ser bombardejada a la Segona Guerra Mundial. També hi ha l'edifici de l'ajuntament amb els seus arcs i la seva escala de marbre i l'església de Sant Francesc, construïda al segle xiii.

### Mur defensiu

Construït a l'edat mitjana tardana, la muralla que envolta la ciutat es conserva perfectament, amb una longitud total de 1200 metres. Té encara nou grans torres i dues entrades principals.

### Santuari Madonna della Rosa

Situat a uns centenars de metres fora de la ciutat, aquest santuari dedicat a Santa Maria és un dels més importants d'Itàlia, visitat cada any per molts pelegrins que provenen tant d'Itàlia com de la resta d'Europa. Es va construir el 1754 després que Santa Maria aparegués a una jove.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 20 març 2020].
# Marie Tussaud

Marie Tussaud (Estrasburg, 1 de desembre de 1761-Londres, 16 d'abril de 1850) va ser una escultora de cera francesa, famosa per les seves escultures de personalitats destacades de la Revolució francesa i per fundar el Museu Madame Tussauds a la ciutat de Londres.
Va viure de jove a Berna i a París, on va aprendre l'art del modelat en cera de Philippe Curtius, que tenia dos museus de cera a la ciutat. Entre 1780 i 1789 va ser tutora de la germana de Lluís XVI de França, Isabel de França, motiu pel qual va ser empresonada durant la Revolució francesa.
Posteriorment es traslladà a la Gran Bretanya amb la seva col·lecció de figures de cera; visqué en diferents ciutats abans d'establir-se definitivament a Londres, on va fundar un museu de cera, amb figures de molts dels seus contemporanis.
El museu que va porta el seu nom va créixer després de la seva mort i actualment té diverses seus en ciutats com Amsterdam, Nova York, Pequín o Sydney.

## Referències

* 1 2 3 «Marie Tussaud | French modeler» (en anglès). Encyclopedia Britannica.

## Bibliografia

* Tussaud, Marie. Madame Tussaud's Memoirs and Reminiscences of France. Cambridge University Press, 2 de gener de 2014. ISBN 978-1-108-06706-5.
# Prorivulus

Prorivulus és un gènere de peixos de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Prorivulus auriferus (Costa, Lima & Suzart, 2004)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Licó

Licó és el nom dels següents personatges:
* Licó d'Atenes, orador i demagog atenenc
* Licó de Siracusa, militar siracusà
* Licó (almirall), almirall macedoni al servei d'Antígon el Borni
* Licó d'Escarpea, actor còmic grec.
* Licó de Troas, filòsof peripatètic grec
# Folk-pop

Folk-pop o pop-folk és un estil musical, barrejant les músiques folk i pop. És relatiu a la música folk-rock però amb uns arranjaments menys durs.
L'estil de folk-pop es pot descriure com una barreja de dues categories. D'una banda es pot presentar cançons de folk amb grans arranjaments, d'altra banda cançons de pop amb arranjaments més íntims i acústics.
La música folk-pop va desenvolupar durant la onada de folk-rock als Estats Units als anys 1960. Entre els representants de folk-pop són o eren Simon & Garfunkel, The Mamas and the Papas i Buffy Sainte-Marie. Els Amics de les Arts, Ran Ran Ran i El Diluvi són representants catalans o valencians del gènere.

## Referències

* ↑ Castellví, M. Teresa Cabré; Bagaria, Ona Domènech; Bagot, Rosa Estopà. Mots nous en català / New words in Catalan: Una panoràmica geolectal / A diatopic view. John Benjamins Publishing Company, 2014-10-15, p. 94. ISBN 978-90-272-6967-6.
* 1 2 Enderrock.cat. «Pop-folk de revolta i poesia al nou disc d'El Diluvi | Enderrock.cat». [Consulta: 23 octubre 2020].
* ↑ Diari de Girona. «Glòria Vila (pop-folk català), Concerts a Girona  Oci a Diari de Girona», 2019. [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ «MusikSök: folk-pop» (en suec). musiksok.se. Arxivat de l'original el 2021-12-29. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Folk-Pop Music Genre Overview» (en anglès americà). [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Pop/Rock » Folk/Country Rock » Folk-Pop» (en anglès). allmusic.com. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Els Amics de les Arts | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Ran Ran Ran porta el folk pop càlid i sofisticat de 'Ran de mar' a l'Heliogàbal». Barcelona Cultura, 2019. [Consulta: 18 octubre 2020].