OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Patinatge de velocitat en pista curta als Jocs Olímpics d'hivern de 1992

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 celebrats a la ciutat d'Albertville (França) es disputaren quatre proves de patinatge de velocitat en pista curta, dos en categoria masculina i dos més en categoria femenina. Aquesta fou la primera vegada que aquest esport formà part del programa oficial dels Jocs com a esport olímpic. En l'edició de 1988 havia format part del programa com a esport de demostració.
Les proves es realitzaren entre els dies 18 i 22 de febrer de 1992 a les instal·lacions del Halle Olympique, recinte ubicat al costat del Théâtre des Cérémonies.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 1.000 metres Detalls | Kim Ki-Hoon | Frédéric Blackburn | Lee Joon-Ho |
| 5.0000 metres relleus Detalls | Corea del SudKim Ki-Hoon Lee Joon-Ho Mo Ji-Soo Song Jae-Kun | CanadàFrédéric Blackburn Laurent Daignault Michel Daignault Sylvain Gagnon Mark Lackie | JapóYuichi Akasaka Tatsuyoshi Ishihara Toshinobu Kawai Tsutomu Kawasaki |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 500 metres Detalls | Cathy Turner | Li Yan | Hwang Ok-Sil |
| 3.0000 metres relleus Detalls | CanadàAngela Cutrone Sylvie Daigle Nathalie Lambert Annie Perreault | Estats UnitsDarcie Dohnal Amy Peterson Cathy Turner Nikki Ziegelmeyer | Equip UnificatYulia Alagulova Natalia Issakova Viktoria Troitskaya Yulia Vlasova |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Corea del Sud | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 2 | Canadà | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 3 | Estats Units | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | R.P. de la Xina | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Corea del Nord | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5 | Equip Unificat | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5 | Japó | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 4 | 4 | 4 | 12 |
# Pioc salvatge de l'Índia

El pioc salvatge de l'Índia (Ardeotis nigriceps) és una espècie de gran ocell de la família dels otídidss (Otididae) que habita (o almenys habitava) praderies i estepes del Pakistan i l'Índia.
# Ferran d'Espanya

Ferran d'Espanya és el nom dels següents personatges:
* Ferran d'Espanya o Cardenal-Infant Ferran d'Àustria (San Lorenzo de El Escorial, 1609 /1610 - Brussel·les, 1641), Infant d'Espanya de la casa d'Habsburg, governador del Milanesat i els Països Baixos espanyols, virrei de Catalunya, Cardenal-Arquebisbe de Toledo (1619- 1641) i comandant espanyol durant la Guerra dels Trenta Anys
* Ferran VI d'Espanya (Madrid, 1713 - Villaviciosa de Odón, 1759), príncep d'Astúries (1724 -1746) i rei d'Espanya (1746 -1759)
* Ferran VII d'Espanya dit el Desitjat (L'Escorial, 1784 — Madrid, 1833), príncep d'Astúries (1788-1808) i rei d'Espanya (1808) i (1814-1833)
# Pia Guerra

Pia Guerra (Hoboken, 2 de desembre de 1971) és una dibuixant de còmic estatunidenca, cocreadora —juntament amb Brian K. Vaughan— d'Y: The Last Man. Des de la segona meitat de la dècada del 1990, Guerra ha treballat en diversos títols independents. Resideix a Vancouver i està casada amb el dibuixant Ian Boothby, autor de moltes de les històrietes il·lustrades de The Simpsons.

## Carrera professional

Pia Guerra va començar la carrera professional il·lustrant cartes i jocs de rol. Més tard adquirí notorietat amb la publicació d'Y: The Last Man, que al llarg de seixanta números va presentar les aventures del jove Yorick Brown i la seva mascota, un mico caputxí anomenat Ampersand, en un món imaginari on una plaga havia acabat amb la vida de tot ésser que tingués el cromosoma Y, a excepció dels dos protagonistes de la sèrie, que hauran de lluitar per sobreviure.
També ha dibuixant històries de Doctor Who, Spiderman, The Simpsons, i ha fet diversos guions gràfics.

## Premis

* 2003: Premi Harvey a la millor sèrie nova, per Y: The Last Man (amb Brian K. Vaughan i José Marzán Jr.
* 2006: Premi Joe Shuster al Millor Còmic per Y: The Last Man
* 2008: Premi Eisner a la millor dibuixant per Y: The Last Man (amb José Marzán Jr.)

## Referències

* ↑ «GUERRA Pia» (en anglès). Canadian Animation, Cartooning and Illustration. [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ Bragado, Javier. «Pia Guerra, el lápiz que azota a Trump» (en castellà). Leo noticias, 05-11-2018. [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ http://www.elperiodico.cat/ca/noticias/oci-i-cultura/salo-comic-barcelona-3203551
* ↑ http://www.europapress.cat/cultura/noticia-dibuixant-pia-guerra-guionista-brian-azzarello-confirmats-salo-comic-20140320114010.html
# Font dels Planters

La Font dels Planters és una surgència del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a 492 metres d'altitud, a l'esquerra del torrent de la Baga del Coll de Portella, a ponent del Forn del Peneta, al capdamunt de la Llandriga.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Fiord

Un fiord és una antiga vall glacial que ha estat inundada per l'aigua del mar després de la desaparició de les glaceres del període quaternari. Morfològicament és un braç de mar, sovint de gran profunditat i envoltat per vores molt escarpades, que penetra terra endins. Per exemple, el Sognefjord s'endinsa més de 200 km a l'interior i presenta una fondària de més de 1.100 metres en alguns punts.La gran fondària dels fiords només és compatible amb l'acció de les glaceres, normalment és més gran en la part mitjana i superior degut a que el poder erosiu de les glaceres és més gran a prop del seu origen.
Els fiords tenen la forma característica en forma d'U de les valls glacials, com la part inferior, la menys inclinada de la U, es troba submergida, les parets visibles poden aixecar-se molts metres verticalment sobre el nivell de les aigües. Presenten els accidents morfològics típics del glacialisme, com per exemple, cubetes, replans, terrasses o valls penjades. Aquestes valls penjades laterals originen cascades i saltants, un exemple notable és el fiord de Geiranger, on hi destaca, entre d'altres, la cascada de les Set Germanes. En molts casos la vall s'estén cap a l'interior, de vegades una petita glacera roman al cap de la vall, d'altres el riu que va formar la vall original s'ha restablert i ha construït un delta a la capçalera del fiord, sovint aquest delta és l'únic indret on es poden establir pobles i granges.

## Etimologia

El mot és d'origen escandinau, on fjord s'empra, més àmpliament que en català, per a tota entrada estreta costa endins. El mot català prové del noruec fjord.

## Fiords al món

En general, estan situats en costes muntanyoses occidentals (obertes cap a ponent), més enllà dels 48° de latitud a l'hemisferi nord i dels 42° al sud. Hom troba fiords a les costes de:
* Noruega, amb valls penjades que produeixen cascades de gran alçada que cauen directament al mar.
* Islàndia
* Groenlàndia
* Dinamarca
* oest d'Escòcia (on són anomenats sea lochs)
* sud-oest de l'illa sud de Nova Zelanda
* oest de l'Amèrica del Nord, des del sud de la Colúmbia Britànica fins a Alaska
* oest de Terranova
* sud de Xile
Els fiords més llargs del món són:
* Scoresby Sund a Groenlàndia, (350 km)
* Sognefjord a Noruega (203 km)
* Hardangerfjord a Noruega (179 km)
Els fiords amb més fondària són:
* Skelton Inlet a l'Antàrtida: 1.933 m
* Sognefjord a Noruega: 1.308 m
* Canal Messier a Xile: 1.288 m
Les llargues badies semblants als fiords de Nova Anglaterra són a vegades anomenades "fiards".
La badia de Lim, a Ístria, va ser creada per les forces erosives del riu Pazinčica, no per geleres, de manera que estrictament no hi és aplicable el nom de "Fiord de Lim" que a vegades se li aplica.

## Referències

* 1 2 Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 11. Reimpressió d'octubre de 1992. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 143-144. ISBN 84-7739-006-1.
* 1 2 3 «Fjord» (en anglès). Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 17 octubre 2021].
* ↑ «fiord». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 octubre 2021].
# Philippe de la Chambre

Philippe de La Chambre (Savoia, 1490 † Roma, 21 de desembre de 1550)
Fou un cardenal francès del segle xvi. Membre de l'orde benedictí en la qual entrà de molt jove, era parent de la Reina Catalina de Médicis de França.
Philippe de La Chambre va ser nomenat abat de l'abadia de Corbie el 1523 pel Papa, el rei de França havia nomenat el cardenal Luigi de Borbó. El dret del' anterior es va reconèixer en 1528, Llavors va sortir del monestir per anar a París. El Papa Climent VII va elevar-lo a cardenal en el consistori del 7 de novembre de 1533 i el mateix any va rebre el títol de Santi Silvestro i Martino ai Monti.
El 8 de gener de 1535 va esdevenir administrador apostòlic de la diòcesi de Belley, va renunciar al càrrec el de maig 1538 en favor del seu germà Antoine.
El 23 de març de 1541 va optar pel títol de Santa Prassede que va ocupar fins al gener de 1542, quan va optar pel títol de Santa Maria en Trastevere. El 24 de setembre de 1543 va optar per la suburbicaria de Frascati. Va ser nomenat bisbe de Cornualla el 1546. Va ser Administrador Apostòlic de la diòcesi de Quimper del 19 de juliol de 1546 fins a la mort.
El Cardenal de la Chambre va participar en el conclave de 1534 (elecció de Pau III) i de 1549-1550 (l'elecció de Juli III).
Va morir a Roma i va ser enterrat a l'església de Trinità dei Monti.
# Entrepeñes i Platja de Vega

El congost d'Entrepeñes i la platja de Vega es troben prop de la població de Vega en el concejo asturià de Ribadesella. Aquesta zona protegida, catalogada com a Monument natural, abasta unes 37 hectàrees incloent la platja, el rierol de l'Acebo i el congost de Entrepeñes. En tot aquest espai conflueixen diversos aspectes biològics i geològics convertint-ho en un dels de major interès ambiental de la costa asturiana. Entre aquests aspectes destaquen:
* Un sistema de dunes amb aliseda pantanosa, bosc molt poc freqüent a la regió.
* Les foces o gorges de entrepeñes o entrepeñas amb rics jaciments paleontològics, icnitas de dinosaures i els vestigis dels diferents nivells del mar
* Una ampla plana al·luvial on es troba el poble de Vega, que en temps primitius es tractava d'un estuari, el qual, per l'acció de la sedimentació, s'ha convertit en un estuari fòssil.
Dins de la vegetació cal destacar la camamilla bastarda i les mosquitas daurades (espècie en perill d'extinció). Quant a fauna existeixen dues zones: la de la platja, en la qual apareixen cormorans i gavines, i la del congost, en la qual apareixen el falcó pelegrí i la granota verda.
La platja de Vega ha estat catalogada com a Punt d'Interès Geològic -PIG- per l'Institut Geològic i Miner d'Espanya.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-12-20. [Consulta: 21 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Imatge del congost Arxivat 2010-01-01 a Wayback Machine..
* Imatge del rierol Arxivat 2010-01-01 a Wayback Machine..
* Imatge de la platja de Vega Arxivat 2010-01-01 a Wayback Machine..
# Cal Membrilla

Cal Membrilla és una casa de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que data del segle xiv amb reformes en diversos moments del segle xviii. Consta de planta baixa, dues plantes pis i solana. La façana és de pedra arrebossada actualment els pisos superiors. Als baixos hi ha una portalada d'arc de mig punt i dues petites portes al costat que trenquen els eixos verticals de l'edifici marcats pels balcons del primer pis i els finestrals a l'últim pis. La coberta és a dues aigües amb el caraner paral·lel al carrer. A la façana que dona a l'Avinguda hi ha part d'una de les torres de la muralla amb una porta i un balcó.

## Referències

* ↑ «Cal Membrilla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Ferrière-et-Lafolie

Ferrière-et-Lafolie és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 44 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Ferrière-et-Lafolie era de 44 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 25 habitatges, 20 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 23 habitatges eren cases. Dels 20 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 9 tenien quatre cambres i 11 en tenien cinc o més. 14 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ferrière-et-Lafolie el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 27 persones, 20 eren actives i 7 eren inactives. De les 20 persones actives 19 estaven ocupades (11 homes i 8 dones) i 1 aturada (1 home). De les 7 persones inactives 3 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un guixaire pintor.
L'any 2000 a Ferrière-et-Lafolie hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Ferrière-et-Lafolie a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Ferrière-et-Lafolie a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Pic Gourdon

El Pic Gourdon o pic Noir és una muntanya de 3.034 m d'altitud, amb una prominència de 114 m, que es troba al massís de Pderdiguero, entre els departaments dels Alts Pirineus i l'Alta Garona (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
# Mariano Pernía

Mariano Andrés Pernía Molina (Buenos Aires, 4 de maig de 1977) és un exfutbolista hispano-argentí que jugava com a defensa.

## Palmarès
### Atlético de Madrid

* Lliga Europa de la UEFA (2009-10)

## Estadístiques

    (Correcte el 6 de juliol de 2007)
| Club | Temporada | Lliga | Lliga | Copa | Copa | Internacional | Internacional | Total | Total |
| Club | Temporada | Jug | G | Jug | G | Jug | G | Jug | G |
| Atlètic de Madrid | 2006-07 | 22 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 25 | 0 |
| Atlètic de Madrid | Total | 22 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 25 | 0 |
| Getafe CF | 2005-06 | 36 | 10 | 2 | 1 | 4 | 1 | 42 | 12 |
| Getafe CF | 2004-05 | 36 | 3 | ? | 0 | 0 | 0 | 36 | 3 |
| Getafe CF | Total | 72 | 13 | 2 | 1 | 4 | 1 | 78 | 15 |
| Recreativo de Huelva | 2003-04 | 40 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 40 | 1 |
| Recreativo de Huelva | 2002-03 | 19 | 2 | 3 | 0 | 0 | 0 | 22 | 2 |
| Recreativo de Huelva | Total | 59 | 3 | 3 | 0 | 0 | 0 | 62 | 3 |
| CA Independiente | 2002-03 | 2 | 0 | | | 0 | 0 | 2 | 0 |
| CA Independiente | 2001-02 | 27 | 2 | | | 0 | 0 | 27 | 2 |
| CA Independiente | 2000-01 | 17 | 0 | | | 0 | 0 | 17 | 0 |
| CA Independiente | 1999-00 | 0 | 0 | | | 0 | 0 | 0 | 0 |
| CA Independiente | Total | 46 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 46 | 2 |
| San Lorenzo | 1998-99 | 0 | 0 | | | 0 | 0 | 0 | 0 |
| San Lorenzo | Total | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Total de la carrera | Total de la carrera | 199 | 18 | 6 | 1 | 6 | 1 | 211 | 20 |
# Fiord Baumann

El fiord Baumann és un cos d'aigua que es troba al sud-oest de l'illa d'Ellesmere, a la regió de Qikiqtaaluk de Nunavut, a l'Arxipèlag Àrtic Canadenc. A l'oest s'obre a la badia Norwegian. L'illa Hoved es troba al fiord.

## Referències

* ↑ Government of Canada, Natural Resources Canada. «Place names - Baumann Fiord». [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «Baumann Fiord Formation». [Consulta: 24 desembre 2020].
# Pic de Gamow

S'anomena pic de Gamow ( Gamow peak en anglès) al punt òptim d'energia en el qual es donen la majoria de les reaccions nuclears a una estrella. La seva fórmula va ser calculada per George Gamow el 1928. Les reaccions de fusió esdevingudes en els nuclis de les estrelles es donen gràcies a l'efecte túnel, fenomen que permet a les partícules en col·lisió saltar les fortes barreres de potencial que les separen. El pic es produeix com a resultat de la combinació de dos factors. D'una banda el factor mecànic quàntic maxwellià o factor de Boltzmann . Aquest ens dona la probabilitat que una partícula que es trobi a una temperatura T tingui una energia E . Lògicament, la probabilitat disminueix com més gran sigui l'energia. Per l'altre costat hi ha el factor de penetració de la barrera coulombiana .
       On k és la constant de Boltzmann, E l'energia i T la temperatura.
       On b és un paràmetre que resulta de la interacció entre les dues partícules ( a i x ) i depèn de quin tipus de partícules siguin. Es calcula de la següent manera:
$b=\pi (2m)^{1/2}{\frac {Z_{a}Z_{x}e^{2}}{\hbar }}=31,28\cdot Z_{a}Z_{x}\left({\frac {A_{a}A_{x}}{A_{a}A_{x}}}\right)^{1/2}keV^{1/2}$
       On A representa el nombre màssic i Z el nombre atòmic.
La corba de Gamow representa, doncs, la probabilitat total que dues partícules amb energia E i temperatura T es fusionin. Aquesta probabilitat lògicament és el resultat del producte de dos factors, i la funció tindrà un màxim que serà l'esmentat bec.
L'alçada del pic de Gamow és molt sensible a la temperatura. Petits augments d'aquesta provoquen grans augments en la probabilitat de fusió.

## Vegeu també

* Producció d'energia en els estels
* George Gamow
# Els nois

El nois és una novel·la en català escrita per Toni Sala Isern i publicada per L'Altra Editorial el 12 de febrer de 2014. L'obra narra com afecta a quatre persones la mort de dos joves en un accident de trànsit. L'obra, considerada una obra de maduresa de l'autor, està ambientada als voltants del municipi de Vidreres. És el primer llibre publicat per L'Altra Editorial.
| « | Relat esplèndid, inquietant, a moments pertorbador, que entra de manera afiladíssima i precisa dins de la vida de quatre personatges afectats en graus diferents per la mort dels dos germans. La prosa de Sala és despulladíssima i directa com un cop de puny a la boca de l'estómac, i recolza amb mestria la seva profunditat psicològica, la seva habilitat per acostar-se a les parts més fosques de l'ànima humana. | » |
| — Eugènia Broggi |||

## Història

La història que es narra a Els Nois havia de ser inclosa dins de l'anterior obra de Sala, Provisionalitat, però al final va quedar descartada. Quan Eugènia Broggi va contactar Sala comentant la seva intenció de crear una nova editorial, Sala va recuperar aquest conte descartat i el va ampliar entre juliol i novembre de 2013. Segons l'autor, cada personatge de la novel·la és una aproximació diferent a la terra. I els quatre elements dels presocràtics (aigua, terra, foc i aire) hi són molt presents, també.
| « | Recordo haver llegit una notícia d'un accident similar que va passar, tot i que no era a Vidreres. Em va impressionar –explica–. A l'hora d'escriure, vaig començar a desenvolupar les conseqüències d'un fet tan traumàtic sobre la societat, representada a través de quatre personatges. Em sembla que he acabat fent un llibre que va força sobre la identitat -més enllà de la nacional- i sobre de quina manera la mort marca els límits de la nostra personalitat. Per això el sotrac que viu cada personatge el fa confrontar-se amb la seva persona | » |
| — Toni Sala |||
L'obra va rebre el Premi de la Crítica de narrativa catalana l'abril de 2015.
El llibre va ser publicat per l'editorial Two Line Press als Estats Units la tardor del 2015 amb traducció de Mara Faye Lethem.

## Referències

* ↑ Flores, Joan «Els nois de Toni Sala». Núvol, 26-04-2014 [Consulta: 3 maig 2014].
* ↑ «100 llibres especials per a aquesta diada». Ara Llegim (Diari Ara), 19-04-2014 [Consulta: 3 maig 2014].
* ↑ Dossier d'Els Nois
* 1 2 Serra, Montserrat «Toni Sala: 'En el context de crisi hi ha una revolta lògica de la literatura, rabiosa i violenta'». Vilaweb, 14-04-2014 [Consulta: 3 maig 2014].
* ↑ «Entrevista a Toni Sala». Diari Ara, 22-02-2014 [Consulta: 3 maig 2014].
* ↑ «Toni Sala i Màrius Sampere, Premis de la Crítica Catalana 2015». [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ «Two Lines Press compra els drets mundials en llengua anglesa dEls nois' de Toni Sala». Ara, 19-12-2014 [Consulta: 19 desembre 2014].
# Morens (Baixa Ribagorça)

Morens és un llogaret situat a la vall de l'Isàvena, pertanyent al municipi de Beranui, dins l'antic terme de Calbera, a la Baixa Ribagorça, actualment dins de la província d'Osca. És situat en un coster, a l'esquerra del riu Isàvena, aigua avall de la confluència amb el barranc de Castrocit.

## Patrimoni

* Església romànica de segle xi amb grans transformacions en el XVI.

## Referències

* ↑ «Morens | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ Ayuntamiento de Beranuy. «Morens». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 26 juliol 2014].
* ↑ ribagorza.com. «Moréns / Morens». Arxivat de l'original el 30 de juliol de 2014. [Consulta: 26 juliol 2014].