OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nus de transport

Un nus de transport o nus de comunicacions en una xarxa de transport és l'infraestructura on es creuen diferents vies i on es realitza el transbordament de persones o mercaderies per redirigir llurs itineraris o canviar el mode de transport. Els nusos de transport comprenen ports, aeroports, estacions de tren, metro, autobusos, autopistes… Les plataformes logístiques comprenen centres integrals de mercaderies, estacions intermodals, ports marítims o fluvials, ports secs. Són ciutats capitals (per exemple Copenhaguen, Lisboa) i altres ciutats (Szczecin, Boston).

## Referències

* ↑ «Nus de transport». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pitarch, Toni. «Tema 10: El sector terciari». [Consulta: 5 maig 2017].
# Nínox de Christmas

El nínox de Christmas (Ninox natalis) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita els boscos de l'illa Christmas, a l'oceà Índic. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Referències

* ↑ «Nínox de Christmas». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 250. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Christmas Island Boobook. Ninox natalis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Marathonita

La marathonita és un mineral de la classe dels Elements natius. Rep el nom de la seva localitat tipus, el dipòsit Marathon, al Canadà.

## Característiques

La marathonita és un germur de fórmula química Pd$_{25}$Ge$_9$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema trigonal. És el primer mineral germur descobert i aprovat, presentant una combinació única d'elements entre les espècies homologades.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Canadenc de la Natura, al Quebec (Canadà), amb el número de catàleg: cmnmc 87179.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit Marathon, al complex Coldwell, situat al districte de Thunder Bay (Ontario, Canadà). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Marathonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r desembre 2019].
# Escòcia en temps de l'Imperi Romà

La història d'Escòcia en temps de l'Imperi Romà comprèn el període protohistòric durant el qual l'Imperi Romà interaccionà amb els territoris que avui en dia formen Escòcia. Malgrat els diversos intents dels romans de conquerir i governar la regió entre els segles i i iv, la major part de l'actual Escòcia, habitada pels caledons i els meates, no fou annexada a l'Imperi Romà.
En temps de l'Imperi Romà de l'edat antiga, la part de l'illa de la Gran Bretanya situada al nord del riu Forth es coneixia com a Caledònia. L'illa en si es deia Britànnia, topònim que substituí el nom grec antic Albió i que es feu servir igualment per a la província romana que cobria aproximadament allò que avui en dia és Anglaterra i Gal·les. Les legions romanes arribaren al territori que actualment és Escòcia cap al 71, després de sotmetre els britans que habitaven la part meridional de la Gran Bretanya en les tres dècades anteriors. Els exèrcits romans comandats per Quint Petil·li Cerial i Gneu Juli Agrícola emprengueren campanyes contra els caledons a les dècades del 70 i del 80. L'Agrícola, una biografia del governador romà de Britànnia escrita pel seu gendre, Tàcit, fa referència a una victòria romana al «mont Graupi», que donà nom als monts Grampians malgrat que la seva ubicació real és del tot desconeguda.

## Referències

* ↑ Riber, 1926, p. 63.

## Bibliografia

* Riber, L. «Notícia preliminar». A: P. C. Tàcit. Obres menors: Diàleg dels oradors. Agrícola. Germània. Fundació Bernat Metge, 1926. ISBN 9788472259232.
# Entrepà de calamars

L'entrepà de calamars (bocadillo de calamares en castellà) o bocata de calamars, és una especialitat gastronòmica molt habitual en certs indrets d'Espanya, que consisteix en calamars arrebossats en farina i fregits en oli, normalment d'oliva, o bé la versió més sofisticada que és tot l'anterior més una salsa de tomaca picant i maionesa amb all similar a la de les patates braves. S'acostuma a servir calent, acabat de fer. Aquest tipus d'entrepà és molt popular i conegut a la majoria de bars de Madrid, tradicionalment a la Plaça Major de Madrid, i confereix a la ubicació una olor característica.
A Saragossa se li afegiria la salsa a força de tomaca picant, maionesa i all. Era costum servir-ho amb un pa ple de molla. Al nord d'Espanya, el mateix entrepà rep el nom en castellà de bocadillo de rabas.

## Preparació

Se sol tallar els calamars a rodanxes amb forma d'anell d'un centímetre de gruix, s'arrebossen amb farina i llevat químic. Després d'aquesta preparació inicial es fregeixen en oli bullent lleugerament fins que quedin daurats. D'altra banda se sol llescar el pa. Era costum servir-se amb un pa ple de molles. Recentment se solen usar les baguettes elaborades en el mateix establiment a partir de pasta prèviament congelada que generalment se sol tallar d'una banda donant-li a cada local un toc característic.

## Referències

* ↑ «¿Por qué el bocata de calamares es un plato típicamente madrileño?» (en castellà). Madrid Secreto.
* 1 2 Néstor Luján, (1994), "Como piñones mondados, Cuento de Cuentos de Gastronomía",Ed. Folio,Barcelona, pp:123
* 1 2 Joaquín de Entrambasaguas, (1971), "Gastronomía Madrileña", Instituto de Estudios Madrileños, pág. 23
* ↑ Francisco Gómez Porro, (2003), La conquista de Madrid: paletos, provincianos e inmigrantes, Silex Ediciones, Madrid, pág. 170
# Bahariyaïta

La bahariyaïta és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La bahariyaïta és un òxid de fórmula química KMnO₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta als oasis de Bahariya, a la Governació de Guiza (Egipte), sent l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bahariyaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 març 2022].
# Nus de cordó de sabata

El nus de cordó de sabata és un nus quadrat que és utilitzat comunament per a lligar-se els cordons de les sabates. També s'usa com a nus de corbata de llaç.
El nus de cordó de sabata va ser pensat per a un alliberament ràpid i es deslliga fàcilment quan es tira per qualsevol dels extrems. Durant el lligament del nus, com més amplis són els llaços, més curt és l'extrem del final. El nus de cordó de sabata és un doble nus de rínxol o nus quadrat, l'original nus quadrat és més difícil de desfer que les variants mal confeccionades com són el nus de l'àvia i el nus de lladres. El nus de cordó de sabata difereix del nus de rínxol perquè té els extrems cap enrere al llarg del nus, la qual cosa crea els llaços que permeten que el nus sigui deslligat amb facilitat.
Tots dos llaços de vegades són dits «orelles de conill», especialment quan el nus s'ensenya als infants.

## Variant del nus quadrat més segura, que mai no es deslliga

* Nus doble

## Variants del nus quadrat mal confeccionades: nus de l'àvia i nus de lladres

* Nus quadrat
* Nus de l'àvia
* Nus de lladres

## Referències

* ↑ Ian's Shoelace Site

## Vegeu també

* Nus pla

## Enllaços externs

* Grog's Animated Knots: How to tie the Shoelace
* Grog's Animated Knots: How to tie the Fieggen Shoelace Knot
# Morcelle

Morcelle és una parròquia consagrada a Sant Julià pertanyent al municipi de Becerreá, província de Lugo.

## Demografia

Segons el padró municipal de 2004 la parròquia de Morcelle tenia 61 habitants (35 homes i 26 dones), distribuïts en 2 entitats de població (o lugares), el que pressuposà un augment en relació al padró de l'any 1999 quan hi havia 59 habitants. Segons l'IGE, el 2014 la seva població va caure fins a les 47 persones (27 homes i 20 dones).

## Llocs de Morcelle

* Cormes
* Morcelle

## Referències

* ↑ «Dades estadístiques de població». Instituto Galego de Estadística.
# Nínox de Guadalcanal

El nínox de Guadalcanal (Athene granti; syn: Ninox granti) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). És endèmic de l'illa de Guadalcanal, a les illes Salomó. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Taxonomia

Anteriorment el nínox de Guadalcanal es considerava una subespècie del nínox de Jacquinot, però el Congrés Ornitològic Internacional segmentà el tàxon en una nova espècie en la seva llista mundial d'ocells (versió 11.2, gener 2022). Val a dir que el nínox de Jacquinot estigué classificat en el gènere Ninox fins a la llista mundial d'ocells anterior (versió 11.1, gener 2021), moment en què el COI el transferí al gènere Athene. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren encara que ambdós tàxons pertanyen al gènere Ninox.

## Referències

* ↑ «Nínox de Guadalcanal». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 250. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Guadalcanal Boobook. Ninox granti» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Species Updates IOC Version 11.2» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 10-07-2021. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 11.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 20-01-2021. [Consulta: 1r febrer 2023].
# Joan de l'Os

Joan de l'Os és el nom d'un personatge mitològic recurrent en el folklore de transmissió oral de diferents països d'Europa, on protagonitza històries amb moltes similituds, el que podria indicar una arrel comuna. Les característiques comunes amb les quals es representa són que és el fill d'un ós i una dona, té força sobrehumana i acostuma a viure en un bosc o en alguna cova.
Acadèmicament, es fa referència al personatge sempre amb un nom que segueix aquella mateixa forma en cada llengua: Joan + Os. Així, se l'anomena Chuan l'Onso en aragonès, Joan de l'Ors en occità, Juan el Oso en castellà, Jean de l'Ours en francès, John The Bear o John-of-The Bear en anglès, etc. Els contes de «Joan de l'Ors» són molt populars a Occitània, en què el personatge protagonitza històries heroiques, sent aquesta la regió en la qual han aparegut més variacions d'aquest mite. També es coneixen versions del mite de «Joan de l'Os» a la Catalunya del Nord i al País Basc sota el nom de «Xan Hartza» o «Juan Artz». Curiosament, una història germana documentada a Mallorca li diu Joan de l'Onso.
Autors com Enrique Satué han vist que el mite de Joan de l'Os podria haver influït en la formació de mites locals de l'Alt Aragó, com Chuan Ralla del Sobrarb, el Silván de Tlla o el Basaharau de les valls occidentals.
El personatge literari Gildo Mallo, de la novel·la Desperta ferro! (1930) de Ricardo León, és un boxador nascut al Sobrarb i que diu que descendeix d'una dona i un os a través d'un avantpassat que es digué, curiosament, Chuan l'Onso.

## Referències

* ↑ Casanova Coll, Joan; Creus Saumell, Joan. Més ràpids que el llamp, més vius que el foc. Petits éssers fantàstics en l'àmbit lingüístic català. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 242. ISBN 8484151824.
* ↑ (castellà) NAVARRO LÓPEZ, José Miguel. Diccionario de signos, símbolos y personajes míticos y legendarios del Pirineo Aragonés. Ed. PRAMES. Zaragoza, 2018. ISBN 978-84-8321-889-1
* ↑ Joan de l'Ós, el cor salvatge
* ↑ (castellà) SATUÉ OLIVÁN, Enrique. El Pirineo Contado. Ed. PRAMES. Zaragoza, 2014. ISBN 978-84-8321-403-9
* ↑ (castellà) Voz León, Ricardo Arxivat 2019-12-04 a Wayback Machine. en a GEA

## Bibliografia

* Soler i Amigó, Joan; Martín Saurí, Josep M. «Joan de l'Ós i la conquesta del foc». A: Mitologia Catalana. Dracs, gegants i dones d'aigua. Barcelona: Barcanova, 1990, p. 82-87. ISBN 84-7533-527-6.
# L'Scooby-Doo i la ciberpersecució

L'Scooby-Doo i la ciberpersecució (títol original en anglès, Scooby-Doo and the Cyber Chase) és una pel·lícula animada estatunidenca de misteri còmic de 2001, i la quarta d'una sèrie de pel·lícules d'animació distribuïdes directament a vídeo basades en la franquícia d'Scooby-Doo. Es va estrenar el 9 d'octubre de 2001. Va ser produïda per Hanna-Barbera Cartoons i Warner Bros. Animation. Malgrat la seva atmosfera més fosca, també té un to més clar, semblant al seu predecessor animat, L'Scooby-Doo i els invasors extraterrestres. S'ha doblat al català.
És l'última producció de Hanna-Barbera produïda per William Hanna i Joseph Barbera abans de la mort de Hanna el 22 de març de 2001 i es va dedicar a la seva memòria. També és la quarta i última pel·lícula directa a vídeo d'Scooby-Doo animada a l'estranger per l'estudi d'animació japonès Mook Animation, i la primera pel·lícula que utilitza tinta i pintura digitals. Juntament amb Aloha, Scooby-Doo! , van formar part dels primers films animats d'Scooby-Doo! que van tornar a estrenar en Blu-ray el 5 d'abril de 2011.
Aquesta també va ser la primera pel·lícula a comptar amb Gray DeLisle com a veu original de la Daphne Blake després de la mort de Mary Kay Bergman el 1999. També va ser l'última pel·lícula on Scott Innes va fer la veu de l'Scooby-Doo i en Shaggy, així com l'última pel·lícula on B. J. Ward va posar veu al personatge de la Velma. Aquesta va ser l'última producció llançada per Hanna-Barbera, després que l'estudi fos absorbit per Warner Bros. Animation set mesos abans del seu llançament.

## Referències

* ↑ «L'Scooby-Doo i la ciberpersecució». ésAdir. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ Jozic, Mike (interviewer); Falk, Lance (interviewee) (March 8, 2017). APNSD! Episode 04: Interview With Lance Falk (Podcast).
# Ercole Gualazzini

Ercole Gualazzini (San Secondo Parmense, Emília-Romanya, 22 de juny de 1944) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1966 i 1978. En el seu palmarès destaquen victòries d'etapa a les tres Grans voltes: quatre al Giro d'Itàlia, dues al Tour de França i una a la Volta a Espanya.

## Palmarès

* 1965
** 1r al Piccolo Giro de Llombardia
* 1969
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1970
** 1r al Tour d'Indre-et-Loire i vencedor de 2 etapes
* 1971
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1972
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1973
** Vencedor d'una etapa al Giro de Sardenya
* 1974
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1976
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1977
** 1r a la Sàsser-Cagliari
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1969. 69è de la classificació general
* 1970. Abandona
* 1971. Abandona (3a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1973. 101è de la classificació general
* 1974. 96è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1975. Abandona (20a etapa)
* 1976. Abandona (21a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1977. No surt (17a etapa). Vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1971. Abandona (11a etapa)
* 1972. Abandona (7a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1974. Abandona (9a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1976. Abandona (10a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1969. 63è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «GUALAZZINI Ercole». [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Ercole GUALAZZINI» (en italià). [Consulta: 14 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ercole Gualazzini a sitiodeciclismo.net
# B71 Sandoyar Ítróttarfelag

El B71 Sandoyar Ítróttarfelag (B71 Sandur) és un club feroès de futbol de la ciutat de Sandur.

## Història

El club va ser fundat el 1970. Els seus majors èxits van ser la lliga de l'any 1989 i la copa del 1993.

## Palmarès

* Lliga feroesa de futbol:
** 1989
* Segona Divisió:
** 1988, 1991, 1998, 2006
* Tercera Divisió:
** 1986
* Copa feroesa de futbol:
** 1993
* FSF Trophy:
** 2004

## Referències

* ↑ «B71 Official Club History, b.1971» (en feroès). b71-sandoy.com, 2014. [Consulta: 10 octubre 2014].
* ↑ «Ibid» (en feroès). b71-sandoy.com, 2014. [Consulta: 10 octubre 2014].
* ↑ (anglès) Faroe Islands - List of Champions, RSSSF
* ↑ (anglès) Faroe Islands - List of Cup Finals, RSSSF

## Vegeu també

* Futbol a les Illes Fèroe

## Enllaços externs

* Web oficial
* B71 a worldfootball.net
* B71 a 90Minut.pl (polonès)
* B71 a VFLnet.com
# Mödling

Mödling és una ciutat austríaca situada a l'estat de la Baixa Àustria al nord-est del país. Es troba a uns 14 quilòmetres de la capital, Viena i és la capital del Districte de Mödling.

## Llocs d'interès

Té un dels centres comercials més grans d'Europa: El Shopping City Süd (SCS), que va ser inaugurat el 1976 i ocupa una superfície aproximada de 270.000 m².
El SCS té més de 330 botigues, que donen feina a uns 4500 empleats. Ofereix 10.000 places d'aparcament, i atreu als clients no només d'Àustria, sinó també d'altres països de l'Europa Central, com ara Hongria, Eslovàquia, Eslovènia, etc.

## Ciutats agermanades

Mödling està agermanada amb les següents ciutats:
* Esch-sur-Alzette
* Velletri
* Zemun
* Offenbach del Meno
* Puteaux
* Köszeg
* Vsetín
* Saint-Gilles
* Zottegem

## Persones il·lustres

* Ludwig van Beethoven, compositor, va viure-hi els seus últims anys.
* Albert Drach, poeta.
* Martin Gusinde, sacerdot i etnòleg.
* Paul Harather, director, productor i autor.
* Alfred Maleta, polític.
* Beata Maria Restituta, monja i infermera.
* Arnold Schönberg, compositor, va viure-hi.
* Hermann Ullrich, compositor i escriptor musical.
* Anton Wildgans, poeta.

## Esport

L'equip local, l'Admira Wacker Mödling participa en la Bundesliga, màxima categoria del futbol austríac.

## Enllaços externs

* Lloc Web
# Löwenbräukeller

La cerveseria Löwenbräukeller és un local del barri Maxvorstadt de Múnic.
És famosa per ser el lloc substitut de celebració dels aniversaris del Putsch de la cervesa de 1923, després d'un intent d'assassinat d'Adolf Hitler en 1939 dut a terme per Georg Elser a la cerverseria original, la propera Bürgerbräukeller.
El 21 d'abril de 1990 s'hi va celebrar un congrés neonazi amb el lema «La veritat t'allibera». Els presents van intentar una «marxa cap a la Feldherrnhalle» emulant en el putsch de Hitler-Ludendorff de 1923.

## Referències

* ↑ «Löwenbräukeller - Das Original · Stiglmaierplatz, Nymphenburger Str. 2, 80335 München, Alemanya» (en català). [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ Gaab, Jeffrey S. Munich: Hofbräuhaus & History : Beer, Culture, & Politics (en anglès). Peter Lang, 2006. ISBN 978-0-8204-8606-2.
* ↑ Benz, Wolfgang; Mihok, Brigitte. Personen (en alemany). Walter de Gruyter, 2010-02-26. ISBN 978-3-598-44159-2.
# Joan de la Llera Trens

Joan de la Llera Trens (Barcelona 1932-1987) va ser un dirigent esportiu, president de la Federació Catalana de Lluita, de la Federació Catalana de Gimnàstica i de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya, entre d'altres.
Va estar vinculat durant els anys cinquanta i seixanta en l'organització de l'esport falangista com a secretari del Comitè Provincial d'Esports de Barcelona de la FET. De 1966 a 1968 va presidir la Federació Catalana de Lluita, de la qual havia estat anteriorment vicepresident, i va deixar el càrrec en ser nomenat president de la Federació Catalana de Gimnàstica, al front de la qual va estar durant dinou anys i es va convertir en el creador del Memorial Joaquim Blume, que el 1969 es va iniciar en la modalitat d'artística masculina amb el nom de Critèrium Internacional Ciutat de Barcelona, al qual afegí el Trofeu Internacional de Catalunya de gimnàstica en la categoria femenina el 1971. També va ocupar la vicepresidència de la Federació Espanyola i va formar part del Comitè Executiu de la Unió Europea. Fou membre fundador de l'Associació Catalana de Dirigents de l'Esport i n'ocupà la presidència des de 1980, quan es va crear, fins al febrer de 1986. El 31 de juliol de 1985 va ser elegit president de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya, càrrecs que ocupà fins a l'11 de desembre de 1987, quan va morir en un accident de trànsit. Després de la seva mort, el president del Comitè Olímpic Internacional, Joan Antoni Samaranch, li va concedir l'Orde Olímpic a títol pòstum, ja que també va ser membre del Consell directiu del Comitè Organitzador dels Jocs Olímpics de Barcelona.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-2.
* ↑ UFEC 1933-2008 75 anys d'esport a Catalunya. Barcelona: UFEC, 2008. ISBN B-37953-2008.
* ↑ Edició del dissabte 12 desembre de 1987, Pàgina 33, El Mundo Deportivo.
* ↑ Comitè organitzador del Jocs Olímpics de Barcelona. Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Esport a Catalunya
* Història de l'esport a Catalunya
# Abe no Seimei

Abe no Seimei (japonès: 安倍 晴明) (Abeno, 26 de febrer de 921 - Japó, 31 d'octubre de 1005) fou un onmyōji, un especialista en l'Onmyōdō durant el Període Heian del Japó. Addicionalment a la seva prominent figura històrica, Seimei és un personatge llegendari del folklore japonès, amb nombroses aparicions no només a històries populars, sinó també a llibres, pel·lícules, sèries, còmics, videojocs i altra ficció antiga i contemporània.
Seimei va treballar com a onmyōji per als emperadors i el govern Heian, assessorant sobre la manera correcta de tractar els problemes a nivell espiritiual. Seimei resava pel benestar dels emperadors i del govern i els assessorava en temes diversos; també va ser astròleg i va predir esdeveniments astrològics. Pels estàndards de la seva època, va gaudir d'una vida extremadament llarga i sense cap malaltia important, quelcom que contribuí a la creença popular que tenia poders místics.
L'altar Seimei, situat a la ciutat de Kyoto, és un famós santuari dedicat a la seva figura. L'estació de tren d'Abeno i el districte del mateix nom d'Osaka fan referència a Seimei, ja que és un dels llocs on les llegendes situen el seu naixement.
* Torii del santuari xintoista Seimei a Kyoto.
* El pentagrama mon de Seimei que representa els Cinc Processos.
* Amulet tradicional japonès format pel pentagrama de Seimei i la retícula de Dōman.

## En la ficció

El nom d'Abe no Seimei apareix en moltes obres de ficció, incloent pel·lícules, sèries, manga, anime i videojocs; se'l representa habitualment com un personatge amistós i savi, i rarament com un enemic.
La fascinació pel persontge a tots els nivells i la seva gran popularitat ha fet que Abe no Seimei fins i tot fos representat en diverses obres de ficció japoneses com un bishōnen.

## Referències

* ↑ Miller, Laura.
* ↑ Miller, Laura «Còpia arxivada». Mechademia. Arxivat de l'original el 2010-06-19 [Consulta: 3 gener 2024].