OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# CJI

CJI té els següents significats:
* Comitè Jurídic Interamericà, òrgan consultiu en temes jurídics de l'Organització dels Estats Americans
* Congrés Jueu d'Israel, branca regional del Congrés Mundial Jueu a Israel
# Broma (facècia)

* Per a altres significats, vegeu «Broma».
Una broma és una manobra, parany o truc que es fa a algú a propòsit perquè se senti enganyat o victimitzat, normalment per humor.
En moltes bromes existeix una crueltat inherent que les fa difícils de diferenciar de l'assetjament, sadisme, vandalisme, etc. A la cultura occidental se sol dedicar un dia a l'any per a fer bromes, com el dia dels Sants Innocents en la major part dels països de llengua espanyola, o el primer d'abril en altres països. Un altre dia comú de les bromes és el dia de Halloween, sota la forma del «trick or treat». També es fan bromes a les festes d'aniversari dels adolescents i adults (principalment a Amèrica Llatina). Les bromes en què s'utilitza el telèfon com a mitjà es denominen bromes telefòniques.
El mot provindria del grec antic βρωμα que significa corc o corcadura, aplicat inicialment al corc marí, un mol·lusc que corca sota les embarcacions i deixant-hi infiltrar l'aigua, les feia més pesants, d'on el sentit de broma pesada, després de futilitat i finalment de facècia, o bé segons Joan Coromines del català broma, núvol, i doncs cosa lleugera, de poca importància.

## Vegeu també

* Falsa alarma

## Referències

* ↑ «Broma (facècia)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «broma». A: Diccionari etimològic. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (2004, 4a edició), p. 142. ISBN 9788441225169.
Viccionari
# Broma

«Broma» té aquests significats:
* broma, parany, facècia
* broma o boira, un fenomen atmosfèric
* broma o núvol, un fenomen atmosfèric
* broma, un mol·lusc xilòfag
Viccionari
# Cabriola

Cabriola és una font escultòrica situada al pas d'Isadora Duncan, al costat del Pavelló Olímpic de la Vall d'Hebron, a Barcelona. Inaugurada el 7 de juliol de 1992, és obra de l'escultor Juan Enrique Bordes Caballero, en col·laboració amb els arquitectes Òscar Tusquets i Carlos Díaz. L'escultura és de bronze sobre base de pedra artificial negra. Forma part de les 8 fonts commemoratives dels Jocs Olímpics de Barcelona que aquest equip va elaborar.

## Referències

* ↑ «Cabriola». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M; Remesar, Antoni; Sobrequés, Jaume. Art públic de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona i Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0.
# Bufadienolide

El bufadienolide és un compost químic amb una estructura esteroide. Els seus derivats es coneixen col·lectivament com bufadienolides, incloent molts bufadienolides que contenen dels sucres. Els bufadienolides i els seus glucòsids són tòxics; poden causar bloqueig atrioventricular, bradicàrdia, taquicàrdia ventricular i aturada cardíaca.

## Etimologia

El terme prové del gènere de gripaus Bufo que contenen glicòsids bufadienolides, el sufix -adien- es refereix als dobles enllaços en l'anell de lactona i elfinal en -olide denota l'estructura lactona.

## Classificació

D'acord amb MeSH, els bufadienolides i bufanolides es classifiquen així:
* Compostos policíclics
** Esteroides
*** Cardanolides
**** Cardenolides
**** Glucòsids cardíacs
***** Bufanolides (inclou bufenolides, bufadienolides, bufatrienolides)
****** Proscil·laridina
****** Daigremontianina
***** Cardenolides

## Referències

* ↑ Mutschler, Ernst; Schäfer-Korting, Monika. Arzneimittelwirkungen (en alemany). 8. Stuttgart: Wissenschaftliche Verlagsgesellschaft, 2001, p. 534-538. ISBN 3-8047-1763-2.
* ↑ IUPAC Recommendations 1999: Revised Section F: Natural Products and Related Compounds
* ↑ «Bufadienolide» (en anglès). Medical Subject Headings.
* ↑ «Bufadienolide» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Call of Duty (videojoc)

Call of Duty (llançat el 29 d'octubre del 2003) és un videojoc de guerra en primera persona basat en el motor gràfic de Quake III, considerat per la ESRB com M (Mature 16). Aquest joc de guerra simula les batalles de tancs, infanteria i les armes de la Segona Guerra Mundial, duent al jugador per una sèrie de missions a Europa, en la pell d'un soldat anglès, americà i rus. El joc va ser produït per Activision, desenvolupat per Infinity Ward, sota la distribució de Infogrames. Call of Duty va ser considerat com el millor joc de l'any 2003, per diverses entitats. Al setembre de 2004 es va llançar una no oficial expansió del joc titulada Call of Duty: United Offensive. Igual que l'anterior va ser produït per Activision i desenvolupat per Gray Matter Interactive. La versió per a Macintosh la va fer Aspyr Mitja, Inc. A la fi de 2004, la versió per a N-Gage va ser desenvolupada per Nokia i publicada per Activision. Altres versions per a ordinador s'han realitzat, com la Collector's Edition (amb banda sonora i guia estratègica), Game of the Year Edition (incloent actualitzacions), i Deluxe Edition (que conté l'expansió United Offensive i la banda sonora). Una seqüela, Call of Duty 2, va sortir a la fi de 2005. També hi ha versions per a consoles, però amb arguments diferents, com Call of Duty: Finest Hour per Spark Unlimited i Call of Duty 2: Big Red One per Gray Matter Interactive i Treyarch. Està previst que per a l'any 2006, vegi la llum Call of Duty 3 per a les consoles de tercera generació.$^{[obsolet]}$
Call of duty també es refereix a una saga de videojocs basats en FPS (first person shoter). Cada any es publica un joc d'aquesta companyia, i alguns dels més importants i nous han estat Modern Warfare 1, 2 i 3, Black ops i World at war. El pròxim Call of Duty que sortirà serà Black ops 3.$^{[obsolet]}$

## Competitiu

El competitiu del Call of Duty és el competitiu més jugat juntament amb League of Legends i Counter Strike. La competició més important del CoD (Call of Duty) és la CoD Champs, on es fa un torneig amb Quarts de Final, Semifinal i Final amb els millors equips de cada país, els quals han aconseguit ser escollits a través de la seva posició en la classificació del Rànking del seu país, que en el cas d'Espanya és la LVP Arxivat 2015-04-05 a Wayback Machine. (Liga Profesional de Videojuegos).

## Referències

* ↑ Stead, Chris. «The 10 Best Game Engines of This Generation». IGN, 15-07-2009. [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ Gamespot - Call of Duty Arxivat 2009-10-01 a Wayback Machine. Retrieved on September 23, 2007
* ↑ «Modern Warfare 2's 'Prestige Edition' Is Insane». IGN, 13-07-2009. [Consulta: 13 juliol 2009].

## Enllaços externs

* CallofDuty.com (web oficial)
* CoD Belarus (rus)
* LVP Arxivat 2015-05-19 a Wayback Machine. (web oficial)
# Calvin Johnson

Calvin Johnson (Olympia, 1 de novembre de 1962) és un músic estatunidenc. És considerat un dels músics més destacats de l'indie americà. Va fundar el segell K Records el 1982, va organitzar durant anys l'International Pop Underground Convention i va fundar bandes tan imprescindibles com The Go Team, Beat Happening (de qui era fan Kurt Cobain), The Halo Benders i Dub Narcotic Sound System.

## Referències

* ↑ «Calvin Johnson». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Cadernera menuda

La cadernera menuda (Spinus psaltria) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, chaparral, camp obert i terres de conreu de les terres baixes i muntanyes, al sud-oest de Washington, oest d'Oregon, nord de Califòrnia, sud d'Idaho, nord de Colorado, nord-oest d'Oklahoma i centre i sud de Texas cap al sud al sud de Baixa Califòrnia, a l'ample de Mèxic i Amèrica Central fins Panamà i des de Colòmbia i Veneçuela, cap al sud, per l'oest dels Andes, des de l'oest de l'Equador fins al nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Cadernera menuda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Cal Brut

Cal Brut és una obra de Salt (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una edificació entre mitgeres de caràcter residencia. Presenta un petit jardí a la part davantera, amb una gran palmera, protegir del carrer per una tanca. Destaca el porxo-balcó, que emfasitza la simetria del conjunt. Descansa sobre pilars de rajol i la llosa és feta amb estructura de biguetes de ferro. Les baranes són acabades amb revestiment de pedra irregular i pasta. La casa és de planta rectangular amb porxo i una sola planta.

## Referències

* ↑ «Cal Brut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Calçada dels Morts

La Calçada dels Morts de Teotihuacan anomenada pels asteques "miccaotli": "camí dels morts", quan van pensar que els monticles situats a la seva vora eren tombes.
La Calçada dels Morts és l'eix principal de la ciutat de Teotihuacan. Tés uns 40 metres d'amplada, direcció sud-nord amb una orientació 15° 25' cap a l'est, respecte el nord astronòmic. El seu límit nord es troba a la Plaça de la Lluna i el seu extrem sud que es perllonga més enllà de la Ciutadella, encara no ha estat explorat. S'estima una longitud superior als 4 km.
El riu San Juan va ser desviat perquè la travessés perpendicularment -hi ha un pont- dividint la ciutat en quatre quadrants, conformant una superfície adaptada al paisatge i les elevacions que l'envolten -Cerro Gordo, Serra de Patlachique- sobre la qual es van traçar carrers i es van aixecar palaus o temples, dedicats a les diferents activitats politicoadministratives i cívico-religioses de l'Estat teotihuacà, així com complexos residencials que van estar ocupats per les altes jerarquies socials, conformades principalment per sacerdots.
Al llarg de la Calçada es troben les construccions més importants de Teotihuacan, entre elles, les dues grans piràmides -del Sol i la Lluna-; el Conjunt de Quetzalpapálotl, amb el seu Palau, el Pati dels Jaguars i la Subestructura dels Cargols Emplomallats; La Ciutadella, amb el Temple de Quetzalcóatl; i el Complex del Carrer dels Morts compost per: Edificis Superposats, Grup Viking i els conjunts Plaça Oest i Plaça Est.

## Referències

* pueblosoriginarios
# Aleksander Warma

Aleksander Warma (Varma) (22 de juny de 1890, Viinistu, Parròquia de Kuusalu, Comtat de Harju, Estònia - 23 de desembre de 1970, Estocolm, Suècia) va ser oficial de la marina d'Estònia, diplomàtic, pintor i ocupà el càrrec de Primer Ministre d'Estònia a l'exili.
Aleksander Warma va estudiar a les escoles de marina de Käsmu i Narva, examen d'un capità d'alta mar a Riga. El 1920, va prendre els exàmens de l'escola secundària a la comissió d'examen del Seminari de mestres de Tallinn. 1920-1924 estudiar al departament de Dret de la Universitat de Tartu, es va graduar amb el diploma de grau 1, 1928 Llicenciat en Dret.
A la Primera Guerra Mundial, va servir a la flota russa del Bàltic. Durant la Guerra d'Independència d'Estònia, va servir a la Marina d'Estònia, va ser cap de l'Estat Major de l'Armada entre 1919 i 1920. Després de la guerra va ser comandant del vaixell de l'Armada Mardus. De 1924 a 1926, va ser assistent del jurisconsult del Ministeri de Guerra. El 1926 es va retirar com Warm capità de corbeta.
De 1926 a 1927, Warma va ser el Director de la Direcció d'assumptes jurídics del Ministeri de Relacions Exteriors, entre 1927 i 1931 Director del Departament Administratiu d'Afers Exteriors, de 1931 a 1933 Conseller de la legació d'Estònia a Moscou, del 1933 al 1938 Cònsol General a Leningrad (avui Sant Petersburg), l'enviat d'Estònia a Lituània de 1938 a 1939, 1939-1944 a Finlàndia. Warm 1953-1962 va ser Ministre d'Afers Exteriors i ministre de Justícia, 1962-1963. El primer ministre interí en funcions de Ministre d'Afers Exteriors dels estonians govern a l'exili. Warm va servir com a Primer Ministre en funcions del President de la República d'Estònia del 29 de març de 1963 al 23 de desembre de 1970.
Des de 1964 va ser també el representant diplomàtica d'Estònia a París.
# Flare Flairon

El Flare Flairon o Flairol és un personatge de la cultura popular valenciana, propi de les comarques del Comtat, la Safor i la Vall d'Albaida. És un frare ("flare") gegantí, d'hàbit terròs i amb una gran panxa. Roda pels pobles per a emportar-se als menuts que tenen mal comportament.
A més, es donava la característica que el Flaire Flairon parlava en castellà, en una època en què als pobles valencians sols els forasters parlaven eixe idioma.

## Referències

* 1 2 3 4 Gisbert 2010, p. 145
* ↑ Labrado, Víctor. «Els butonis». A: Llegendes valencianes : criatures mítiques de la tradició oral. Alzira: Bromera, 2007, p. 70. ISBN 978-84-9824-156-3.
* ↑ Gisbert 2010, p. 146

## Bibliografia

* Gisbert, Francesc. Màgia per a un poble. Picanya: Edicions del Bullent, 2010. ISBN 978-84-96187-88-7.
# Flémalle-Grande

Flémalle-Grande (en való Li Grande Flémåle) és un nucli del municipi de Flémalle, a la província de Lieja de la regió valona de Bèlgica. Abans la reorganització administrativa de 1976 era un municipi independent.

## Història

L'esment més antic del nom del poble és Fledismalacha que significaria "surgència fort". Hi hauria hagut a Flémalle-Grande una font potent. S'han trobat traces de la presència d'una centúria romana. Durant l'edat mitjana, el poble va canviar de mans força sovint. El 1173, els hospitalers van obtindre terres i construir un hospital, que va parcialment destruir-se durant les guerres amb la casa de Borgonya al segle xv. Després, s'hi construirà un castell que va derrocar-se l'any 1956
Al juny de 1889, molts habitants del poble van arborar la bandera negra, emblema de la misèria del proletariat. Volien afegir-hi la bandera vermella però el burgmestre catòlic va emetre un decret per a prohibir la bandera vermella. Uns dies després, tot arreu el poble es van veure banderes vermelles… amb una creu blanca i el mot Helvetia.
Abans de comprar el castell de Chokier el 1813, el general Henri Loison de l'exèrcit napoleònic comandant de la 25è divisió, responsable del departament de l'Ourte, va viure al castell de Flémalle-Grande, que ja no existeix avui.

## Monuments i curiositats

* El Fort de Flémalle
* L'antiga casa de la vila

## Fills predilectes de Flémalle-Grande

* François-Laurent Villette (Lieja, 1729- Flémalle-Grande, 1809), òptic, conseller del príncep-bisbe Francesc Carles de Velbrück
* Samuel Donnay (Flémalle-Grande, 1866-ibidem, 1929), diputat socialista
* Monument dels caiguts de la guerra 1940-1945 a la casa de la vila
* Flémalle-Grande, Profondval
* Entrada de l'estació
* Andana de l'estació
# Fléron

Fléron (en való Fléron) és un municipi belga de la província de Lieja a la regió valona. Comprèn les antigues comunes de Fléron, Magnée, Retinne i Romsée. L'1 de gener del 2024 tenia 16.382 habitants.

## Galeria d'imatges

* Magnée
* Església d'Antoni de Pàdua
* Torre d'aigua
* Monument a Retinne
* Església de Santa Juliana
* Antiga casa de la vila de Retine
* Monument als caiguts a les dues guerres mundials
* Església de Maria
* Antiga casa de la vila de Romsée
* Fort de Fléron

## Referències

* ↑ «BEVOLKINGSCIJFERS PER PROVINCIE EN PER GEMEENTE OP 1 JANUARI 2024 / CHIFFRES DE LA POPULATION PAR PROVINCE ET PAR COMMUNE, A LA DATE DU 1er JANVIER 2024» (en francès i neerlandès). Ministeri d'Interior de Bèlgica, 27-01-2024. [Consulta: 21 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Web municipal
* Web del C.P.A.S. Arxivat 2009-02-05 a Wayback Machine.
# Font d'en Xirot

La Font d'en Xirot era una font natural situada a la finca Can Xirot, al turó del Carmel de Barcelona. Era molt popular per les seves aigües ferruginoses, a causa de la concentració de minerals de ferro que conté la muntanya, que presumptament li conferien unes propietats estimulants i curatives. Durant la primera meitat del segle xix, l'aigua de can Xirot s'envasava en grans garrafes i es venia en comerços especialitzats de Barcelona.
Els obrers del gremi de teixidors de Barcelona solien anar-hi a celebrar una fontada cada 10 de maig, dia de Sant Pancraç. El juliol del 1855, en plena vaga general, els treballadors revoltats van triar la font d’en Xirot per trobar-se.
Al llibre Obrers a Catalunya. Manual d'història del Moviment Obrer (1840-1975), de J. M. Huertas Clavería, hi ha una il·lustració, probablement de la primera meitat del segle xix, on s'hi representa una festa campestre a la font d'en Xirot, el dia de Sant Pancraç, amb ball i guitarra, que podria tractar-se d'un fandango, amb el següent peu de foto: 'Cansó nova, o breu esplicació de las festas i aniversari que celebran los Teixidors de la ciutad de Barcelona el día 10 de maix de cada añ, dia en que fou instalada la sociedad'.
A la novela Barcelona y sus misterios, best-seller de 1860, l'escriptor Antoni Altadill i Teixidó situa un dels seus capítols a la font d'en Xirot, amb una il·lustració d'Eugeni Planas.

## Referències

* ↑ Bou Roura, Lluís M.; Gimeno Cases, Eva. El Carmel ignorat. Història d'un barri impossible. Ajuntament de Barcelona, 2007. ISBN 978-84-611-7914-5.
* 1 2 Corbera, Joan; Fernández, Juanjo; Giménez, Carlota; Macià, Jaume; Sanz, Carles «Fonts». El Pou, 2019, pàg. 44.
* ↑ «Hipótesis sobre el origen de la presencia del Flamenco en Cataluña y de su relación con las manifestaciones culturales y populares autóctonas». Candil: boletín de la Peña Flamenca de Jaén, 01-09-1995.
# Font de les Perdius

La Font de les Perdius es troba al Parc de la Serralada Litoral, el broc de la qual té forma d'au (probablement vol ser una perdiu, però recorda més els animals del bestiari dels correfocs).

## Entorn i descripció

És situada en una petita esplanada, amb bancs, una taula de pedra i bona vista sobre el Sagrat Cor de Teià. Sens dubte, és un bon indret per a descansar de l'esforç de la pujada des de Teià. L'aigua baixa per canonada des de la mina del Vedat, a 400 metres de distància. La font inicial la va fer (durant la primera meitat del segle xx) el propietari de la finca El Vedat, el qual era caçador i s'amagava en el turó de Moliner (on ara hi ha el Sagrat Cor) tot esperant que les perdius anessin a beure a la font. La font actual va ésser arranjada pels membres de l'ADF de Teià.

## Observacions

L'ADF de Teià fa un seguiment dels cabals de diverses fonts del municipi per tal de mantindre diversos punts d'emmagatzematge d'aigua per fer-los servir en l'extinció d'incendis forestals. En el control efectuat durant la darrera setmana del mes de juny del 2015 es va establir que el cabal d'aquesta font era de 1.440 litres al dia.

## Accés

És ubicada a Teià: situats al Sagrat Cor de Teià, cal prendre el camí que mena al refugi de la Ferreria del Vedat. Als pocs metres s'arriba a una roca i un tram amb escales. Voregem la roca per la dreta i darrere trobarem la font. Coordenades: x=443483 y=4595735 z=285.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 115.
* ↑ Control de cabals de les fonts de l'ADF - ADF Teià Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* Wikiloc (català)
* Fonts de Teià - Serralada Litoral (català)
* Per no perdre's | Costa de Barcelona Maresme Arxivat 2015-10-15 a Wayback Machine. (català)
# Univariable

En matemàtiques, el terme univariable es refereix a una expressió, equació, funció o polinomi que té només una variable. En cas que tinguin més d'una variable s'anomenen multivariables. En alguns casos la distinció entre els casos univariable i multivariable és fonamental: per exemple, el teorema fonamental de l'àlgebra i l'algorisme d'Euclides per polinomis són propietats bàsiques dels polinomis univariables que no es poden generalitzar a polinomis multivariables.
El terme s'utilitza en estadística per distingir una distribució d'una variable respecte d'una distribució de diverses variables.

## Vegeu també

* Aritat
* Distribució normal multivariable
# Miquel Gelabert Bordoy

* «Miquel Gelabert» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Miquel Gelabert i Roura».
Miquel Gelabert Bordoy (Felanitx, 1954) és un actor mallorquí. Ha format part de diverses companyies teatrals com Comediants l'any 1973, Akelarre l'any 1974 i s'Estornell des de 1976 fins al 1978. També interpretà diverses obres com Non plus plis l'any 1973, El manuscrit d'Ali-Bey l'any 1988 de Josep Maria Benet Jornet i El castell dels Tres Dragons l'any 1990 de Pitarra. També ha participat en diferents sèries i pel·lícules.

## Filmografia
### Pel·lícules

* El vicari d'Olot (1981)
* El manuscrit d'Ali Bei (1989)
* Cràpules (1993)
* Quin curs el meu tercer! (1994)
* La vida es sueño (2001)
* Gossos (2002)
* La caja 507 (2002)
* Nudos (2003)
* La dona de gel (2003)
* Amb el 10 a l'esquena (2004)
* L'any del diluvi (2004)
* Iris (2004)
* Crusader (2005)
* Salvador (Puig Antich) (2006)
* La educación de las hadas (2006)
* El partit (2006)
* Atles de geografia humana (Atlas de geografía humana) (2007)
* El Greco (2007)
* El mirall (El espejo) (2008)
* Perduts (2009)
* Negro Buenos Aires (2010)
* Meublé. La Casita Blanca (2011)
* El cos (2012)
* El Cafè de la Marina (2014)
* Darrere la porta (2015)
* Pàtria (2017)
* Bajocero (2021)

### Sèries

* Temps de silenci (2001-2002)
* Ventdelplà (2005-2010)
* La Riera (2014)
* Com si fos ahir (2017-2020)
* Pep (2020)

## Referències

* ↑ Miquel Dolç (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 978-84-8661717-2
# George Darwin

George Darwin (1845-1912) va ser un astrònom i matemàtic anglès, fill del naturalista de Charles Darwin.

## Vida i Obra

George Darwin, segon fill de Charles Darwin, va estudiar a l'escola de Clapham i al Trinity College (Cambridge), on es va graduar el 1868, sota la tutoria d'Edward John Routh. Aquest mateix any va passar a ser fellow del Trinity College, fins que el 1874 va començar a exercir com advocat a Londres. Però va retornar a la ciència. A partir de 1883 va ser professor d'astronomia de la universitat de Cambridge.
Els seus treballs més importants estan en l'estudi de les marees. Va tenir un paper fonamental en el naixement d'una nova disciplina: la moderna geofísica. També va estudiar la dinàmica del sistema Terra-Lluna i va proposar la teoria de que a Lluna s'havia format a partir de massa despresa de La Terra (hipòtesi que va ser rebutjada en el segle XX).

## Referències

* ↑ Cartwright, 1999, p. 130.
* ↑ Kushner, 1993, p. 296.
* ↑ Angelo, 2006, p. 169.

## Bibliografia

* Angelo, Joseph A. Encyclopedia of Space and Astronomy (en anglès). Facts on File, 2006. ISBN 0-8160-5330-8.
* Cartwright, David Edgar. Tides: A Scientific History (en anglès). Cambridge University Press, 1999. ISBN 0-521-62145-3.
* Kushner, David «Sir George Darwin and a British School of Geophysics» (en anglès). Osiris, Vol. 8, Num. 1, 1993, pàg. 196-223. DOI: 10.1086/368724. ISSN: 0369-7827.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «George Darwin» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «Sir George Darwin». Encyclopaedia Britannica, 1998. [Consulta: 30 novembre 2017].
# Zuccarello

Zuccarello (en lígur: Sucarê) és un comune (municipi) de la província de Savona a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 70 km al sud-oest de Gènova i uns 35 km al sud-oest de Savona.
Zuccarello limita amb els següents municipis: Arnasco, Balestrino, Castelbianco, Castelvecchio di Rocca Barbena, Cisano sul Neva i Erli.
Entre els llocs d'interès es troba l'església de San Bartolomeo, construïda al segle xiii, el palau dels Marquesos, les restes d'un castell i la capella de Sant'Antonio Abate, amb frescos medievals tardans.

## Enllaços externs

* Web oficial comune
# Cal Calistro

Cal Calistro és una obra d'Alcarràs (Segrià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres de planta baixa i pis, en la qual es barregen tots els elements constructius populars: base de les parets de pedra, parets de terra cuita, tobes i totxo modern i coberta de teula àrab. La casa fou construïda damunt d'uns cellers excavats a la pedra.

## Referències

* ↑ «Cal Calistro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juliol 2021].