OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Utica (Kansas)

Utica és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 223 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Utica tenia 223 habitants, 94 habitatges, i 53 famílies. La densitat de població era de 358,8 habitants/km².
Dels 94 habitatges en un 24,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,9% hi vivien parelles casades, en un 4,3% dones solteres, i en un 42,6% no eren unitats familiars. En el 39,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,28.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,7% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 19,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.917 $ i la renda mediana per família de 36.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.000 $ mentre que les dones 17.083 $. La renda per capita de la població era de 15.508 $. Entorn del 13,1% de les famílies i el 21,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Utica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Utica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Miserita

La miserita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor del doctor Hugh Dinsmore Miser (Pea Ridge, Arkansas, EUA, 18 de desembre de 1884 - Washington, DC, EUA, 1 d'agost de 1969), geòleg del U.S. Geological Survey. Abans d'anomenava, de manera inadecuada, natroxonotlita.

## Característiques

La miserita és un silicat de fórmula química K$_{1.5-x}$(Ca,Y,REE)₅(Si₆O$_{15}$)(Si₂O₇)(OH,F)₂·yH₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la miserita pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, riversideïta, tobermorita, foshagita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, hil·lebrandita, zorita, chivruaïta, haineaultita, epididimita, eudidimita, elpidita, fenaksita, litidionita, manaksita, tinaksita, tokkoïta, senkevichita, canasita, fluorcanasita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Union Carbide, a Wilson Springs, dins el comtat de Garland (Arkansas, Estats Units). També ha estat descrita en altres indrets dels Estats Units, el Canadà, el Kirguizstan, Rússia i el Tadjikistan.

## Referències

* ↑ «Miserite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 gener 2020].
# Josep Codina i Serra

En Josep Codina i Serra, "el Bessó" (Cal Metre, Gironella, 3 de gener de 1907 - Gironella, 7 de juliol de 1987) fou un músic i compositor de sardanes gironellenc.

## Vida

En Josep Codina va néixer a la colònia tèxtil de Cal Metre, a Gironella el 3 de gener del 1907. Va començar a formar-se en la música als set anys amb el seu primer mestre, "el Rafalet". Els seus altres mestres foren en Josep Font ("Pepet Carnicer") i sobretot el "Freixa", amb qui va anar a Barcelona per aprendre a tocar el clarinet amb el músic de la Banda Municipal de Barcelona, Julio Jarque.
A nivell professional va començar a tocar en balls i revetlles de la comarca i quan va tornar del servei militar va començar a treballar en el Cinema Ideal de Gironella, on tocava en directe a les pel·lícules mudes abans de formar el seu primer conjunt musical, Simfònic Jazz amb set gironellencs més que va tocar fins a la Guerra Civil Espanyola. Després de la Guerra, va començar a dirigir diverses corals i a donar classes de solfeig, violí i clarinet. En Josep Codina va dirigir el Cor de Clavé la Societat Coral Unió de Puig-Reig i els grups de caramellaires de Viladomiu Vell i Cal Bassacs abans de passar a dirigir l'Aroma Gironellenca en la que va succeir al Mestre Josep Font i Parera. També va tocar en la Cobla Principal Alt Llobregat de Puig-Reig.

## Obra

A banda d'obres menors que va compondre quan tocava amb "Simfònic Jazz", en Josep Codina és conegut sobretot com a compositor de sardanes. Les sardanes que va compondre són "Puigreigenca", "per a cantar i ballar", "L'amic Molins", "A la Rosalia" (obligada de tenora), "A Gironella" (versió en sardana de la coneguda Roseta de Gironella), "Pasqua d'amor", "A la Font del Balç", "A posta de sol", "Esbart Sant Jordi", "Esperit català", "Fent barquetes" i "Joia navarclina", "la cançó de Gironella", "La donzella enamorada", "La plaça vella" (de Navarcles), "L'aplec de Navarcles" i "Visca la Pasqua"

## Referències

* 1 2 3 4 «Cercant... Gent de Casa. Avui: Josep Codina i Serra». El Vilatà, Revista del Berguedà. El Vilatà, 15, Agost 1982, pàg. 13-15.
* ↑ Puig Riera, Francesc «Vuitanta anys de La Societat Coral La Unió de Puig-reig». L'Erol, revista cultural del Berguedà, 2007, pàg. 17.
* ↑ «Sardana "Joia navarclina" a Ripollet Ràdio, amb una ressenya biogràfica». Ripollet Sardanista de Ripollet Ràdio. [Consulta: 10 juny 2014].
* ↑ «sardanes de Josep Codina a Sardanista.cat». sardanista.cat. [Consulta: 10 juny 2014].
# Oued Merguellil

El oued Merguellil (àrab: وادي مَرْق اللِّيل, wādī Marq al-Layl, pronunciat localment Marg al-Līl) és un riu de Tunísia, que generalment és sec bona part de l'any. Es tracta més que d'un riu d'una sèrie de torrents que drenen la regió del Djebel Ousselat, tot i que el seu origen és més a l'oest a la vora de Maktar. Els torrents són controlats per l'embassament de El Houareb, que pren el nom de la vila d'El Houareb, uns 12 km al sud-est de Haffouz i 30 km al sud-oest de Kairuan. Més avall, el riu continua recollint les aigües dels torrents del Djebel Cherichira (especialment el oued Cherichira) i del Djebel Baten, i s'extingeix prop de Kairuan. El seu curs com a riu és de 30 km, però el total és de 85 km. Les avingudes d'aigua que porta acaben en part a la Sabkhat Kelbia, mentre altres s'ajunten al oued Zeroud que corre paral·lel, 15 km més al sud.
Durant l'època romana la zona era intensament conreada i avui el reg es destina a la producció d'olivera i albercoc.
La pluviometria reduïda de la regió fa que no porti aigua a l'estiu, però provoca inundacions a la tardor, quan la pluja cau en quantitat i en poc temps. La construcció de l'embassament ha posat en regadiu la zona i ha evitat inundacions, però ha reduït l'aigua de les napes freàtiques, que estan sobreexplotades.

## Referències

* ↑ «Uadi Merguellil» (en castellà). mapcarta.com. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ Yahia-Acheche, Sophie «Ousselat (Jebel — ; Tunisie) : Préhistoire et art rupestre» (en francès). Encyclopédie berbère, 36, 02-06-2013, pàg. 5986–5993. DOI: 10.4000/encyclopedieberbere.2870. ISSN: 1015-7344.
* ↑ Loyer, Jean-Yves. «Le milieu physique et naturel des bassins versants des Oueds Zéroud et Merguellil- fdi:32688- Horizon». ORSTOM, 1975. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ Molle, François; Wester, Philippus. River Basin Trajectories: Societies, Environments and Development (en anglès). IWMI, 2009, p. 147. ISBN 978-1-84593-538-2.
* ↑ Leduc, C; Ammar, S. Ben; Favreau, G; Beji, R; Virrion, R «Impacts of hydrological changes in the Mediterranean zone: environmental modifications and rural development in the Merguellil catchment, central Tunisia / Un exemple d'évolution hydrologique en Méditerranée: impacts des modifications environnementales et du développement agricole dans le bassin-versant du Merguellil (Tunisie centrale)». Hydrological Sciences Journal, 52, 6, 01-12-2007, pàg. 1162–1178. DOI: 10.1623/hysj.52.6.1162. ISSN: 0262-6667.
# La Macana

La Macana és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al sud-oest del departament de Florida. Forma part de l'àrea metropolitana de Florida, amb un nucli poblacional de 12.643 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 64 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* 1 2 (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Via Portuense

Via Portuense (en llatí Via Portuensis) va ser una via romana que portava de Roma a Portus Trajani, el nou port de la ciutat de Roma construït a la riba dreta del Tíber a uns tres km més amunt d'Òstia. la via només podia haver pres aquest nom després de la construcció del port i de la població que es va formar al seu entorn, Portus Ostiensis o Portus Urbis o Portus Romae.
Sortia de la Porta Portuensis a la Muralla Aureliana i seguia per la riba dreta del riu Tíber desviant-se molt poc, només per tallar els meandres del riu. Portus Trajani era a 30 km de Roma segons l'Itinerari d'Antoní, però la realitat és que eren 26 km. Des Portus Trajani la via seguia encara a Fregenae, a uns 15 km, i a Alsium, uns altres 15 km, on trobava la Via Aurèlia, explica l'Itinerari d'Antoní.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Via Portuensis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 juliol 2022].

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
# VFTS 102

VFTS 102 és una estrella pertanyent a la nebulosa de la Taràntula, al Gran Núvol de Magalhães. L'estrella està a uns 160.000 anys llum de distància de el Sol.

## Descobriment i característiques

Un equip internacional d'astrònoms va utilitzar el Very Large Telescope (VLT) a l'Observatori Paranal de Xile per fer un sondeig de les estrelles més massives i brillants en la nebulosa de la Taràntula al Gran Núvol de Magalhães. Entre les moltes trobades, va ser detectada aquesta estrella que està rotant a més de 2 milions de quilòmetres per hora. Aquesta velocitat de rotació equival a tres-centes vegades la velocitat de rotació del nostre Sol i es troba en un punt en el qual podria ser destrossada per les forces centrífugues. Fins a la data (desembre de 2019) VFTS 102 seria la més ràpida coneguda. A més, aquesta estrella és 25 vegades més massiva que el Sol i prop de cent mil vegades més brillant. La seva velocitat de translació és significativament diferent que la de les seves veïnes. L'estrella VFTS 102 rep aquest nom pel sondeig en el qual la van descobrir anomenat VLT-FLAMES Tarantula Survey, que al seua vegada es coneix així per ser un sondeig usant el VLT i l'instrument FLAMES, que és un espectògraf. VFTS 102 es mou a gairebé 228 quilòmetres per segon, que és menor que altres estrelles similars a la regió per uns 40 quilòmetres per segon. Les velocitats d'unes 180 estrelles (de tipus O) en el sondeig van trobar que la velocitat mitjana és de 271 km/s. Aquesta diferència en velocitat podria implicar que VFTS 102 és una "estrella fugitiva", una que ha estat projectada des d'un sistema doble després que la seva companya explotés com supernova. Aquesta idea és recolzada per dues pistes: un púlsar i un romanent de supernova associat als voltants.

## Referències

* ↑ Hugues Sana «The VLT-FLAMES Tarantula Survey. XIV. The O-type stellar content of 30 Doradus» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-04-2014, pàg. 40–40. DOI: 10.1051/0004-6361/201323082.
* ↑ Marta Sewilo «Spitzer SAGE infrared photometry of massive stars in the Large Magellanic Cloud». Astronomical Journal, 4, 20-08-2009, pàg. 1003–1021. DOI: 10.1088/0004-6256/138/4/1003.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Francisco Najarro «The VLT-FLAMES Tarantula Survey. XII. Rotational velocities of the single O-type stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-12-2013, pàg. 29–29. DOI: 10.1051/0004-6361/201321986.
* 1 2 3 4 5 6 Vincent Hénault-Brunet «The VLT-FLAMES Tarantula Survey. VIII. Multiplicity properties of the O-type star population» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-02-2013, pàg. 107–107. DOI: 10.1051/0004-6361/201219621.
* ↑ URL de la referència: https://arxiv.org/abs/1111.0157. Data de consulta: 18 març 2018.
* ↑ VLT Finds Fastest Rotating Star
* ↑ , "La estrella que rota más rápido".
# Anna Espar i Llaquet

Anna Espar i Llaquet (Barcelona, 8 de gener de 1993) és una jugadora de waterpolo catalana, més coneguda esportivament com Anni Espar. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2012, va competir per l'equip espanyol, que va aconseguir la medalla de plata i fou inclosa a l'equip ideal del torneig. Al Campionat del Món de natació de 2013 celebrat a Barcelona es va proclamar campiona del món amb la selecció espanyola.
L'any 2021 va obtenir la medalla de plata en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2020 que es van celebrar a Tòquio.
El seu primer any universitari als Estats Units, va jugar amb l'SC Trojans de Califòrnia. A la tercera pròrroga amb gol d'or de la final del torneig NCAA va marcar, proclamant el seu equip campió del torneig NCAA. És filla del campió d'handbol Xesco Espar i germana gran de la també jugadora de waterpolo Clara Espar.
Va formar part de l'equip espanyol de waterpolo a Paris 2024 que va guanyar la medalla d'or.

## Palmarès
### Clubs

* Campiona de la Champions Cup (2011)
* 2 cops campiona de la Divisió d'Honor (2011 i 2012)
* 4 cops campiona de la Copa de la Reina (2009, 2010, 2011 i 2012)
* 4 cops campiona de la Supercopa (2009, 2010, 2011 i 2012)

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'or als Jocs Olímpics de Paris 2024
* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics de Tokio 2020
* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics d'estiu de 2012
* 1 medalla d'or al Campionat del Món de waterpolo (2013)
* 3 medalles d'argent al Campionat del Món de waterpolo (2017, 2019, 2023)
* 1 medalla de bronze al Campionat del Món de waterpolo (2024)

## Referències

* ↑ «Anna Espar Llaquet». Jocs Olímpics d'Estiu de 2012. Arxivat de l'original el 18 de març 2013. [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ Diari Ara: La selecció espanyola de waterpolo femení es penja la medalla d'or (8-6) Publicat el 2 d'agost del 2013
* ↑ El Periódico: Les 'guerreres' del waterpolo conquisten el primer or per a Espanya Publicat el 2 d'agost del 2013
* ↑ «Medalla de plata per a una selecció espanyola femenina de waterpolo farcida de catalanes (5-14)», 07-08-2021. [Consulta: 11 agost 2021].
* ↑ «USC WINS 2013 NCAA CHAMPIONSHIP» (en anglès), 12-05-2013. Arxivat de l'original el 2013-05-26. [Consulta: 14 maig 2013].
* ↑ «USC Women's Water Polo - 2013 NCAA Champs!» (en anglès). youtube, 13-05-2013.
* ↑ «Una dinastia familiar de campions esportius». El Periódico de Catalunya, 01-12-2013.
* ↑ «El waterpolo femenino español ya tiene su oro olímpico» (en castellà), 10-08-2024. [Consulta: 29 agost 2024].
# La Berruga

«La Berruga» té aquests significats:
# Isòtops del lawrenci

El lawrenci (Lr) no té cap isòtop estable a causa de la seva radioactivitat. S'han caracteritzat 16 radioisòtops, el més estable dels quals és el $^{262}$Lr, amb un període de semidesintegració de 216 minuts.

## Taula

| Símbol del núclid | Z(p) | N(n) | massa isotòpica(u) | període de semidesintegració | Espín nuclear |
| rang de variació natural (fracció molar) |||
| $^{251}$Lr | 103 | 148 | 251.09436(32)# | 150# µs | |
| $^{252}$Lr | 103 | 149 | 252.09537(27)# | 390(90) ms [0.36(+11-7) s] | |
| $^{253}$Lr | 103 | 150 | 253.09521(24)# | 580(70) ms [0.57(+7-6) s] | (7/2-) |
| $^{253m}$Lr | 30(100)# keV | 30(100)# keV | 30(100)# keV | 1.5(3) s [1.5(+3-2) s] | (1/2-) |
| $^{254}$Lr | 103 | 151 | 254.09645(36)# | 13(3) s | |
| $^{255}$Lr | 103 | 152 | 255.09668(22)# | 22(4) s | 7/2-# |
| $^{256}$Lr | 103 | 153 | 256.09863(24)# | 27(3) s | |
| $^{257}$Lr | 103 | 154 | 257.09956(22)# | 646(25) ms | 9/2+# |
| $^{258}$Lr | 103 | 155 | 258.10181(11)# | 4.1(3) s | |
| $^{259}$Lr | 103 | 156 | 259.10290(8)# | 6.2(3) s | 9/2+# |
| $^{260}$Lr | 103 | 157 | 260.10550(12)# | 2.7 min | |
| $^{261}$Lr | 103 | 158 | 261.10688(22)# | 44 min | |
| $^{262}$Lr | 103 | 159 | 262.10963(22)# | 216 min | |
| $^{263}$Lr | 103 | 160 | 263.11129(39)# | 5# h | |
| $^{264}$Lr | 103 | 161 | 264.11404(47)# | 10# h | |
| $^{265}$Lr | 103 | 162 | 265.11584(77)# | 10# h | |
| $^{266}$Lr | 103 | 163 | 266.11931(70)# | 1# h | |

### Notes

* Els valors marcats amb # no estan derivats únicament de dades experimentals, sinó que en part es basen en tendències sistemàtiques. Els espins amb arguments d'assignació febles es troben entre parèntesis.
* Les incerteses es troben en forma concisa entre parèntesis després dels últims dígits corresponents. Els valors d'incertesa indiquen una desviació estàndard, tret de la composició isotòpica i la massa atòmica estàndard de la IUPAC, que utilitzen incerteses expandides.

## Referències

* Masses isotòpiques de l'Ame2003 Atomic Mass Evaluation Arxivat 2008-09-23 a Wayback Machine. by G. Audi, A.H. Wapstra, C. Thibault, J. Blachot and O. Bersillon in Nuclear Physics A729 (2003).
* Composicions isotòpiques i masses atòmiques estàndard de Atomic weights of the elements. Review 2000 (IUPAC Technical Report). Pure Appl. Chem. Vol. 75, No. 6, pp. 683-800, (2003) and Atomic Weights Revised (2005) Arxivat 2008-03-05 a Wayback Machine..
* Semivida, espín i dades d'isomers triades d'aquestes fonts:
** Audi, Bersillon, Blachot, Wapstra. The Nubase2003 evaluation of nuclear and decay properties, Nuc. Phys. A 729, pp. 3-128 (2003).
** National Nuclear Data Center, Brookhaven National Laboratory. Information extracted from the NuDat 2.1 database (retrieved Sept. 2005).
** David R. Lide (ed.), Norman E. Holden in CRC Handbook of Chemistry and Physics, 85th Edition, online version. CRC Press. Boca Raton, Florida (2005). Section 11, Table of the Isotopes.
Index de pàgines d'isòtops · Taula de núclids :
| Isòtop més lleuger | Isòtop actual | Isòtop més pesant |
| Isòtops del nobeli | Isòtops del lawrenci | Isòtops del rutherfordi |
# Sant Jordi d'Alta-riba

Sant Jordi d'Alta-riba és l'església parroquial d'Alta-riba, poble al municipi d'Estaràs, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església és al centre del nucli, d'estil romànic d'una sola nau orientada d'est a oest, realitzada amb carreus irregulars col·locats en filades, excepte les cantoneres de la torre campanar que estan fetes amb carreus regulars de grans dimensions, amb coberta a dues aigües. Actualment, la porta principal d'accés, posterior a la construcció de l'església, és a l'oest amb arc de mig punt rebaixat i adovellat, i a la seva dreta s'alça la torre campanar de planta quadrangular amb quatre obertures, una a cada costat, formades per arcs de mig punt rebaixats, datat el 1775, tal com ho indica, mitjançant una inscripció, una carreu monolític de grans dimensions situat a una de les seves cares, i de la mateixa època és l'ull de bou situat sobre la porta actual que té la funció d'il·luminar l'interior del temple. L'absis de planta semicircular i cobert amb una volta de quart d'esfera, queda amagat per una construcció posterior que forma part del recinte del cementiri, el qual està adossat al mur sud.

## Història

És possible que en un primer moment aquesta església hagués tingut consideració de parròquia, però quan se'n comença a tenir notícies apareix sempre com a sufragània de Santa Fe. L'any 1183, quan encara s'estava acabant de bastir, Berenguer d'Alta-riba, castlà del terme, deixà dos sous per a l'obra Sancti Georgi Alta-riba i perquè els clergues diguessin misses per la seva ànima. El 1358 el bisbe de Vic, Ramon de Bellera, visità l'església i prohibí que es guardés l'eucaristia en un banc de seure, llavors els vilatans construïren un armari de pedra vora l'altar. Fou del bisbat de Vic fins a l'any 1595 en que passà al nou bisbat de Solsona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Jordi d'Alta-riba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Lac deth Pòrt de Caldes

El lac deth Pòrt de Caldes és un llac glacial que es troba a la conca occidental del Circ de Colomèrs, al vessant nord del Pirineu. La seva altitud és 2.473 metres i la seva superfície és de 0,77 hectàrees. Forma part de la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, i pertany al terme municipal d'Naut Aran a la Vall d'Aran.
Una mica més avall de l'estany neix el riu Coma del Port de Caldes que desaigua a l'estany Major de Colomèrs
Per les ribes de l'estany passa el GR 11 així com el sender de la travessa Carros de Foc en el seu recorregut entre el refugi de Colomers i el refugi de la Restanca.

## Referències

* 1 2 «Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Lac deth Pòrt de Caldes». [Consulta: 3 novembre 2019].

## Bibliografia

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], 1:25.000. (abril 1998)
# Victor Tardieu

Victor Tardieu (Orliénas, França, 30 d'abril de 1870 - Hanoi, Vietnam, 12 de juny de 1937) fou un pintor francès.
El 1887 ingressà en l'Escola de Belles Arts de Lió. Dos anys després, continuà la seua formació en l'Académie Julian, i a partir de l'octubre de 1890 en l'Escola de Belles Arts de París i en els tallers de Léon Bonnat i d'Albert Maignan fins al 1894. Al mateix temps pintà un bon nombre d'esbossos per al taller de vitralls de Félix Gaudin. El 1902 obtingué el primer premi nacional en l'exposició de la Société des Artistes Français, dotat amb una beca per a viatjar per Europa. Aquest mateix any es casà amb l'arpista Caroline Luigini, filla del compositor Alexandre Luigini, amb la qual tingué un fill, Jean, que amb el temps esdevingué un important poeta. Participà voluntari en la Primera Guerra Mundial com a assistent mèdic en un hospital de campanya, sense deixar de pintar. El 1921 s'instal·là a Hanoi, on va pintar per a l'amfiteatre de la universitat un gran mural d'estil clàssic de 180 m² representant la societat de l'època, amb més de dos-cents personatges rellevants, tant d'Occident com d'Orient, i un altre per a la sala de lectura de la Biblioteca Central. En aquesta ciutat fundà el 1925, amb el seu amic i també pintor Nguyen Nam Son, l'Escola de Belles Arts del Vietnam, i en fou el director fins a la seua mort. Es conserven obres seues al Museu de Belles Arts de Lió, al de Belles Arts de Rennes, al de l'Exèrcit de París i al Florence Nightingale de Londres.

## Referències

* ↑ «Victor Tardieu». Lettres du Mékong. Arxivat de l'original el 3 de juliol 2015. [Consulta: 5 agost 2016].
* ↑ «Le Salon». Société des Artistes Français. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2016. [Consulta: 5 agost 2016].
* ↑ Tardieu, Jean. Vénen a buscar el senyor Jean. València: Ed. Tres i Quatre, 1991, p. 13-19 i 25-30. ISBN 8475023177.
* ↑ Paliard, Pierre. Un art vietnamien : penser d'autres modernités : Le projet de Victor Tardieu pour l'Ecole des Beaux-Arts de l'Indochine à Hanoï en 1924. París: Editions L'Harmattan, 2014. ISBN 9782343020266.
* ↑ Moss, Richard. «Nightingale Museum acquires Tardieu oils to honour role of nurses in World War One». Culture24. [Consulta: 29 juliol 2016].

## Enllaços externs

* «Victor Tardieu: un francés en Indochina», en Trianarts