OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell d'It

El castell d'It (en occità, castèu d'It i, en francès, château d'If) és una fortalesa bastida sobre l'illot del mateix nom que forma part de l'arxipèlag del Frieu, davant de la costa de Marsella. És un dels indrets més visitats de Marsella. El castell és un monument històric francès.
El castell fou construït per ordre de Francesc I de França, entre el 1524 i el 1531. No se sap molt bé si per protegir la ciutat d'atacs marítims, com el sofert el 1524 per part de les tropes espanyoles de l'emperador Carles V, o per controlar el possibles moviments separatistes. El seu ús militar no fou necessari i, de mica en mica, esdevingué presó. Des del segle xvii fins a principis del xx es guanyà fama i llegenda per les seves dures condicions. Quan fou abandonada la seva funció penitenciària hi va funcionar un far fins a 1950. Actualment, és un atractiu turístic que ofereix, a més, una esplèndida vista de la ciutat des del mar.
El reconeixement universal li esdevingué en aparèixer a la novel·la d'Alexandre Dumas, El comte de Montecristo, on el protagonista, Edmond Dantès, hi és injustament empresonat durant molts anys.

## Referències

* ↑ «Marseille : le Château d'If va devenir beaucoup plus... abordable» (en francès), 27-08-2015. [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ «Centre Des Monuments Nationaux». If.monuments-nationaux.fr. [Consulta: 25 abril 2013].
* ↑ Referència n. PA00081333, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* ↑ «Marseille Office of Tourism». Marseille-tourisme.com. Arxivat de l'original el 2014-04-18. [Consulta: 25 abril 2013].
# Casa del Pont de Cabrianes

La Casa del Pont de Cabrianes és una obra neoclàssica de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta baixa, dos pisos superior i àtic. La planta baixa està constituïda com a basament amb un encoixinat corregut. Les obertures dels pisos superiors es distribueixen simètricament en eixos verticals i mantenen unes proporcions graduals en alçada. En tots els casos, es tracta de balcons volats amb baranes de ferro forjat i les obertures estan emmarcades en una senzilla motllura.

## Referències

* ↑ «Casa del Pont de Cabrianes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Casa Llúcia Catasús i Soler

La casa Llúcia Catasús i Soler és un edifici de Sitges (Garraf) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres format per planta baixa i dos pisos, amb terrat a la catalana. A la planta baixa hi ha motllures d'inspiració gòtica, encara que el conjunt presenta modificacions respecte del projecte original.
El primer pis l'ocupen dos balcons d'arc de mig punt i barana de pedra amb la peanya sostinguda per cartel·les. A la part central de la façana hi ha relleu de Sant Jordi com a motiu ornamental. El segon pis presenta una galeria amb sis finestres d'arc de mig punt. El coronament presenta moltes modificacions. Hi ha una cornisa de teula i barana del terrat.

## Història

Segons la documentació conservada a l'Arxiu Històric Municipal de Sitges, la sol·licitud de permís per a la construcció d'aquest edifici va ser presentada per Llúcia Catasús Soler, mandatària dels hereus d'Antoni Catasús Ferrer, el 12 d'octubre del 1915. El projecte, signat pel mestre d'obres Josep Graner, fou aprovat el dia 15 del mateix mes.
Actualment part de la planta baixa apareix modificada i s'utilitza com a accés a un hostal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Llúcia Catasús i Soler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Casa Lutsch de Sibiu

La Casa Lutsch és un monument històric situat a Plaça gran de Sibiu. Al Repertori Arqueològic Nacional el monument hi apareix amb el codi 143469.91.
L'edifici acull la seu del Fòrum Democràtic d'Alemanys a Romania i la seu de la sucursal del comtat d'UDMR.

## Referències

* ↑ «Ministerul Culturii - Lista Monumentelor Istorice». Arxivat de l'original el 2011-04-01. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ Repertoriul Arheologic Național, CIMEC
# Catàfil

Els catàfils (del francès cataphiles) són exploradors urbans que recorren il·legalment les Mines de París, terme utilitzat popularment per descriure una sèrie de túnels que es van construir com una xarxa de mines de pedra, que ja no s'utilitzen. Les catacumbes de París formen un subconjunt d'aquesta xarxa.

## Visites no autoritzades

L'accés a les mines està restringit. La part oberta al públic (les catacumbes) és només una petita part d'una extensa xarxa de túnels, que abasta uns 280 quilòmetres de llarg i travessa grans seccions de la ciutat. El sistema de túnels és complex i, tot i que alguns túnels tenen plaques que indiquen el nom del carrer que hi passa per sobre, és fàcil perdre's. Alguns passadissos són baixos o estrets, i d'altres estan parcialment inundats. Hi ha cables telefònics vells, canonades i altres impediments que poden dificultar el progrés, i els enderrocaments, encara que rarament, a vegades es produeixen. Una bona guia és indispensable, i moltes guies de tant en tant fan referència a un mapa. A causa d'aquests perills, l'accés a les catacumbes sense escorta oficial és il·legal des del 2 de novembre de 1955. Hi ha una multa de 60 € per a les persones capturades per l'E.R.I.C., la policia especial que patrulla les mines (coneguts col·loquialment com a "cataflics").
Hi ha entrades secretes a tot París, i de vegades és possible entrar a les mines a través de les clavegueres, el metro i determinats forats.
Alguns visitants no oficials tenen les claus de determinades entrades oficials. En poques ocasions, la gent utilitza aquests punts d'accés i entra il·legalment a les mines, per exemple, per reunir-se clandestinament, per buscar objectes de valor, per celebrar festes inusuals o simplement com a exploradors urbans.
El setembre de 2004, la policia francesa va descobrir una sala de cinema clandestina dirigida per les UX, un moviment artístic francès que busca transmetre les seves idees mitjançant llocs subterranis.
Els catàfils sovint baixen durant un dia, una nit o potser una setmana per explorar, fotografiar, pintar murals, crear mapes, netejar habitacions i cavar chatières (túnels molt estrets, pels quals un només es pot arrossegar).

## Referències

* ↑ Macfarlane, Robert. «The Invisible City Beneath Paris». New Yorker, 23-05-2019. [Consulta: 26 maig 2019].
* ↑ Oved, Marco Chown. «The catacombs of Paris and a journey into the unknown». Radio France Internationale. Arxivat de l'original el 2022-05-18. [Consulta: 13 maig 2009].
* ↑ «La Mexicaine De Perforation». Urban-Resources. Urban-Resources. [Consulta: 16 juny 2006].
* ↑ «Mommy, what's a cataphile?». Secrets of the City of Light. Arxivat de l'original el 4 desembre 2008. [Consulta: 18 setembre 2009].

## Enllaços externs

* Visita virtual subterrània (en francès)
# Catxolot gorjablanc

El catxolot gorjablanc (Pseudoseisura gutturalis) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habita zones pedregoses àrides i vegetació baixa de l'oest i centre de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Catxolot gorjablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Casilda Bisbal

Casilda Bisbal (València, ca. 1775 - ?, s. XIX) va ser una pintora valenciana.
Hom la fa nascuda a València vers 1775, tot i que altres la fan nascuda a Benicarló, d'on era veïna el 1789. Probablement va tenir accés a la pintura a través d'alguna acadèmia o taller de pintura familiar. El 1789 va presentar una cartilla, còpia del Libro de principios de José Ribera a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València, amb la qual la Junta li va atorgar el títol de supernumerària de la secció de pintura el 9 d'agost de 1789. La cartilla que va presentar estava composta de 24 fulls de paper imperial, propietat de la mateixa acadèmia, però no s'ha conservat, tot i que va figurar a l'inventari de la institució fins a 1815.
La Junta esperava que continués la seva formació, per tal de poder agraciar-la amb més honors d'acord amb el seu talent. En tot cas, la seva obra va tenir molta difusió i va acabar en mans de nombrosos particulars. Es desconeix la data de defunció, però a començaments de segle xix, segons Manuel Ossorio, encara es trobava activa a València.

## Referències

* 1 2 Diccionario enciclopédico hispano-americano de literatura, ciencias y artes (en castellà). vol. 3. Barcelona: Montaner y Simón Editores, 1888, p. 639.
* 1 2 3 Alba Pagán, Ester. «Casilda Bisbal» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història.
* 1 2 3 4 Pérez-Martín, Mariángeles «Mujeres artistas y académicas del siglo XVIII en la Real de San Carlos». Archivo de arte valenciano, vol. 46, 2015, pàg. 133.
* 1 2 3 Ossorio y Bernard, Manuel. Galeria biográfica de artistas españoles del siglo XIX (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta a cargo de Ramón Moreno, 1868, p. 77.
# Catechismus in der Windischenn Sprach

Catechismus in der Windischenn Sprach (alemany, "Catecisme en la llengua eslovena"), abreujat Catechismus (també conegut en eslovè modern com a Katekizem v slovenskem jeziku, abreujat Katekizem), és un llibre escrit pel predicador protestant eslovè Primož Trubar el 1550. Juntament amb un altre llibre seu del 1550, Abecedarium, Catechismus va ser el primer llibre publicat en eslovè. Catechismus va contribuir a establir la identitat nacional dels eslovens.
Malgrat que durant dècades es va suposar que Catechismus es va publicar a Tübingen, la recerca més recent ha indicat que el més probable és que el publiqués Peter Frentz el 1550 a Schwäbisch Hall.
Catechismus es va publicar originàriament en tipografia Schwabacher (escriptura gòtica) i es va reeditar el 1555 en escriptura llatina. També contenia himnes i una lletania, tots amb notació musical. Seguint els models alemanys, són poemes originals en quatre menes d'estrofa que fan un total de 500 versos.
L'octubre del 2009 se'n va publicar la primera versió en eslovè modern, una edició anotada que conté tant la versió original de Trubar com una traducció a l'eslovè modern. Semblantment, l'octubre del 2008 es va publicar l'altre dels dos primers llibres en eslovè, l'Abecedarium. El "Pridiga o veri" ("sermó sobre la fe") del Catechismus és disponible en eslovè, anglès, alemany i esperanto.
Una expressió del Catechismus, Stati inu Obstati ("restar i resistir") apareix inscrita a la moneda d'1 € d'Eslovènia i també ha estat el lema de l'antic arquebisbat metropolità Franc Rode.

## Referències

* 1 2 3 Drake, Miriam A. Encyclopedia of library and information science. CRC Press, 2003, p. 2080. ISBN 0-8247-2079-2.
* ↑ Ahačič, Kozma «Nova odkritja o slovenski protestantiki» (en eslovè, anglès). Slavistična revija, 61, 4, 2013, pàg. 543–555.
* ↑ Šavc, Urška. «Katekizem». A: DEDI - enciklopedija naravne in kulturne dediščine na Slovenskem (en eslovè) [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ «Protestantski napevi (2011)». MMC RTV Slovenija.
* ↑ «First Slovenian Book Available in Modern Slovenian». Slovenian Press Agency, 23-10-2009.
* ↑ «The Right Understanding of God». Trubar Forum Society. Arxivat de l'original el 19 març 2012. [Consulta: 7 febrer 2011].
* ↑ «Euro Coins». Bank of Slovenia. [Consulta: 7 febrer 2011].
* ↑ «Geslo in grb novega nadškofa» (en eslovè). VRNET Society. [Consulta: 7 febrer 2011].
# Cen Hun

Cen Hun :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 岑昏 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 岑昏 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Cen.
Cen Hun (mort el 280) va ser un ministre sota Wu Oriental durant els últims anys del període dels Tres Regnes de la història xinesa. Cen Hun era un amic proper de l'últim emperador de Wu, Sun Hao.

## En la ficció

En la novel·la històrica el Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, Cen Hun és fet un eunuc, i és acreditat per incitar a Sun Hao a la tirania, i a més a més és considerat un dels dos oficials administratius més corruptes i inútils de l'època, amb importants responsabilitats en l'eliminació política de Shu Han i Wu Oriental, l'altre és Huang Hao de Shu. Seguint la rendició de Wu a Jin, molts súbdits de l'estat caigut van cridar "Cen Hun té la culpa de tot!". Ell llavors fou executat per llescament lent.

## Vegeu també

* Personatges dels Tres Regnes
# Celeste Holm

Celeste Holm (29 d'abril de 1917, Nova York, Estats Units - ibídem, 15 de juliol de 2012) fou una actriu estatunidenca, mare del pioner de la informàtica Ted Nelson, inventor de l'hipertext.
Celeste Holm és filla única. La seva mare era pintora i el seu pare treballava en seguretat. Va estudiar teatre a la Universitat de Chicago i va fer el seu començament en escena el 1936. Va treballar a Broadway quan tenia 19 anys. Ha aparegut en moltes obres, entre les quals A Letter to Three Wives, i Three Men and a Baby. Va signar amb la 20th Century per a la seva primera pel·lícula Three Little Girls in Blue. Amb la seva tercera pel·lícula Gentleman's Agreement, va guanyar l'Oscar a la millor actriu secundària i un Globus d'Or. Serà igualment nominada dues vegades en els Oscars per a la seva interpretació a Come To Stable (1949) i Tot sobre Eva (1950). Celeste era una estrella a qui agradava el teatre, se’n va anar de Hollywood i no hi va tornar més que per a dues comèdies musicals de la MGM als anys 50, The Tender Trap (1955) i Alta societat (1956). A més a més de la seva carrera teatral, Celeste Holm va aparèixer a la televisió en les seves pròpies sèries Honestly Celeste (1954) i Who Pays ? (1959).

## Filmografia
### Cinema

* Three Little Girls in Blue (1946)
* Carnival in Costa Rica (1947)
* Gentleman's Agreement (1947)
* Road House (1948)
* The Snake Pit (1948)
* Chicken Every Sunday (1949)
* A Letter to Three Wives (1949) (veu com "Addie Ross")
* Come to the Stable (1949)
* Everybody Does It (1949)
* Champagne for Caesar (1950)
* Tot sobre Eva (All About Eve) (1950)
* The Tender Trap (1955)
* Alta societat (High Society) (1956)
* Bachelor Flat (1962)
* Doctor, You've Got to Be Kidding! (1967)
* Tom Sawyer (1973)
* Bittersweet Love (1976)
* The Private Files of J. Edgar Hoover (1977)
* The Shady Hill Kidnapping (1982) (telefilm de John Cheever)
* Tres solters i un biberó (Three Men and a Baby) (1987)
* Still Breathing (1997)
* Broadway: The Golden Age, by the Legends Who Were There (2003) (documental)
* Alchemy (2005)
* Driving Me Crazy (2009)
* My Guaranteed Student Loan (2010)

### Televisió

* 1953: Hollywood opening night Episodi Mrs. Genius
* 1954: "Honestly Celeste"
* 1959: "Who Pays" ?
* 1961: Dr. Kildare
* 1965: Cinderella Telefilm
* 1965: El Fugitiu Episodi The Old Man Picked A Lemon
* 1966: Meet me in Saint Louis Telefilm
* 1967: El Fugitiu Episodi Escàndol immobiliari
* 1974: Els carrers de San Francisco Episodi Crossfire
* 1976: Columbo Episodi Homicidi a l'antiga
* 1981: Falcon Crest - Fulletó TV
* 2004: Whoopi

## Premis i nominacions
### Premis

* 1948: Oscar a la millor actriu secundària per a la seva interpretació a Gentleman's Agreement d'Elia Kazan.
* 1948: Globus d'Or a la millor actriu secundària per a la seva interpretació en Gentleman's Agreement.
* 1968: Rep el premi Sarah Siddons, que va ser creat per a les necessitats de la pel·lícula Tot sobre Eva, on va participar.

### Nominacions

* 1949: Oscar a la millor actriu secundària per Come to the Stable de Henry Koster.
* 1950: Oscar a la millor actriu secundària, per Tot sobre Eva de Joseph Leo Mankiewicz.
# Centre parroquial de Centelles

El Centre parroquial de Centelles és un edifici amb elements noucentistes i eclèctics de Centelles (Osona) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa més pis. La façana antigament era totalment simètrica, amb tres obertures al pis superior, porta central i finestres i igualment a la planta baixa. Els anys 30 es va construir un annex que va fer perdre la composició simètrica de la façana l'afegit del cos de la banda dreta. Les escales són de volta catalana amb tres espais de descans i unides en el primer pis.
Destaquen les motllures que emmarquen portes i finestres, així com les baranes de ferro forjat i el llum d'estil noucentista.
La coberta és de teula àrab i presenta un ràfec que sobresurt.
En una obra posterior es va canviar la tova de les escales per pedra de Cerdà.

## Història

L'edifici és testimoni de les primeres societats d'esbarjo de la industrialització moderna que es va expandir a finals del segle xix a les ciutats i pobles amb tradició industrial.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Centre parroquial de Centelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Castell de Ceuró

El castell de Ceuró és un castell de Castellar de la Ribera (Solsonès) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Situació

Ceuró i el seu castell s'aixequen dalt d'un turó a la carena del marge esquerre de la Ribera Salada, a ponent del Serrat de la Botjosa i a tocar del terme del municipi de Bassella. En el mateix promontori hi ha l'església de Sant Julià, una gran casa i la rectoria.
Una pista asfaltada permet anar-hi sortint, en direcció sud, de la carretera C-26 al punt quilomètric 89,1, entre Ogern i Castellar de la Ribera (42° 1′ 23″ N, 1° 22′ 10″ E﻿ / ﻿42.02306°N,1.36944°E﻿ / 42.02306; 1.36944). La carretera creua la Ribera Salada per un pont, s'enfila per l'obaga i arriba a Ceuró després d'un kilòmetre i mig.

## Descripció

Murs atalussats que mostren el setial, prop de Sant Julià de Ceuró. Un dels castells de la Ribera Salada més bellament i estratègicament situats per a les lluites medievals és el castell d' Ozró, Ozoró o Zouró, com en diferents documents és anomenat, que encara conserva alguns antics murs de contenció i l'esvelt temple romànic de l'onzena centúria, sota l'advocació de Sant Julià.

## Història

Castell termenat. Documentat el 1188.
L'existència del castell s'expressa el 1188, en la butlla de Climent III adreçada a Bernat, prepòsit de Solsona i als seus canonges: "Castrum de Odero cum ecclesia et omnibus pertinentiis suis". Es tracta, segons veiem, d'un castell que constitueix propietat de l'església de Santa Maria de Solsona. Llegim que els donadors, a l'església de Solsona, havien estat Guillem i Bernat de la Vansa, el 3 de les calendes de maig de l'any 13 del rei Lluís. Tanmateix, se'ns perfila una família castlana. L'any 1215, Bernat de Zodró va comprar uns drets sobre el Castell d'Altés. L'any 1218 una escriptura ens parla de drets del castell de Ceuró sobre altres castells: Meda, Navès, Oliana, Ogern...

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Ceuró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Castell de Chapultepec

El castell de Chapultepec (castillo de Chapultepec en castellà) és un palau construït sobre el turó de Chapultepec, que avui dia es troba al centre del parc de Chapultepec, un dels parcs més grans del món i antic jardí botànic de Tenochtitlan, amb 6 km² de superfície. Aquest parc es troba al centre de la ciutat de Mèxic, a una altura mitjana de 2.325 m sobre el nivell del mar. L'edifici ha estat utilitzat per a diverses activitats al llarg de la història de Mèxic: va ser una casa particular, una acadèmia militar, el palau imperial de Maximilià I de Mèxic, el palau presidencial, i avui dia és el Museu d'Història Nacional.
# Chantal Hoffmann

Chantal Hoffmann (Ciutat de Luxemburg, 30 d'octubre de 1987) és una ciclista luxemburguesa, professional des del 2014 i actualment a l'equip Lotto Soudal Ladies. Ha participat en els Jocs Olímpics de 2016.

## Referències

* ↑ «13 pro riders confirmed for the Lotto Soudal Ladies team 2019». Plantilla:UCI team code. Belgian Cycling Project, 19-10-2018 [Consulta: 21 febrer 2019].
* ↑ «Chantal Hoffmann retires from cycling». Plantilla:UCI team code. Belgian Cycling Project, 28-10-2019 [Consulta: 29 gener 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Chrysichthys rueppelli

Chrysichthys rueppelli és una espècie de peix de la família dels claroteids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Nil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Mo, T. 1991. Anatomy, relationships and systematics of the Bagridae (Teleostei: Siluroidei) with a hypothesis of siluroid phylogeny. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae 17. 216 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Risch, L.M., 2003. Claroteidae. p. 60-96 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, Vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Risch, L. i E.J. Vreven 2007. Claroteinae. p. 607-629. A M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.) The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Vol. I. Collection Faune et Flore tropicales 42. Institut de Recherche pour le Développement, París, França, Muséum National d'Histoire Naturelle, París, França, i Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 pp.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.