OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Radio Corporation of America

L'antiga companyia Radio Corporation of America, RCA, és actualment una marca registrada usada per altres dues companyies sorgides d'aquesta:
* Thomson SA, que fabrica productes electrònics com televisions, reproductors de DVD, magnetoscopis, descodificadors de televisió per satèl·lit, càmeres de televisió, equips de so, telèfons, i accessoris relacionats; i
* Sony BMG Music Entertainment, que posseeix les marques RCA Victor i RCA Records que va rebre d'un dels seus amos, BMG. Les dues companyies van comprar els drets a la multinacional General Electric, qui havia pres el control sobre el conglomerat de RCA el 1986 i que va mantenir els seus interessos en la companyia de comunicació NBC.
Inicialment, GE va seguir mantenint el control sobre la marques RCA (incloent els drets de la marca His Master's Voice, coneguda mundialment com a HMV, o Nipper, en alguns llocs d'Amèrica), però aquests drets van passar posteriorment a les companyies Thomson i Bertelsmann. A causa de la seva popularitat durant l'edat daurada de la ràdio, a la seva alta qualitat de fabricació, les seves innovacions tecnològiques, el seu estil i el seu nom, les antigues ràdios RCA són un dels objectes més benvolguts pels col·leccionistes de ràdio. Són els creadors del connector RCA, molt popular en els sistemes d'àudio i vídeo domèstics.
L'agost de 1948, Radio Corporation of America va voler filmar una corrida de toros a Madrid que es va passar a Bellas Artes. La projecció va durar poc, perquè va fallar el voltatge elèctric i es va haver de suspendre la retransmissió.

## Referències

* ↑ «Catalunya, laboratori de creació i innovació». Culturcat (Generalitat de Catalunya). Arxivat de l'original el 5 de novembre 2013. [Consulta: 16 juliol 2013].
# Casa Oswald (Madrid)

La Casa Oswald, situada en Puerta de Hierro a Madrid, és una de les obres més destacables de Matilde Ucelay.
El fet que Ucelay es llicenciés tres dies abans del cop d'estat del general Franco, va fer que el seu nom aparegués en les llistes de professionals republicans represaliats durant la postguerra i fos apartada de l'exercici de l'arquitectura durant cinc anys. Això va fer que hagués de treballar sota la signatura d'altres amics i que es guanyés una clientela entre la colònia estrangera que habitava a Espanya.
En els anys cinquanta la senyora Oswald va acudir al Col·legi d'Arquitectes de Madrid buscant una arquitecta perquè li construís una de les seves cases, una de les sis cases que Matilde Ucelay va dissenyar i va construir per a la família Oswald. La Casa Oswald, es va construir en 1952, al carrer de la Paja, Ciudad Puerta del Hierro, Madrid. El disseny de la casa es va basar en la senzillesa, l'ordre i una gran cura amb els detalls.
La casa presenta una façana eclèctica i la construcció es complementa amb el disseny dels jardins que envolten la casa. És una casa en la qual es tracta de treure el màxim partit a tot l'espai. Cada racó s'aprofita amb armaris (tots ells totalment vestits), que es distribueixen tant en els passadissos, com sota les escales. El disseny de l'interior és molt detallista, per exemple, a la cambra de planxar, la taula és una illa de considerable grandària i va situar els endolls penjant en una armadura.

## Referències

* ↑ Press, Europa «Matilde Ucelay, primera mujer titulada en Arquitectura en España, reconocida por su excepcional trayectoria» (en es-es). , 30-05-2006 [Consulta: 6 octubre 2017].
* ↑ «Mujeres a pie de obra: Matilde Ucelay, la primera arquitecta - innovación en español» (en es-es). , 16-06-2017 [Consulta: 6 octubre 2017].
* ↑ «El Nacional de Arquitectura rinde homenaje a Matilde Ucelay | elmundo.es». [Consulta: 6 octubre 2017].
* 1 2 gosalvez, patricia «Reportaje | Construir con orden femenino» (en castellà). , 17-12-2011 [Consulta: 6 octubre 2017].
* ↑ «Viaja por la historia de las arquitectas españolas más importantes - Blog Paneles ACH» (en es-es). , 03-05-2017 [Consulta: 6 octubre 2017].
* ↑ Vilchez Luzón, Javier. Matilde Ucelay, primera arquitecta en España (tesi) (en castellà). Departamento de Historia del Arte: Universidad de Granada, 2013.
* ↑ «Universidad Politécnica de Madrid» (en castellà). [Consulta: 6 octubre 2017].
# Grup Comunicació 21

Comunicació 21 és un grup de comunicació que edita una vintena de diaris locals gratuïts sota la marca Línia a l'àrea metropolitana de Barcelona, com ara Línia Vallès o Línia Nord, els quals tenen una tirada de 400.000 exemplars. El maig de 2021 va posar en marxa el digital Línia, el diari metropolità. També edita els portals Comunicació 21 —que va tenir una secció d'internacional amb corresponsalies a Nova York, París i Hong Kong—, Cultura 21, Exterior i Espai.Mèdia, així com el setmanari metropolità en castellà loMejor.
El grup també va editar durant anys la revista sobre espectacle i tendències culturals Benzina, estrenada el 2 de març de 2006. Benzina incloïa un apartat d'opinió, amb firmes com Sebastià Alzamora, Víctor Alexandre o Enric Vila, entre d'altres, i formava part de l'Associació de Publicacions Periòdiques en Català, que li va atorgar el premi a la millor nova revista el 2006.
L'octubre de 2011 els treballadors de Comunicació 21 van denunciar l'acomiadament d'una quinzena de persones, que l'editor va atribuir a les dificultats econòmiques.

## Referències

* ↑ Busquets, Gemma «David Centol / Editor del Grup Comunicació 21. Fa un any va iniciar un projecte d'expansió del grup especialitzat en premsa gratuïta de proximitat». Avui, 14-02-2011.
* ↑ «Neix el Línia, un diari digital de l'àrea metropolitana de Barcelona». 324.cat, 07-05-2021. [Consulta: 18 gener 2022].
* ↑ «Comunicació21.com brinda una secció d'internacional». VilaWeb, 20-11-2006.
* ↑ «Comunicació21 llança la revista Benzina». VilaWeb, 28-02-2006.
* ↑ «Neix "Benzina", la primera revista sobre tendències culturals en català». 324.cat, 02-03-2006.
* ↑ «Revista Benzina». directe!cat, 19-05-2007. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 juliol 2013].
* ↑ Agència EFE/ABC. «Los trabajadores de Comunicació21 denuncian despidos en la plantilla» (en castellà), 20-10-2011. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 25 juny 2013].
* ↑ «El grup Comunicació 21 acomiada en bloc la major part dels seus treballadors». Ara, 20-10-2011.
* ↑ «L'editor de Comunicació 21 atribueix les dificultats a l'entorn hostil». e-notícies. [Consulta: 19 gener 2022].

## Enllaços externs

* Comunicació 21
* Línia
# Celestino Rodrigo

Celestino Rodrigo (Buenos Aires, 19 de maig de 1915 – Mar del Plata, 13 de desembre de 1987) va ser un enginyer i polític argentí, que exercí el càrrec de Ministre d'Economia i Finances Públiques de l'Argentina l'any 1975 durant el govern de María Estela Martínez de Perón. És especialment recordat per haver aplicat una política d'ajustament fort, anomenada popularment el Rodrigazo: una devaluació del 60% del valor de la moneda i un augment brusc dels preus dels combustibles i l'energia. Va ser obligat a dimitir, envoltat en una crisi política.
Durant la presidència de Juan Domingo Perón treballà en el Banco Nacional de Desarrollo.
Exercí com docent universitari i director d'empreses industrials i mineres.
Durant la tercera presidència de Perón, i la de la seva vídua, María Estela Martínez, va ser gestor de diversos projectes d'aliança petroliera amb Líbia i d'una Cruzada de la Solidaridad que va esdevenir escàndol públic. Va entrar en contacte amb el Ministre José López Rega.
Després del Cop d'Estat de març de 1976, Rodrigo va ser arrestat, acusat entre altres càrrecs de malversació de fons públics. Va ser alliberat l'any 1980.

## Referències

* 1 2 3 Hace treinta años, el ministro Celestino Rodrigo anunciaba un plan que estremeció al país, en el sitio del Diario La Prensa, del 4 de junio de 2005.

## Enllaços externs

* Video de un discurso del ministro
# Roberto Torres (cantant)

Roberto Torres (Güines, 10 de febrer de 1940) és un músic, compositor, cantant i productor cubà, originari del poble de Güines. És considerat un dels més grans experts en història de la música cubana. Emigrat als Estats Units el 1959 arran de la revolució, hi ha desenvolupat una llarga carrera en grups com l'Orquestra Broadway, la Sonora Matancera o l'orquestra de José Fajardo. El seu primer gran èxit com a solista fou El caminante, però el que l'ha fet més conegut és la seva interpretació de la cançó Caballo Viejo del compositor veneçolà Simón Diaz. El 1978 va fundar la discogràfica SAR, amb l'objectiu de difondre la música afrocubana (feta o no a Cuba) menys contaminada per la influència nord-americana.

## Referències

* ↑ Cantor, Judy «Miami Maestro». Miami New Times, 26-08-1999. Arxivat de l'original el 28 de març 2020 [Consulta: 11 abril 2018].
* ↑ Jurado, Miguel «Roberto Torres: "La música sin baile no es música"». El País, 12-06-1989 [Consulta: 4 gener 2018].

## Enllaços externs

* Biografia de Roberto Torres a latinastereo.com (castellà)
# Miquel Maronda

Miquel Maronda fou mestre de capella de la basílica de Santa Maria d'Igualada entre els anys 1770 i 1777. Maronda, essent segon organista de la parròquia de Sant Joan de la ciutat de Lleia, va fer una súplica pública per a que s'obrissin oposicions per ocupar el lloc d'organista de Santa Maria. L'endemà mateix en la reunió del consell municipal es van establir unes oposicions pels dies 9,10 i 11 de juny de 1770. Es va prendre l'acord de sol·licitar una ajuda econòmica a l'Intendent del Principat per sufragar les despeses que generaria el desplaçament i la manutenció del tribunal durant aquells dies. Els regidors reberen una carta de recomanació a favor de Marona. El 24 de maig el comte Ricla els escriví un breu correu. L'efecte de recomanació fou immediat, ja que el 29 de maig el consorci va acordar el nomenament de Maronda com a mestre de capella. De comú acord, regidors i preveres elegiren Maronda pel Magisteri de l'orgue i capella de música amb el sou anual de 50 lliures i amb els següents pactes:
1. «ensenyar de cant y de tocar instruments als quatre minyons de cota, si y també a qualsevols altres minyons que vulgan aprendrer de solfa, anant estos de contonuo per dit efecte a son estudi, si y conforme sas forsas y perici abstaran y la capacitat dels minyons abastarà»
2. «estarà obligat en cada un dia tenir tres hores de estudi, com y també estarà obligat lo mateix Rnt. Miquel Maronda lo ensenyar en llegir y escriurer als 4 minyons que aniran a son ofici a pendrer de solfa [...]»
3. «serà de l'obligació del mencionat [...] lo ensenyar de cant pla als Beneficiats [...]»
4. «serà de l'obligació de dit Rnt. Miquel Maronda lo tocar lo orga, ô cantar ab sos escolans en totes las funcions ordinarias y extraordinarias se faran en dita Parral. [...]»
L'endemà mateix l'Ajuntament va fer-li saber al comte el nomenament i aquest va correspondre’ls amb una carta d'agraïment.
Miquel Maronda deixa el magisteri d'Igualada la tardor de 1777.

## Referències

* GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria – ROMEU I SOLÀ, Anna. Inventaris del fons musicals de Catalunya. Volum 9: Fons de la basílica de Santa Maria d'Igualada de l'Arxiu Comarcal de l'Anoia. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2016. ISBN 9788449066337
# Montalbo

* Per a altres significats, vegeu «Jaume Montalbo Roigé».
Montalbo és un municipi a la província de Conca (comunitat autònoma de Castella - la Manxa, Espanya).
Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2017 |
| 875 | 765 | 748 | 713 | 639 |

## Referències

* ↑ Malo y Parrilla, Gaspar Julián. Descripción de Montalbo (Cuenca) y sus alrededores, 1787.
# Gennevilliers

Gennevilliers és un municipi francès, situat al departament dels Alts del Sena i a la regió de l'Illa de França. L'any 2005 tenia 42.900 habitants. Es troba a 9,1 km de la ciutat de París, essent part de la seva zona metropolitana.
Forma part del cantó de Gennevilliers i del districte de Nanterre. I des del 2016, de la divisió Boucle Nord de Seine de la Metròpolis del Gran París.

## Història

El 9 d'abril de 1929, una cinquena part del territori de Gennevilliers va segregar-se per formar la nova comuna de Villeneuve-la-Garenne.

## Economia

La ciutat compta amb el port fluvial del Sena més important de la conurbació parisenca.

## Transport

Gennevilliers està connectada amb París per l'estació de metro Gabriel Péri – Asnières – Gennevilliers de la línia 13 de Paris Métro. Aquesta parada està situada a la comuna d'Asnières-sur-Seine, a tocar de la frontera entre ambdues localitats.
A Gennevilliers també hi fan parada els ferrocarrils de la rodalia de París, RER, a les estacions de RER line C: Les Grésillons i Gennevilliers.

## Miscel·lània

L'actriu Isabelle Adjani va néixer a Gennevilliers.
Gennevilliers està agermanada amb la ciutat de Birkenhead situada en la Península Wirral de Merseyside, Regne Unit.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Hatfield (Massachusetts)

Hatfield és un poble dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2000 tenia 3.249 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hatfield tenia 3.249 habitants, 1.381 habitatges, i 871 famílies. La densitat de població era de 78,3 habitants/km².
Dels 1.381 habitatges en un 27,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,1% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 36,9% no eren unitats familiars. En el 29,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,7% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 29,9% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.238 $ i la renda mediana per família de 61.607$. Els homes tenien una renda mediana de 39.414 $ mentre que les dones 35.042$. La renda per capita de la població era de 24.813$. Entorn de l'1,4% de les famílies i el 2,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hatfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hatfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Guerra de la Còlera

La Guerra de la Còlera, també anomenada la Gran Batalla. En l'univers fictici de la Terra Mitjana de J.R.R. Tolkien, va ser el darrer enfrontament contra Mórgoth al final de la Primera Edat. És narrada a la part final del Quenta Silmaríl·lion.
Després de les cinc batalles de Beleríand en què els elfs i els homes s'havien enfrontat al Senyor Fosc, i atenent a les demandes d'Eärèndil el mariner els vàlar es van decidir a socórrer els fills de l'Ilúvatar.
La batalla va acabar amb la derrota i empresonament de Mórgoth i la destrucció de les seves forces. El continent de Beleríand sobre el que va tenir lloc l'enfrontament va patir un gran cataclisme i va quedar submergit sota les aigües.

## Versió publicada a El Silmaríl·lion

Cinc segles després de la sortida del Sol, i disputades les cinc batalles de Beleríand, Mórgoth havia derrotat a tots els seus rivals i governava sense oposició a la Terra Mitjana. El mariner Eärèndil, d'ascendencia èlfica i humana alhora, va navegar fins a Vàlinor per demanar perdó als vàlar per a les dues races.
Els Vàlar es van commoure per la súplica d'Eärèndil i van preparar un gran exèrcit. Van reclutar els vànyar i els nóldor que quedaven a Aman i els enviaren a lluitar la Terra Mitjana. Els teleri van rebutjar participar en la guerra pels greujes de la matança d'Alqualondë, però a petició d'Èlwing (parenta seva) van traslladar l'exèrcit amb els seus vaixells fins a la costa de Beleríand.
Les Tres Cases dels Homes, els edain, van unir-se a la host dels Vàlar, mentre que la majoria dels homes orientalencs van aliar-se amb Mórgoth.
L'exèrcit dels Vàlar, capitanejat per Eönwë (l'herald de Manwë) va derrotar els exèrcits d'orcs de Mórgoth i va destruir la major part dels bàlrogs. Els orientalencs que no van ser eliminats fugiren cap a l'est.
Després la batalla es va desplaçar cap al nord fins a la fortalesa d'Àngband. Allà Mórgoth va desfermar les seves últimes forces: l'estol de dracs alats que mai havien sortit a la llum. La host dels vàlar retrocedí, però Eärèndil arribà volant amb el seu vaixell Vingilot, acompanyat de les àguiles de Thoròndor, i s'enfrontaren als dracs. Eärèndil va derrotar el més poderós dels dracs, Ancàlagon el Negre, que en caure va enderrocar les torres de Thangoròdrim.
Mórgoth va ser capturat i encadenat altre cop amb Angainor. La seva corona de ferro va ser destruïda i Eönwë recuperà els dos Silmarils. Els Vàlar el van empresonar al Buit.
# Roberto Sánchez Vilella

Roberto Sánchez Vilella (Mayagüez, 19 de febrer de 1913 - San Juan, 24 de març de 1997) fou un enginyer, professor i polític porto-riqueny, segon Governador de Puerto Rico, des de 1965 fins a 1969. Sánchez Vilella va guanyar les eleccions de 1964 amb el Partit Popular Democràtic, després que Luis Muñoz Marín no va tornar a optar a la reelecció després de les quatre legislatures com a governador. Va participar en la redacció de la Constitució de l'Estat Lliure Associat de Puerto Rico

## Referències

* ↑ «Sánchez Vilella, Roberto» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 11-09-2014 [Consulta: 19 juny 2015].
* ↑ Roberto Sanchez Vilella. National Governors Association. Retrieved 23 January 2012.
* ↑ The International Who's Who 2004 By Europa Publications
# CMM TV

Castilla-La Mancha Televisión és la televisió autonòmica de Castella-la Manxa.

## Aparició

Va ser creada per decret de les Corts regionals el 26 de maig del 2000, i el 13 de desembre del 2001 va començar les seves emissions regulars. Va començar a emetre les 20:00 h amb un documental, seguit del seu primer informatiu.
El 30 de maig d'aquell mateix any, havia començat a emetre Ràdio Castella-la Manxa (RCM), l'emissora de ràdio autonòmica. Ambdues pertanyen a l'ens públic Radiotelevisió de Castella-la Manxa creades el 2000.
Castella-la Manxa Televisió és membre de la FORTA, la Federació d'Organismes o Entitats de Radio i Televisió Autonòmics.

## Seu i delegacions

La seva seu central és a la ciutat de Toledo. Té a més set delegacions a Albacete, Ciudad Real, Conca, Guadalajara, Puertollano, Talavera de la Reina i Madrid, i una corresponsalia a Nova York.

## Programació i audiència

La seva programació és variada. És una de les televisions autonòmiques amb més audiència del territori espanyol. Entre els seus programes més prestigiosos es troben "Tal Como Somos", presentat per Teresa Viejo, i "El nostre Camp Brau", que ha rebut un premi de l'ATV (Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió d'Espanya).

## Novetats Tecnològiques del 2007

En els primers mesos de 2008, CMT estrenarà un canal per satèl·lit, "CMT SAT", per mostrar la cultura castellà-manxega per tot el món. A més, també posarà en funcionament el seu segon canal exclusivament per a TDT (televisió digital terrestre), tindrà per nom "CMT 2".

## Referències

* ↑ CMM-Sintonízanos

## Enllaços externs

* RTVCM Arxivat 2009-02-27 a Wayback Machine.
* Lloc web dels treballadors de CMT
* FORTA
# Nenana

* Aquest article tracta sobre una població d'Alaska. Si cerqueu el riu d'Alaska, vegeu «riu Nenana».
Nenana és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 352 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nenana tenia 402 habitants, 171 habitatges, i 87 famílies La densitat de població era de 25,7 habitants/km².
Dels 171 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 49,1% no eren unitats familiars. En el 42,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 28,9% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 112,7 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 118,8 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 33.333 $ i la renda mitjana per família de 40.938 $. Els homes tenien una renda mitjana de 46.125 $ mentre que les dones 26.094 $. La renda per capita de la població era de 17.334 $. Aproximadament el 13,4% de les famílies i el 17,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nenana». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nenana». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Montalbano

«Montalbano» té aquests significats:
* Montalbano Elicona, municipi sicilià a la província de Messina (Itàlia)
* Salvo Montalbano, protagonista d'una sèrie de novel·les i narracions curtes publicades per l'escriptor Andrea Camilleri