OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco de Peñalosa

Francisco de Peñalosa (Talavera de la Reina, Regne de Castella, 1470 - Sevilla, 1 d'abril de 1528) fou un sacerdot i compositor castellà.
La vida coneguda de Peñalosa roman entre els anys 1470 i 1530. Pertany a l'escola castellana i és una generació anterior a Cristóbal de Morales, i fou un els més il·lustres representants d'aquesta.
Restà al servei del rei Ferran el Catòlic regí la seva capella de música fins a la mort d'aquest, i figura entre els músics cortesans que en els cançoners amatoris del segle xv apareixen dedicant el seu estre a la composició de vilancets d'amor. En dissoldre's la capella per l'adveniment de Carles V al tron d'Espanya es perd la pista de Peñalosa.
S'afirma que fou cantor de la Capella Pontifícia en temps de Lleó X. Se assenyala com a data de la seva mort la citada al principi de l'article. Però és bo d'advertir que totes quantes dades es tenen de Peñalosa resten subjectes a correccions i aclariments.
Va compondre un gran nombre de misses i motets, dels que la major part s'han perdut. En els llibres de faristol de Toledo es conserven alguns motets, dels que eslava publicà en la Lyra Sacro-hispana:
* Saneta mater,
* Tribularer,
* Tu passione,
* Memorare,
* Versa est in luctum,
* Precor te,
En el Cancionero musical de los siglos XV i XVI: publicat per Barbieri a Madrid el 1890, es troben les cantarelles següents, a 3 veus:
* Nina erguideme los ojos,
* El triste que nunca os vio,
* Pues vivo en perder la vida,

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom. núm 43. Pag. 439 ISBN 84-239-4543-X

## Referències

* ↑ Urchueguía, Cristina «Semblanzas de compositores españoles, Nueva serie: Francisco de Peñalosa (ca. 1470-1528)». Revista de la Fundación Juan March, 398, 2010, pàg. 2-7.
# Sergi Picazo i Guillamot

Sergi Picazo i Guillamot (Barcelona, 1980) és un periodista i professor universitari català. Des del 2014 és el cap de redacció i soci fundador del mitjà digital Crític, especialitzat en periodisme d'investigació i anàlisi crítica de la realitat social i política de Catalunya. També és professor associat de periodisme a la Facultat de Ciències de la Comunicació de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB).
En el passat ha treballat com a redactor de la secció de Política al diari El Punt Avui.
Ha guanyat el premi de periodisme solidari Memorial Joan Gomis en dues ocasions amb treballs col·lectius fets en equip: el 2012, amb la sèrie de documentals 'Després de la Pau' (elaborada pels col·lectius Contrast i Fora de Quadre); i el 2007, amb un reportatge escrit amb la periodista i antropòloga Iolanda Parra sobre la cooperació internacional i les ONG a "Nicaragua, el reino de las ONG".
Un dels seus projectes principals ha sigut la producció de la sèrie de reportatges audiovisuals Després de la pau, rodada a Bòsnia, el Líban, Guatemala i Ruanda, i que té encara pendent gravar a l'Argentina, Cambodja i Sud-àfrica. Durant anys ha col·laborat en projectes de periodisme crític a Catalunya com ara les revistes d'informació alternativa Directa i El Triangle, i les ja desaparegudes Illacrua i Diari de la Pau. A més, va treballar en premsa gratuïta, com el diari Universal, ràdios com Ràdio Nacional d'Espanya-Ràdio 4 i mitjans locals, com la revista Transversal i Ràdio Gràcia.

## Obra publicada

* La Indirecta. Una entrevista a l'esquerra. Barcelona: Virus, 2008. ISBN 978-84-96044-95-1.
* «Epíleg». A: Fidel Castro. Madrid: Swing, 2007. ISBN 978-84-96746-04-6.

## Referències

* ↑ «Professorat del Departament de Mitjans, Comunicació i Cultura». UAB.cat. Arxivat de l'original el 2014-10-05. [Consulta: 26 juny 2014].
* ↑ «Articles de Sergi Picazo». El Punt Avui. [Consulta: 15 gener 2012].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-03-30. [Consulta: 18 abril 2010].
* ↑ Gorina, Àlex. «Entrevista». La finestra indiscreta, Catalunya Ràdio, 12-12-2011. [Consulta: 15 gener 2012]. (àudio)
* ↑ «La complicada quotidianitat de la pau, focus de sis periodistes». VilaWeb, 29-11-2011. [Consulta: 15 gener 2012].
* ↑ «Arguments per la pau». L'Internauta, VilaWeb, 03-03-2011. [Consulta: 15 gener 2012].
* ↑ «El setmanari Directa aplega les entrevistes publicades en un llibre». VilaWeb, 26-04-2008. [Consulta: 15 gener 2012].

## Enllaços externs

* Sergi Picazo i Guillamot - Lloc web oficial
* Blog de la sèrie de documentals Després de la pau
# Txorni Mis

Txorni Mis (en rus: Чёрный Мыс) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 197 habitants. Pertany al districte rural de Komsomolsk na Amure.

## Referències

* ↑ «Бельговское сельское поселение - Поселения - О районе - Официальный сайт администрации Комсомольского муниципального района». raion-kms.khabkrai.ru. Arxivat de l'original el 2019-03-22. [Consulta: 22 març 2019].
# Eremochloa

Eremochloa és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Eremochloa bigelovii S. Watson
* Eremochloa lanceolata Buitenhuis
# Eremites de Sant Jeroni de Fiesole

Els Eremites de Sant Jeroni de Fiesole són un orde monàstic de tipus semieremític fundat el 1404 a Fiesole (Toscana, Itàlia). L'orde, una de les branques de la família jerònima, va estendre's només a Itàlia i fou suprimit en 1668.
L'orde fou fundat per Carles de Montegranelli, noble toscà que s'havia retirat a fer vida eremítica a Fiesole, a la rodalia de Florència, on va construir una cel·la i una capella dedicada a Sant Jeroni d'Estridó, vivint-hi com a eremita. El seu exemple va atreure altres joves que volien dedicar-se a la pregària com ell i l'eremitori va haver d'ampliar-se, construint-hi més cel·les. Aconsellat pels dominics, Carles va decidir d'instituir una nova congregació religiosa per tal d'organitzar el grup d'eremites: en 1404 va néixer la Congregació dels Eremites de Sant Jeroni, anomenada de Fiesole per distingir-la d'altres similars. Fou aprovada el 1406 pel papa Innocenci VII, que la posà sota la Regla de Sant Agustí i aprovada definitivament per Gregori XII en 1415. Reberen noms diversos com Fratres Mendicantes Sacri Ordinis Divi Hieronymi o Ordo Monachorum Eremitarum Divi Hieronymi. En 1441, Eugeni IV els donà les constitucions definitives.
Els eremites vestien un hàbit bast amb caputxa, escapulari i capa de color gris, amb esclops i cenyit amb un cordó amb el rosari.
De mica en mica, l'orde es va estendre, sobretot al centre i nord d'Itàlia, fins a arribar a tenir uns quaranta convents, entre ells el dels Santi Vincenzo e Anastasio, a Roma. El fundador va rebutjar repetidament les ofertes de Cosme de Mèdici d'engrandir l'eremitori de Fiesole, ja que considerava que era suficient i havia de viure-s'hi en la pobresa, però ja mort, el 1445, Cosme el Vell va fer erigir un nou convent i església a l'eremitori de Fiesole, amb projecte del Michelozzo.
Tot i passar un bon moment i tenir 40 convents d'eremites, el poc nombre de membres de l'orde i la petició de la República de Venècia, que necessitava recursos per a finançar una campanya militar contra els turcs a Creta, va fer que el 6 de desembre de 1668, amb la butlla Romanus Pontifex, el papa Climent IX suprimís l'orde, alhora que les dels jesuats i els Canonges Regulars de San Giorgio in Alga. Els seus béns van ésser cedits a Venècia i la casa mare va passar a mans de diverses institucions, fins a ser actualment seu d'una congregació religiosa femenina (les Germanes Blaves Irlandeses).
# Barri de Pozas

El barri de las Pozas o barri de Pozas va ser un barri de Madrid situat entre l'espai triangular de les carrers de Princesa, Alberto Aguilera i Serrano Jover (part de l'actual barri d'Universidad). El barri va ser ideat en 1860 per Ángel de las Pozas (constructor de la Presó Model), de qui rep el nom. El barri constava d'una vintena d'edificis, la majoria construïts per l'arquitecte Cirilo Urribarri. A causa de l'estat lamentable que oferien després de la Guerra Civil van ser desmantellats des dels anys seixanta i els últims foren enderrocats. En l'actualitat es troba ocupat per El Corte Inglés (carrer de Princesa) i un conjunt d'hotels i habitatges.

## Característiques

El barri posseïa dos carrers (Hermosa i Solares), un passatge anomenat Valdecilla (era el carrer més llarg de les tres) i una petita placeta denominada Transmiera. La influència i popularitat del barri a la fi del segle xix era gran i la primera línia de tramvies de Madrid tenia destinació en aquest barri. Van ser molt coneguts els bulevards. L'any 1868 va ser inaugurada en el seu nou emplaçament l'Església del Buen Suceso (anteriorment ubicada en la Puerta del Sol). Un dels habitants il·lustres del barri fou el dramaturg Lauro Olmo.

## Referències

* ↑ María Isabel Gea Ortigas, (1992), «El Madrid desaparecido», Madrid, ISBN 978-84-95889-47-8
* ↑ Carlos Lópex Bustos, (1986), «Tranvías de Madrid», ed. aldaba.

## Vegeu també

* Casa de las Flores
# Església parroquial

Una església parroquial, o simplement parròquia, és l'església que, en l'esfera cristiana, actua com a centre religiós d'una parròquia. Arreu del món, especialment a les zones rurals, l'església parroquial té un paper important en les activitats comunitàries, sovint permetent que les seves instal·lacions s'utilitzin per a esdeveniments comunitaris no religiosos. L'edifici de l'església reflecteix aquest estat, i hi ha una gran diversitat pel que fa a la grandària i l'estil de les esglésies parroquials. Molts pobles d'Europa tenen esglésies que es remunten a l'edat mitjana, però tots els períodes arquitectònics estan representats.

## Esglésies protestants

A Anglaterra l'església parroquial és la unitat administrativa bàsica de les esglésies episcopals. Gairebé totes les parts d'Anglaterra es designen com a parròquia, i la majoria de les parròquies tenen una església parroquial anglicana, que està consagrada. Si no hi ha església parroquial, el bisbe autoritza un altre edifici per al culte, i pot designar-lo com a centre de culte parroquial. Aquest edifici no està consagrat, però està dedicat, i per a la majoria de les finalitats legals es considera una església parroquial. Mentre els pobles i viles, més petits, poden tenir una única església parroquial, les ciutats més grans poden tenir una església parroquial i altres esglésies més petites a diversos districtes. Aquestes esglésies no tenen l'estatut jurídic o religiós de l'església parroquial i hom s'hi sol referir amb diversos mots, com ara capella, oratori o ermita. Sovint, l'església parroquial és l'única que té un ministre a temps complet, que també donarà servei a les esglésies més petites de la parròquia. A les ciutats sense catedral anglicana, l'església parroquial pot tenir funcions administratives similars a les d'una catedral. No obstant això, la diòcesi tindrà una catedral sensu stricto.
Cap a finals del segle xx, va sorgir un nou ressorgiment d'interès per les esglésies "parroquials" als Estats Units. Això ha donat lloc a esforços com el Slow Church Movement i The Parish Collective, que se centren fortament en la implicació localitzada a través del treball, la llar i la vida de l'església.

## Altres confessions cristianes

A l'església catòlica, com a seu de culte a la parròquia, aquesta església és on els membres de la parròquia han d'anar per a rebre el bateig i casament, llevat que el rector (equivalent al pastor dels EUA) li permeti celebrar aquests sagraments en un altre lloc. Un signe d'això és que l'església parroquial és l'única que té pica baptismal. L'església d'Escòcia, l'església presbiteriana, també utilitza un sistema d'esglésies parroquials que abasta tota Escòcia.
A Massachusetts les ciutats van triar esglésies parroquials amb finançament públic des de 1780 fins a 1834, sota l'empara de la Constitució de Massachusetts.

## Notes

* ↑ Mission and Pastoral Measure 2011, s.43
* ↑ «Slow Church blog». [Consulta: 7 juliol 2014].
* ↑ «Redefining the Parish Model». [Consulta: 7 juliol 2014].
# Equació de Marchenko

En física matemàtica, més concretament el problema de dispersió inversa, l'equació de Marchenko (o equació de Gelfand-Levitan-Marchenko o equació de GLM), anomenada així en honor d'Izraïl Gelfand, Boris Levitan i Vladimir Marchenko, es deriva calculant la transformada de Fourier de la relació de difusió:
    $K(r,r^{\prime })+g(r,r^{\prime })+\int _{r}^{\infty }K(r,r^{\prime \prime })g(r^{\prime \prime },r^{\prime })\mathrm {d} r^{\prime \prime }=0$
on $g(r,r^{\prime })\,$és un nucli simètric, tal que $g(r,r^{\prime })=g(r^{\prime },r),\,$que es calcula a partir de les dades de difusió. Solucionant l'equació de Marchenko, s'obté el nucli de l'operador de transformació $K(r,r')$ a partir del qual es pot llegir el potencial. Aquesta equació deriva de l'equació integral de Gelfand-Levità, mitjançant la representació de Povzner-Levitan.

## Referències

* ↑ Marchenko, V.A. Sturm–Liouville Operators and Applications (en anglès). Providence: American Mathematical Society, 2011. ISBN 978-0-8218-5316-0.
# Escurial de la Sierra

Escurial de la Sierra és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 352 | 320 | 306 | 292 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2007-09-15 a Wayback Machine.
# Escurial

Escurial és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 897 | 908 | 917 | 897 | 904 | 895 |
# Barruecopardo

Barruecopardo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb El Milano i Villasbuenas a l'Est, Saldeana i Bermellar al Sud, Saucelle i Vilvestre a l'Oest i Cerezal de Peñahorcada al Nord.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 681 | 606 | 571 | 534 |
# Estació de Joncet

Línia de Cerdanya ("Tren Groc") :
Joncet és una estació de ferrocarril de la línia del tren groc situada al poble d'aquest nom, a la comuna de Serdinyà, a la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És en el poble de Joncet, al sud-oest del barri del Bac de Joncet, a la dreta de la Tet i al peu de la carretera D - 27, al Mas d'en Llaurí oest.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| : Transport express régional |||||
| Vilafranca de Conflent - Vernet - Fullà | Serdinyà | Tren groc | Oleta-Canavelles | La Tor de Querol - Enveig |

## Bibliografia

* Becat, Joan. «161 - Serdinyà i Joncet». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Serdinyà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ L'Estació de Joncet en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Fitxa i fotografia Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. (francès)
# Erika Casajoana Daunert

Erika Casajoana i Daunert (Barcelona, 1966), és una consultora internacional en comunicació pública resident a Brussel·les.
És llicenciada en Dret i Màster en Estudis Europeus per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Té un Màster en Relacions Internacionals per la Universitat de Colúmbia a Nova York, que cursà amb una beca de La Caixa.
És gerent de l'empresa «Casajoana Consulting», i ha estat registrada com a lobbista al Parlament Europeu. Exerceix de presidenta de l'associació CATGlobal, entitat belga sense ànim de lucre que té per objectiu promoure la realitat catalana a l'exterior i ajudar l'exili català. Té seu a Waterloo, Bèlgica i està vinculada a Carles Puigdemont.
Formà part, com a número 4, de la llista de la candidatura de Lliures per Europa per a les eleccions al Parlament Europeu del 26 de maig de 2019 a Espanya encapçalada per Carles Puigdemont. No va resultar elegida eurodiputada.
Ha fet de consultora per al Banc Mundial, el Fòrum de Cooperació Àsia-Pacífic i el Center for Development Communications (EUA), entre d'altres.
S'implicà en política des de jove. Fou membre de la Coordinadora Nacional de la Federació Nacional d'Estudiants de Catalunya.

## Referències

* ↑ Lillo, Manuel «És molt infantil que alguns diguin que cal que marxem d'Europa». El Temps, 19-05-2019 [Consulta: 9 juny 2019].
* ↑ «Siete candidatas a eurodiputadas en #DebateEuropeoEFE». EuroEfe, 09-05-2019. Arxivat de l'original el 2019-06-24 [Consulta: 9 juny 2019]. Arxivat 2019-06-24 a Wayback Machine.
* ↑ «Perfil - Red de Becarios "la Caixa"». [Consulta: 28 maig 2021].
* ↑ «Erika Casajoana Daunert». La Caixa. [Consulta: 9 juny 2019].
* ↑ Lamelas, Marcos «Puigdemont capta fondos a través de la asociación CATGlobal, radicada en Bruselas». El Confidencial, 13-11-2018 [Consulta: 9 juny 2019].
* ↑ Junta Electoral Central: «Resolución de 29 de abril de 2019, de la Presidencia de la Junta Electoral Central, de proclamación de candidaturas a las elecciones de diputados al Parlamento Europeo convocadas por Real Decreto 206/2019, de 1 de abril, a celebrar el 26 de mayo de 2019». Boletín Oficial del Estado, 103, 30-04-2019, pàg. 46909. ISSN: 0212-033X.
* ↑ «Director & Faculty» (en anglès americà), 03-01-2012. [Consulta: 28 maig 2021].
* ↑ Martín i Berbois, Josep Lluís. Història de la Joventut Nacionalista de Catalunya (1980-2003). Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2010, p. 133 [Consulta: 9 juny 2019]. Tesi dirigida per Borja de Riquer i Permanyer
# Erika Liriano

Erika Liriano (Nova York, segle XX) és una empresària del cacau de la República Dominicana.
Va néixer a New York City en una família d'agricultors de la República Dominicana i es va formar en arts escèniques a la Fame School de Manhattan. Professionalment, s'especialitzà en la gestió i el comerç. Fou gerent de Human Ventures, on va dissenyar un sistema circular pel flux de transaccions que va aconseguir resultats positius. El 2022 dirigia l'empresa d'exportació de cacau Inaru Cacao, que va fundar juntament amb la seva germana Janett abans de la pandèmia de la Covid-19 amb l'objectiu de fer més justa la distribució de la riquesa que genera el cacau entre totes les persones que intervenen a la cadena de producció i distribució. Aquesta empresa va aconseguir 1,5 milions de dòlars de finançament el 2022. L'empresa ha donat certificació ecològica a 300 agricultors i ha aconseguit contractes exclusius per a 500 tones de cacau.
Forma part de la llista de les 100 dones més inspiradores del 2022 segons la BBC.

## Referències

* 1 2 «Quiénes son las 100 Mujeres influyentes e inspiradoras elegidas por la BBC en 2022 (y cuáles son las 12 de América Latina) - BBC News Mundo». [Consulta: 7 gener 2023].
* 1 2 Habib, Yamily. «These Afro-Latinas Are Revolutionizing the Cocoa Market» (en anglès americà), 31-03-2022. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Nacional, El; Nacional, El. «Erika Liriano, la dominicana entre 100 mujeres más influyentes 2022, según BBC» (en castellà), 06-12-2022. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ «Erika Liriano, entre las 100 mujeres más influyentes» (en anglès), 06-12-2022. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ EFE. «Erika Liriano, la dominicana que aparece entre las mujeres más influyentes de la BBC» (en anglès), 07-12-2022. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ «Dominican cacao supplier secures seed funding | Food Business News» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2023].
# Esperasan

Esperasan (nom en occità, oficialment en francès Espéraza) és una vila de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude, dins el districte de Limós i el cantó de Quilhan, amb 2.168 habitants i a menys de 300 metres sobre el nivell del mar. El terme té una superfície de 1.050 hectàrees i està creuat pel riu Aude. Té dos museus, l'anomenat Dinosauria i el Museu dels Barrets (Chapellerie); a la plaça central hi ha una font notable. Les seves festes són el 25 de juliol (Sant Jaume) i el 29 de setembre (Sant Miquel).

## Història

La vila va sorgir el 813 com a priorat de l'abadia d'Alet i s'estenia fins al lloc anomenat Garenaud. Res d'especial va passar fins al 1815, quan s'hi van establir un grup de barretaires de Bugarag. A partir del 1830 la indústria del barret hi va prendre embranzida, i sobretot des del 1878, quan va arribar a la vila el tren. El 1929 hi havia 3.000 obrers i 14 fàbriques que s'hi dedicaven i era la segona ciutat del món en fabricació de barrets de feltre després de Monza (Itàlia): s'hi fabricaven fins a quasi un milió i mig de barrets. Però el barret es va deixar de portar i el 1949 les fàbriques havien tancat, menys una de petita a la vila veïna de Montasèls. El 1992 es va obrir el museu dedicat a l'activitat barretera i al mateix temps es va obrir un Museu de Paleontologia. Això ha portat molts visitants a la regió, que ha reactivat l'activitat.
# Ethan Zuckerman

Ethan Zuckerman és un estudiós dels mitjans de comunicació de massa, bloguer i ciberactivista estatunidenc. És el director del Center for Civic Media del MIT.

## Biografia

Ethan Zuckerman es va graduar al Williams College, situat a Williamstown (Massachusetts), va viure un any a Accra (Ghana) gràcies al Programa Fulbright, i actualment resideix a Lanesborough (Massachusetts).
Zuckerman va ser un dels primers membres de l'equip de Tripod.com, una de les primeres empreses «punt com» reeixides, i va ser fundador, més tard, de Geekcorps i Global Voices Online. Gràcies a la seva feina a Geekcorps, va guanyar el 2002 el premi de la publicació Technology Review del MIT en la categoria de tecnologia al servei de la humanitat.
Zuckerman ha estat investigador sènior (senior researcher) al Berkman Center for Internet & Society, centre on ja n'era membre. De la feina feta amb aquesta entitat destaca la investigació en l'atenció de la premsa mundial, així com la cofundadació de Global Voices Online, amb Rebecca MacKinnon, i de l'eina d'anàlisi de la cobertura dels mitjans de comunicació estatunidencs Media Cloud. També va ser col·laborador de Worldchanging, on va exercir de president del consell administratiu.
El gener de 2007 va entrar a formar part del Consell Assessor de la Fundació Wikimedia. El 2008 va encunyar la teoria coneguda en anglès com a cute cat theory of digital activism, que postula que la majoria de la gent no està interessada en el ciberactivisme, però en canvi vol utilitzar Internet per a les activitats mundanes, com consumir pornografia i lolcats (cute cats). El 2011 va ser inclòs per la revista Foreign Policy a la llista anual dels pensadors més destacats del món, on va tenir la «millor idea»: «El món no és pla i la globalització és només el principi, cosa que significa que tenim temps per canviar el que estem fent i fer-ho bé». El mes de setembre del mateix any va ser nomenat director del Center for Civic Media del MIT.
Zuckerman és al consell d'administració d'Ushahidi, Global Voices Online, i l'empresa ghanesa sense ànim de lucre PenPlusBytes.

## Referències

* ↑ Gregory T. Huang. "Interview: Over the Border" The New Scientist, volum 193, número 2587, 20 de gener de 2007
* ↑ Biografia, Berkman Center for Internet & Society (anglès)
* ↑ «2002 TR100» (en anglès).
* ↑ Zuckerman, E. (2004). «Global Attention Profiles - A Working Paper: First Steps Towards a Quantitative Approach to the Study of Media Attention». SSRN Electronic Journal
* ↑ Zuckerman, E. (2007). "Meet the bridgebloggers". Public Choice 134: 47–65.
* ↑ Shapiro, Samantha «Revolution, Facebook-Style». The New York Times Magazine, 22-01-2009.
* ↑ «The FP Top 100 Global Thinkers» (en anglès). Foreign Policy. Arxivat de l'original el 2012-04-16 [Consulta: 11 febrer 2013]. Arxivat 2012-04-16 a Wayback Machine.
* ↑ Nota de premsa, MIT News Office

## Enllaços externs

* Lloc web d'Ethan Zuckerman (anglès)
* Ethan Zuckerman a TED Talks
* Entrevista amb Zuckerman a Worldchanging.com Arxivat 2006-07-13 a Wayback Machine. (anglès)
* Vídeo del debat sobre la ciberguerra i les xarxes socials entre Zuckerman i Ievgueni Morózov a Bloggingheads.tv
# Basbellain

Basbellain (en luxemburguès: Kierchen; en alemany: Niederbesslingen) és una vila de la comuna de Troisvierges, situada al districte de Diekirch del cantó de Clervaux. Està a uns 60 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Basbellain». [Consulta: 23 setembre 2015].
# Esplugues

«Esplugues» té aquests significats:

## Vegeu també

* Espluga