OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coulant

Un coulant, volcà (mida familiar) o volcanet (mida individual) és un pastís de pa de pessic de xocolata cuinat de tal manera que l'interior quedi líquid, de manera que cau lliscant de dins del pastís en tallar-lo. Això s'aconsegueix afegint una capa interior de salsa de xocolata o bé coent poc el pastís, sovint havent-lo refredat abans a la nevera o el congelador, d'aquesta manera cou per fora i es treu del forn abans que quedi cuit per dins. Pot ser un gran o, si és servir com a postres, un de petit individual. Se sol servir calent, de vegades amb gelat o altre acompanyament.
Aquest pastís fou inventat pel cuiner Michel Bras el 1981. Existeixen diverses variants del plat, moltes d'elles amb nous ingredients i sabors com torró, xocolata blanca, amb dolç de llet i fins i tot sense xocolata.
Estrictament parlant, el fondant és semblant, però diferent, ja que l'interior queda humit, poc cuit, sense arribar a ser prou líquid perquè ragi. Això ocorre per exemple expressament al brownie i accidentalment en un volcanet massa cuit.

## Etimologia

El mot en francès, coulant, significa "rajant", "que raja", fent referència a la part interior que s'escampa.
En català s'usa el mot en francès o, cada cop més, s'opta per "volcà", "petit volcà" o "volcanet", fent referència a un volcà (que en el cas del pastís estaria tapat per sobre) i al fet que l'interior vessaria com la lava d'un volcà.

## Referències

* ↑ el Coulant al web el cocinero fiel
* ↑ Coulant a Antena3
* ↑ Mans, Claudi. Sferificaciones y macarrones (en castellà). Ariel, 2010, p.108. ISBN 8434469162.
* ↑ el Coulant de Torró a la Vanguàrdia
* ↑ Coulant blanc i negre Arxivat 2012-05-01 a Wayback Machine. (català)
* ↑ Coulant de xocolata blanca Arxivat 2012-07-03 a Wayback Machine. (català)
* ↑ "Coulant" d'avellanes sense xocolata Arxivat 2011-12-16 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* Recepta del coulant Arxivat 2012-06-27 a Wayback Machine.
* Recepta amb foto Arxivat 2012-12-27 a Wayback Machine.
# Creu de terme de Bellvei

La Creu de terme és una obra historicista de Bellvei (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al trencall de la N-340 que mena cap a Bellvei.
Es compon d'una base octogonal amb tres esglaons, a sobre hi ha una forma còncava que s'aprima fins a donar lloc a un fust, prim i octogonal. A la base octogonal hi ha dues inscripcions: Santa Missió 1962 (segon esglaó) i Santa Missió 1953 (tercer esglaó). Sobre el fust hi ha una creu i sota ella un fris decorat mitjançant uns quadrats fets en contra relleu. A la creu hi ha un alt relleu del bust de la Dolorosa amb les mans creuades al pit i amb rostre que reflecteix el desassossec.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Creu de terme de Cal Dejú

La Creu de terme de Cal Dejú és un monument que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la vila de Cardona (Bages).
La podem trobar a la vora de la carretera de Cardona a Berga, agafant el camí de Serrateix, a tocar de la casa de Cal Dejú.

## Descripció

És una creu de terme composta d'una base de pedra hexagonal, sense decoració, que suporta una creu de ferro, aparentment de braços cilíndrics amb extrems decorats. Ubicada a la façana sud de la casa, prop la carretera que porta a Navel.

## Referències

* «Creu de terme de Cal Deju». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].
# Concha Ruiz

Concha Ruiz (Burgos, 7 de desembre de 1871 - La Plata, 3 d'octubre de 1951) també coneguda com a Concepción Ruiz o Conchita Ruiz, va ser una actriu d'escena espanyola.

## Carrera

Nascuda el 7 de desembre de 1871, va començar treballant amb Teodora Lamadrid, per després treballar en els Teatres Teatre de la Comèdia i Teatre Lara.
Va participar en l'obra de Jacinto Benavente, 'Al Natural' , el 26 de novembre de 1903, on també van participar Leocadia Alba i Clotilde Domus.
Va viure a La Plata (Argentina) fins a la seva mort el 3 d'octubre de 1951 a 79 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 Galdós, Benito Pérez; Cubas, José de; Zulueta, Carmen de. Cartas sobre teatro: 1893-1912 (en castellà). Excmo. Cabildo Insular de Gran Canaria (Casa-Museo Pérez Galdós), 1983.
* ↑ «ABC MADRID 12-11-1911 página 12 - Archivo ABC», 01-08-2019. [Consulta: 18 juny 2020].
# Corriol de Forbes

El corriol de Forbes (Charadrius forbesi) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) que habita praderies, vessants rocosos i camp obert d'Àfrica central i Occidental, des del Senegal, Gàmbia i Guinea, cap a l'est fins al sud del Sudan, i cap al sud fins al centre d'Angola, nord de Zàmbia i la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ Corriol de Forbes a CERCATERM Rev. 19/02/2012
# Coroça

La coroça era un barret infamant, generalment en forma de cucurulla i de paper engrutat, que es posava als condemnats per la Inquisició juntament amb la gramalleta i que era portat durant l'acte de fe.
* Segle XV
* Segles XVII-XIX Tipus de coroces
* Goa,1701
# Coma Roia (la Vall de Boí)

La Coma Roia és una coma que es troba dins el terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
S'estén des de la part mitjana de la Cometa de les Mussoles cap al Pic Roi, direcció sud-sud-est; conformant, les dues comes, la vall occidental de les dues que formen la Vall de les Mussoles.

## Rutes

La ruta surt del Planell de Sant Esperit resseguint la riba esquerra del Barranc de Llacs, fins a trobar i seguir, cap al sud-est, el Barranc de les Mussoles. Al trobar el punt on desaigua el Barranc de la Cometa de les Mussoles, la ruta ressegueix aquest barranc direcció sud i després pren direcció sud-sud-est.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Coma Roia. [Consulta: 03/11/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Cristóbal Forcadell García

Cristóbal Forcadell García (Benicàssim, 21 de maig de 1979) és un ciclista valencià, que s'ha especialitzat en la pista.

## Palmarès

* 2001
** Campió d'Espanya en Persecució per equips amb Javier Carrión, D. Navarro i Guillermo Ferrer
* 2002
** Campió d'Espanya en Persecució per equips amb Javier Carrión, Iván Díaz Boj i Guillermo Ferrer

### Resultats a la Copa del Món

* 1998
** 3r a Cali, en Persecució per equips
* 2002
** 3r a Cali, en Persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a marca.com
* Web oficial
# Cuaespinós del Marañón

El cuaespinós del Marañón (Synallaxis maranonica) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que viu als matolls àrids i pis inferior del bosc decidu del nord de Perú.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós del Marañón». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Consonant nasal

Una consonant nasal (o simplement nasal en l'àmbit de la fonètica) és aquella consonant o vocal nasalitzada (usualment per assimilació amb una consonant propera) que s'articula deixant escapar alhora l'aire pel nas i per la boca. Els sons nasals es troben entre els més freqüents en les llengües, especialment [m]. Sembla que d'idiomes que no tinguin aquests sons només n'hi ha un 2%. Quan un so es nasalitza, en la transcripció s'indica amb una titlla superior, com per exemple [ṽ], que seria el so [v] nasalitzat (usant els signes de l'AFI).
En català, són nasals els sons [m], [ɱ], [n], [ɲ] i [ŋ].
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Càtedra

* Aquest article tracta sobre el moble. Si cerqueu el càrrec dins d'una universitat, vegeu «catedràtic d'Universitat».
Una càtedra és la butaca en què seu un bisbe en els oficis litúrgics. Al llarg de la història, també han rebut el nom de càtedres els confessionaris, les cadires de cor i els púlpits.
S'han trobat ja càtedres episcopals en les catacumbes i es troben en la testera dels cubiculum tallades en la mateixa roca i tenint forma de butaca de braços amb respatller. En les primeres basíliques i durant l'època romànica va estar la càtedra en el fons de l'absis o de la capella major aixecada sobre el sòl amb grades. Ostentava rica ornamentació formada amb relleus quan la cadira era de marbre afegint incrustacions d'ivori si constava de fusta. D'aquest tipus és la càtedra del Papa a la Basílica de Sant Joan del Laterà a Roma. En traslladar el cor al mig de la catedral, es va traslladar igualment la càtedra del bisbe encara que també se situés en el presbiteri. Des del segle xiv, la cobreix un baldaquí de respecte. Del baldaquí o pal·li com a tron dels bisbes parla Innocenci III com a ornament litúrgic usat al seu segle xii.
Amb funcions i honors de càtedres s'han donat també butaques movibles disposats uns a manera de cadires curuls romanes o cadires de tisora. D'aquesta darrera classe és la càtedra de Sant Pere que es venera a la basílica de Sant Pere del Vaticà dins d'un monument en forma d'enorme tron, en l'absis, i que la llegenda diu que va regalar a sant Pere el senador Caius Valerius Pudens. Altres eren cadires gestatòries amb anelles laterals per on passaven uns forts barrots horitzontalment per portar sobre les espatlles. De la forma curul és la cadira de sant Ramon, bisbe de Barbastre que es guarda en l'antiga catedral de Roda.
Els confessionaris poden explicar dins de les càtedres atès que abans del segle xvi es reduïen a un simple butaca amb respatller alt. La invenció de la forma que tenen ara pot atribuir als pares de la Companyia de Jesús. En les catacumbes va haver confessionaris idèntics a les càtedres episcopals doncs no una altra cosa sembla que anessin les butaques sense forma presidencial situats en algunes criptes sobretot els del cubiculum del cementiri de Santa Inés.

## Vegeu també

* Cadira

## Bibliografia

El contingut d'aquest article incorpora material de Arqueología y bellas artes, de 1922, de Francisco Naval y Ayerbe que es troba en el domini públic.

## Enllaços externs

* «Cathedra Petri - Altar of the Chair of St. Peter» (en anglès). saintpetersbasilica.org. [Consulta: 7 gener 2014].

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.100. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 26 novembre 2014].
Viccionari
# Càtedra Herchel Smith de matemàtiques pures

La Càtedra Herchel Smith de matemàtiques pures és una càtedra de matemàtiques pures de la Universitat de Cambridge. Va ser establert el 2004 per una donació de Herchel Smith "de 14.315 milions de lliures esterlines en cinc parts iguals per donar suport la dotació total de cinc professors en els àmbits de les matemàtiques pures, la física, la bioquímica, la biologia molecular i la genètica molecular." Quan el lloc es va anunciar el 2004, el salari ofert era de 52.936 lliures esterlines (o més), sent l'estipendi acadèmic mínim, i s'esperava que el primer titular se centrés en l'anàlisi matemàtica.

## Llista Herchel Smith de professors de matemàtiques pures

* 2006 Ben J. Green

## Referències

* ↑ «THE HERCHEL SMITH PROFESSORSHIP OF PURE MATHEMATICS». [Consulta: 25 març 2009].
* Report of the General Board on the establishment of a Herchel Smith Professorship of Pure Mathematics, Cambridge University Reporter, 3 March 2004
* University left 'biggest' bequest, BBC News, 25 June 2002
* Cambridge benefits from £50m Pill legacy, telegraph.co.uk, 26 June 2002
# Càtedra Saviliana

Les dues Càtedres Savilianes (Savilian chairs en anglès), una de Geometria i l'altra d'Astronomia, de la Universitat d'Oxford, van ser creades el 1619 pel matemàtic britànic Henry Savile, qui les va dotar d'uns estatuts que obligaven els seus titulars en una sèrie de deures de recerca i docència.
Henry Savile, que va ser un gran intel·lectual, warden del Merton College i provost del Eton College, a més d'un prestigiós professor de matemàtiques, les va crear com a reacció al que ell considerava miserable estat de l'estudi de les matemàtiques a Anglaterra en el seu temps. Aquesta fundació va ser un dels fets més influents en la llarga tradició de les Matemàtiques a Oxford, perquè a través d'aquestes càtedres es va anar passant de generació en generació, una forma molt estricta d'estudiar i ensenyar les matemàtiques.
Durant un llarg període després de la seva fundació, les dues càtedres van ser més o menys intercanviables, de tal forma que, quan es produïa una vacant, es buscava el personatge més prominents en qualsevol camp de les matemàtiques o de l'astronomia per ocupar qualsevol de les càtedres que hagués quedat vacant. A partir del segle xix, ja no va ser així. Fins i tot va haver professors que van simultaniejar la titularitat d'una d'aquestes càtedres amb la càtedra sedleina (de Física) creada uns anys més tard, com, per exemple, el professor Thomas Hornsby. O grans matemàtics, com Hardy (savilian de Geometria), que no va escriure ni una sola línia sobre geometria: la seva especialitat era la teoria de nombres.
Els primers professors savilians van ser Henry Briggs (Geometria) i John Bainbridge (Astronomia), per aquestes càtedres han passat excel·lents matemàtics, astrónoms i arquitectes com Christopher Wren, John Wallis, Edmond Halley, Godfrey Harold Hardy.
Els titulars actuals (2014) de les càtedres són Nigel Hitchin (Geometria des de 1997) i Steven Balbus (Astronomia des de 2012).

## Referències

* ↑ Busbridge, I. W. «Oxford Mathematics and Mathematicians», 01-08-1974. Arxivat de l'original el 2010-03-18. [Consulta: 12 agost 2014].
* ↑ Faubel i Goulding, pàgina 7.
* ↑ Faubel i Goulding, pàgina 8.
* ↑ Faubel i Goulding, pàgina 326.

## Bibliografia

* Fauvel, John; Goulding, Robert. «Renaissance Oxford». A: Fauvel, John; Flood, Raymond; Wilson, Robin (eds.). Oxford Figures: 800 Years of the Mathematical Sciences (en (anglès)). Oxford University Press, 2013, p. 51-74. ISBN 9780199681976.
# Càtedra UNESCO

La Càtedra UNESCO és una iniciativa d'aquest organisme de les Nacions Unides que té per objectiu millorar el desenvolupament de la investigació, capacitació i programes de desenvolupament de l'educació superior per mitjà de la construcció de xarxes universitàries i fomentar la cooperació interuniversitària per mitjà de la transferència del coneixement a través de les fronteres. Creada en 1992 per mandat de l'Assemblea General de la UNESCO en la seva 26a sessió (1991) que estableix el Programa UNITWIN. Aquest programa assigna les càtedres UNESCO i les xarxes UNITWIN. A juliol del 2007 s'havien establert 635 càtedres en 124 països.

## Vegeu també

* Escola de Cultura de Pau

## Enllaços externs

* UNITWIN (anglès)
# Corba de Fermat

En matemàtiques, la corba Fermat és la corba algebraica al pla complex definida en coordenades homogènies (X:Y:Z) per l'equació de Fermat
    $X^{n}+Y^{n}=Z^{n}.\$
Així en termes del pla afí la seva equació és
    $x^{n}+y^{n}=1.\$
Una solució entera a l'equació de Fermat correspondria a una solució racional diferent de zero de l'equació afí, i viceversa. Però pel darrer teorema de Fermat se sap que (per n ≥ 3) no hi ha solucions enters no trivials de l'equació de Fermat; per això, la corba de Fermat no té cap punt racional no trivial.
La corba de Fermat és no singular i té gènere
    $(n-1)(n-2)/2.\$
Això vol dir gènere 0 per al cas n = 2 (una cònica) i gènere 1 només per n = 3 (una corba el·líptica). La varietat jacobiana de la corba de Fermat s'ha estudiat a fons. És isogènica a un producte de varietats abelianes simples amb la multiplicació complexa.

## Varietats de Fermat

Les equacions De tipus Fermat amb més variables defineixen com varietats projecctives les varietats de Fermat.

## Estudis Relacionats

* Gross, Benedict H.; Rohrlich, David E. Some Results on the Mordell-Weil Group of the Jacobian of the Fermat Curve, 1978. DOI 10.1007/BF01403161. .
# Curetonita

La curetonita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom en honor de Forrest (1932-) i Michael Cureton (1960-), els quals van descobrir aquest mineral.

## Característiques

La curetonita és un fosfat de fórmula química Ba(Al,Ti)(PO₄)(OH,O)F. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els cristalls són comunament euèdrics, de fins a 3 mm, poden ser allargats al llarg de [001], mostrant {100}, {010}, {001}, {011} i {201}; poden tenir forma de falca. Presenta macles polisintètiques, comunes en {100}, que produeixen làmines amples amb plans de composició imperfectes. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la curetonita pertany a «08.BK: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 2:1, 2,5:1» juntament amb els següents minerals: brasilianita, medenbachita, neustädtelita, cobaltneustädtelita, heyita, jamesita i lulzacita.

## Formació i jaciments

La curetonita és un mineral rar, que va ser descobert a la mina (enginyeria) (Nevada, Estats Units) en filons tallant un dipòsit de barita de reemplaçament. Es tracta de l'únic lloc on ha estat descoberta aquesta espècie mineral.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: ortoclasa, barita, variscita, montgomeryita, englishita, sulvanita i hisingerita.

## Referències

* 1 2 «Curetonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Curetonite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2012. [Consulta: 8 setembre 2017].
# Cova de Lombrives

La cova de Lombrives (cauna de Lombrives en occità, grotte de Lombrives en francès) és una cova situada a l'Arieja, dins dels límits de la comuna d'Ussat i a tres quilòmetres de Tarascó. Una part de la cova és habilitada per a les visites turístiques.

## Història

La cova ha servit de refugi durant segles per a grups humans del neolític, bandits, eremites, leprosos, pastors i, fins i tot, per a falsificadors de moneda. Aquesta cova també hauria servit de refugi al bisbe càtar Amiel Aicard després de la caiguda de Montsegur el 1244. També acollí a religiosos i nobles que s'hi refugiaren durant la Revolució francesa i a republicans durant el Primer Imperi.
Una inscripció, la més antiga trobada a la cova amb data de 1578, fa menció al rei Enric IV, llavors encara rei de Navarra.
El descobriment de dos cranis humans intactes, així com d'una gran varietat d'ossos humans, animals i ceràmica per part de Félix Garrigou, Jean-Baptiste Rames i Henri Filhol es van fer públics oficialment el 1864, tot i que sembla que hi hagué descobertes anteriors sobretot al lloc anomenat "cementiri".
Jean-Baptiste Noulet hi va continuar les excavacions el 1882 i Félix Régnault el va succeir a finals del segle xix.

## Situació i context

La cova de Lombrives s'obre a un centenar de metres per sobre de la vall de l'Arieja, en el massís del Cap de la Lesse (1189 m). Aquest massís acull també les coves de Nhaus i de Savart, que s'obren a la vall del Vic de Sòs. El conjunt de les tres coves constitueix una xarxa de galeries de 14 quilòmetres. La cova de Lombrives té 7 quilòmetres d'extensió.
També anomenada antigament gran caverna d'Ussat o cova de les Escales, la seva exposició al nord-est li ha fet valer el nom "d'ombrívola" (Ombrivo en occità) i, més tard, ombrive (Jean-Baptiste Noulet, 1882).
La cova es caracteritza per les seves galeries i sales de grans dimensions, pels paisatges subterranis variats i per un ric passat protohistòric i històric.

## Referències

* ↑ «Lombrives, la catedral de los cátaros.» (en castellà). Historia y arqueología, 11-04-2016. Arxivat de l'original el 2020-08-11. [Consulta: 2 setembre 2018].
* ↑ «Sur les crânes de la caverne de Lombrives - Bulletins de la Société d'anthropologie de Paris», 15-12-1864. [Consulta: 26 gener 2015].
* ↑ NOULET, Jean-Baptiste: Étude de l'Ombrive ou grande caverne d'Ussat (Ariège) et ses accessoires, Privat Editeur, Tolosa, 1882.
* ↑ Le Muséum de Toulouse et l'invention de la préhistoire, 2010 ISBN 978-2-906702-18-9
* ↑ «Nhaus, Lombrives, Sabart». Arxivat de l'original el 20 de desembre 2016. [Consulta: 3 maig 2017].

## Bibliografia

* RENAULT, Philippe: Association française de karstologie, « Études récentes sur le karst de Niaux-Lombrive-Sabart (Ariège) », Karstologia : revue de karstologie et de spéléologie physique de la Fédération française de spéléologie et de l'Association française de karstologie, ParÍs, Fédération française de spéléologie, núm. 2, 2n semestre de 1983. (pp. 17-22).

## Enllaços externs

* Lloc oficial de la cova de Lombrives
# Creu d'Ardenya

La Creu d'Ardenya és una obra del municipi de Begues (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una creu de ferro encastada en un peu de pedra. La creu presenta el braços tubulars, essent el vertical notablement llarg, encastant-se directament damunt la base de suport. En el braç horitzontal consta gravada la data i, en el tram superior del braç vertical hi ha un dibuix que recorda el peix eucarístic amb una petita creu a la boca. La base és un prisma octogonal més ample per la part inferior que per la superior. Actualment mostra una rajoleta que commemora l'acte de condicionament de la creu: 28 de gener de 2001.

## Història

Cap als anys 60 del 1900 la creu va ser arrencada de la base de pedra que la sostenia, desapareixent la meitat d'aquesta base. Aleshores la creu es va clavar directament a terra un metre més enllà de la base original. El 28 de gener de 2001 es va celebrar l'acte de condicionament de la creu, conjuntament amb l'entitat d'Amics de Vallirana. En aquest acte es va reconstruir la base de pedra malmesa i es va col·locar una rajola en commemoració d'aquell moment.

## Referències

* 1 2 «Creu d'Ardenya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Dacnis andina meridional

La dacnis andína meridional (Xenodacnis parina) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones boscoses i arbustives als Andes del sud del Perú.

## Taxonomia

Fins fa poc s'ha considerat que Xenodacnis parina estava formada per tres subespècies, però dues d'elles han passat a ser incloses a una espècie diferent: Xenodacnis petersi arran del Hoyo et Collar 2006

## Referències

* ↑ «Dacnis andina meridional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Tanagers and allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ del Hoyo, Josep; Collar, Nigel J; Christie, David A; Elliott, Andrew; Fishpool, Lincoln D C; Peter Boesman i Guy M. Kirwan (en anglès) HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Lynx Edicions [barcelona], 2, 2016 [Consulta: 11 octubre 2024].