OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Deux

La Deux és un canal de televisió generalista de Valònia, propietat del grup Radio-Télévision belge de la Communauté française, en acrònim RTBF (del francès, Ràdio-Televisió belga de la Comunitat francesa).
El canal remunta els seus inicis a l'1 de gener del 1971. Entre la introducció del color l'any 1971 i el 26 de març de 1977, l'únic canal de la RTB es va desdoblar amb un canal en VHF i un altre en UHF. Així, alguns programes, produïts en blanc i negre, s'emetien al canal en VHF (actual La Une), mentre que els programes produïts en color s'emetien al nou canal en UHF, l'àrea de cobertura del qual s'estengué al 1977, sent transformat en RTBis, primer com a desdoblament a les nits i, dos anys després, com a nou canal independent (Télé 2).
El 21 de març de 1988, Télé 2 es converteix en Télé 21. El 21 de març de 1993, el canal es desdobla en Arte 21, produït en col·laboració amb Arte, i Sports 21, tornant a ser Télé 21 el 28 de març de 1994. L'1 de març del 1997, el canal es torna a desdoblar en La Deux i Eurosport 2, substituït per Eurosport al 1999. El primer difonia programes culturals, documentals,... mentre que el segon retransmetia esdeveniments esportius, exclusivament. L'1 de novembre del 2001, però, Carine Bratzlavsky rep la missió de reestructurar el format. La primera cosa que se cercava era donar una identitat al canal, sent considerat com un "fourre-tout" (cobre-tot), per la seva barreja entre dos canals i dos estils ben diferents de programació. Així, el canal passa a ser, des del 2004, un complement de La Une, el primer canal generalista de Valònia, la comunitat francòfona belga.
Finalment, el 7 de setembre de 2020, La Deux i la ràdio Pure FM es fusionen per a crear Tipik.

## Referències

* ↑ Mire RTB Couleurs (Radiodiffusion-Télévision Belge) - RTB-RTBF - 1971-1974-YouTube

## Enllaços externs

* http://www.ladeux.be/
# Districte de Brno-venkov

El districte de Brno-venkov (en txec Okres Brno-venkov) és un districte de la regió de Moràvia Meridional, a la República Txeca. La capital és Brno.

## Llista de municipis

Babice nad Svitavou - Babice u Rosic - Běleč - Bílovice nad Svitavou - Biskoupky - Blažovice - Blučina - Borač - Borovník - Branišovice - Branišovice - Bratčice - Brumov - Březina (Blansko) - Březina (Tišnov) - Bukovice - Cvrčovice - Čebín - Černvír - Česká - Chudčice - Čučice - Deblín - Dolní Kounice - Dolní Loučky - Domašov - Doubravník - Drahonín - Drásov - Hajany - Heroltice - Hlína - Hluboké Dvory - Holasice - Horní Loučky - Hostěnice - Hradčany - Hrušovany u Brna - Hvozdec - Ivaň - Ivančice - Javůrek - Jinačovice - Jiříkovice - Kaly - Kanice - Katov - Ketkovice - Kobylnice - Kovalovice - Kratochvilka - Křižínkov - Kupařovice - Kuřim - Kuřimská Nová Ves - Kuřimské Jestřabí - Lažánky - Ledce - Lelekovice - Lesní Hluboké - Litostrov - Loděnice - Lomnice - Lomnička - Lubné - Lukovany - Malešovice - Malhostovice - Maršov - Medlov - Mělčany - Měnín - Modřice - Mokrá-Horákov - Moravany - Moravské Bránice - Moravské Knínice - Moutnice - Nebovidy - Nedvědice - Nelepeč-Žernůvka - Němčičky - Neslovice - Nesvačilka - Níhov - Nosislav - Nová Ves - Nové Bránice - Odrovice - Ochoz u Brna - Ochoz u Tišnova - Olší - Omice - Opatovice - Ořechov - Osiky - Oslavany - Ostopovice - Ostrovačice - Otmarov - Pasohlávky - Pernštejnské Jestřabí - Podolí - Pohořelice - Ponětovice - Popovice - Popůvky - Pozořice - Prace - Pravlov - Prštice - Předklášteří - Přibice - Příbram na Moravě - Přibyslavice - Přísnotice - Radostice - Rajhrad - Rajhradice - Rašov - Rebešovice - Rohozec - Rojetín - Rosice - Rozdrojovice - Rudka - Řícmanice - Říčany - Říčky - Řikonín - Senorady - Sentice - Silůvky - Sivice - Skalička - Skryje - Sobotovice - Sokolnice - Stanoviště - Strhaře - Střelice - Svatoslav - Synalov - Syrovice - Šerkovice - Šlapanice - Štěpánovice - Šumice - Telnice - Těšany - Tetčice - Tišnov - Tišnovská Nová Ves - Trboušany - Troskotovice - Troubsko - Tvarožná - Újezd u Brna - Újezd u Rosic - Újezd u Tišnova - Unín - Unkovice - Úsuší - Velatice - Veverská Bítýška - Veverské Knínice - Viničné Šumice - Vlasatice - Vohančice - Vojkovice - Vranov - Vranovice - Vratislávka - Všechovice - Vysoké Popovice - Žabčice - Zakřany - Zálesná Zhoř - Zastávka - Žatčany - Zbraslav - Zbýšov - Žďárec - Želešice - Železné - Zhoř - Židlochovice

## Referències

* ↑ «Brno-venkov» (en txec). Územně identifikační registr ČR [Registre d'identificació territorial]. República Txeca. [Consulta: 30 desembre 2021].
# L'Anunciació (Retaules de l'Hospital de Tavera)

L'Anunciació, obra destinada a un dels Retaules de l'Hospital de Tavera, és una obra iniciada per El Greco i finalitzada pel seu fill Jorge Manuel Theotocópuli.

## Temàtica de l'obra

L'Anunciació és relat de l'aparició de l'arcàngel Gabriel per tal d'anunciar a la Verge Maria el fet que seria mare de Jesús, per obra de l'Esperit Sant. Aquest episodi està explicitat a l'evangeli de Sant Lluc
Aquesta temàtica és una de les més populars en el corpus pictòric d'El Greco. Segons Harold Wethey, El Greco va pintar-lo com a mínim dotze vegades (tres en el període italià) amb més o menys participació del seu obrador. La versió destinada a un dels retaules de l'església de l'Hospital de Tavera és l'última d'aquestes versions, i de fet, és una de les darreres obres en les quals va participar el mestre cretenc.

## Anàlisi de l'obra

Oli sobre llenç; 294 x 209 cm.; Fundación Banco Santander; Santander.
Dibuixat i iniciat parcialment per El Greco, finalitzat per Jorge Manuel Theotocópuli.
Aquest llenç estava en principi destinat a un retaule lateral del conjunt de l'església de l'Hospital, però a causa de la mort del mestre i als problemes de Jorge Manuel, potser mai no va ser-hi col·locat. A finals del segle xix va ser mutilat de la seva part superior (Concert d'àngels). La part inferior va quedar en l'actual escena de l'Anunciació i una primera part celestial.
Aquesta versió és força diferent de l'anterior Anunciació (Museu Prado). A la part terrenal, vestit amb túnica blanca i mantell groc, l'Arcàngel Gabriel posa els peus a terra per primera vegada en les Anunciacions d'El Greco. L'arcàngel es dirigeix a la Verge amb el braç dret estès i la palma de la mà oberta vers el Cel -una actitud similar a la del Crist Ressuscitat del tabernacle de l'altar major-. Les rajoles del sòl i la porta remarquen la profunditat de l'estança, però l'escenari és més senzill que el de la versió anterior, com si El Greco tornés a les primeres versions d'aquesta temàtica. Efectivament, ha eliminat tots els elements simbòlics i l'única indicació ambiental és el reclinatori i l'estrada. La Verge té una figura molt allargada i un cap petit, vestint una túnica rosa i un mantell blau, que sembla que flotin sobre el seu cos.
A la part celestial, El Greco també introdueix variacions amb respecte de la variant anterior. També hi representa un cor d'àngels, però elimina els querubíns que al llenç d'El Prado acompanyaven l'Esperit Sant, i introdueix a la dreta del colom i els àngels una obertura de glòria de gran profunditat on apareixen cinc Virtuts disposades a assistir la Verge.

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. Obra esmentada, p. 50-51.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra esmentada, p. 47 i 51.
* ↑ Álvarez Lopera, José. Obra esmentada, p. 250.
* ↑ Álvarez Lopera, José. Obra esmentada, p. 252.

## Bibliografia

* Álvarez Lopera, José; El Greco, La Obra esencial ; Editorial Sílex; ISBN 978 84 7737 8600
* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
# Michel Sardou

Michel Sardou (París, 26 de gener de 1947) és un cantant francès. També ha participat en algunes pel·lícules i a obres de teatre. Es tracta d'un dels artistes més famosos de l'estat francès encara que el seu període àlgid d'èxit s'hagi situat sobretot entre el principi dels anys 70 i finals dels 80.
La seva discografia compta amb 23 àlbums i més de 300 cançons. Algunes d'aquestes van generar diverses polèmiques pel fet de posicionar-se en temes sensibles com ara la pena de mort, el colonialisme o la guerra del Vietnam.

## Biografia

Michel Sardou va nàixer a París el 1947 al si d'una família d'artistes. És el fill dels actors de teatre Fernand i Jackie Sardou, i és alhora hereu d'una gran tradició artística, ja que el seu avi era Valentin Sardou, també actor de teatre i humorista a Marsella, i que la seva àvia era una ballarina famosa. Així passà gran part de la seva infantesa en els cabarets de la capital francesa i seguint els seus pares durant les gires d'aquests. A conseqüència d'aital inestabilitat els seus estudis escolars no foren gens bons i així Sardou aturà d'hora la seva escolaritat.
Va ser el 1965 amb Le Madras, cançó escrita amb Michel Fugain i Patrice Laffont que Michel Sardou engegà la seva carrera de cantant. Amb tot no conegué èxit
La seva notorietat cresqué de valent quan, el 1967, el cantant va traure la cançó Les Ricains en un clima d'antiamericanisme latent a conseqüència sobretot de la guerra del Vietnam, recordant-hi el deute de l'estat francès amb els estatunidencs a conseqüència de l'alliberament del país el 1944. La cançó fou censurada i desaconsellada en els mitjans de comunicació pel govern francès, dirigit aleshores pel general de Gaulle, oposat frontalment a la política dels Estats Units.
# L'Amic de les Arts

* Per a altres significats, vegeu «Amics de les Arts (desambiguació)».
L'Amic de les Arts va ser una revista d'art i literatura publicada mensualment a Sitges entre 1926 i 1929. Aquesta publicació va arribar a publicar fins a 31 números i va ser dirigida per Josep Carbonell i Gener. Entre els redactors de 'L'Amic de les Arts' hi destaquen figures notables de l'època com J.V. Foix, Lluís Montanyà, Sebastià Gasch, Magí Albert Cassanyes i Salvador Dalí. La gaseta tenia un caràcter lleugerament localista on es plasmaren les idees avantguardistes del moment com l'expressionisme, el cubisme, el superrealisme, entre d'altres. Aquest caràcter obert i de llibertat va propiciar que alguns redactors, com Salvador Dalí, Lluís Montanyà o Gash, defensessin postures diferents i a vegades contradictòries.
Un dels números destacats d'aquesta revista va ser el número dedicat a la «Comunitat cultural occitana» l'any 1928, on hi va col·laborar l'escriptor occità Ismael Girard.
Van mantenir una relació propera amb la generació del 27 on fins i tot, com és el cas de Federico García Lorca, col·laboraren també en la seva edició. 'L'Amic de les Arts' va propiciar el descobriment d'algunes figures catalanes com Dalí, el qual no va començar a col·laborar des dels inicis, i la introducció d'estrangeres com Benjamin Péret o Paul Éluard.
La revista és considerada la publicació catalana d'avantguarda més destacada del període d'entreguerres. En el si de la revista s'idea el Manifest Groc de Dalí, Montanyà i Gasch, tot un revulsiu per la societat del moment.
L'any 2008, 'L'Amic de les Arts' va ser reeditat en format facsímil els 31 números de la revista amb un total de 288 pàgines. Aquesta reedició va ser impulsada el Consell Comarcal del Garraf, juntament amb l'Ajuntament de Sitges.

## Referències

* «L'Amic de les Arts». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Los amigos de las vanguardias» (en castellà). La Vanguardia, 24-06-2008. [Consulta: 12 maig 2010].
* ↑ «'L'Amic de les arts', una revista sitgetana dels anys 20, torna a les llibreries en forma de facsímil». 3cat24, 12-06-2008. [Consulta: 12 maig 2010].
# Congrés Indi de Sud-àfrica

El Congrés Indi de Sud-àfrica (South African Indian Congress - SAIC en anglès) va ser una organització fundada el 1924 a la província de Natal (actualment KwaZulu-Natal), a Sud-àfrica. El Congrés és famós per la important participació de Mahatma Gandhi i d'altres Indis sud-africans prominents al llarg del temps. Umar Hajee Ahmed Jhaveri va ser escollit com a primer president del Congrés Indi de Sud-àfrica. El SAIC va ser membre de l'Aliança del Congrés.
El 1952, juntament amb el Congrés Nacional Africà, van organitzar la Campanya de Desafiament, manifestacions no-violentes en senyal de protesta per la deriva de les lleis apartheid promogudes pel govern del Partit Nacional des de la seva victòria a les eleccions.
El 1957 va començar el conegut com a judici per traïció contra 156 membres del Congrés Nacional Africà, el Congrés Indi de Sud-àfrica i el Partit Comunista de Sud-àfrica (entre els quals hi havia l'advocat Nelson Mandela). L'escriptor i polític Alan Paton, juntament amb el bisbe Ambrose Reeves i Alex Hepple, van crear el Fons d'Ajuda a la Defensa en el Judici per Traïció, demostrant que també hi havia blancs contraris a l'Apartheid.

## Referències

* ↑ Johnson, R.W. Historia de Sudáfrica: el primer hombre, la última nación (2005). Ed. Debate, Barcelona
* ↑ Mandela, Nelson. El largo camino hacia la libertad (2014) Prisa Ediciones, Barcelona. Pàg. 215.
* ANC Description of the South African Indian Congress Arxivat 2006-10-04 a Wayback Machine.
* The Organization's Beginnings
# Centre (Alabama)

Centre és una ciutat del Comtat de Cherokee a l'estat d'Alabama (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens del 2000, Centre tenia 3.216 habitants, 1.324 habitatges, i 877 famílies. La densitat de població era de 113,2 habitants/km².
Dels 1.324 habitatges en un 24,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,3% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 32,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 19% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,5% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 24% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 24,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones hi havia 81,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.000 $ i la renda mediana per família de 35.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.636 $ mentre que les dones 22.035 $. La renda per capita de la població era de 14.997 $. Aproximadament el 18,7% de les famílies i el 26,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
Viccionari
# Kong Rong

    En aquest nom xinès, el cognom és Kong.
Kong Rong (153–208) va ser un buròcrata, poeta i senyor de la guerra menor durant la tardana Dinastia Han Oriental de la Xina. També va ser part la 20a generació de descendents Confuci. En fou el governador de la Comandància de Beihai (北海, el que és ara Weifang, Shandong), i va ser conegut també com a Kong Beihai. Va ser derrotat per Yuan Tan el 196 i n'escapà a la capital Xuchang, on es va servir amb eficàcia a Cao Cao, que mantenia a l'Emperador Xian sota el seu control. Per ser un opositor polític de Cao Cao i humiliar-lo en múltiples ocasions, Kong Rong va ser finalment executat.
Cèlebre pel seu ràpid enginy i elaborat estil literari, a Kong Rong se li situà entre Set Erudits de Jian'an (建安七子), un grup representatiu de la literatura del seu temps. Això no obstant, la majoria de les seves obres s'han perdut. Eixes que van sobreviure es troben en compilacions de la dinastia Ming i la dinastia Qing.
Una història ben coneguda comunament utilitzada per educar als nens, fins i tot avui en dia, en els valors de la cortesia i l'amor fratern consisteix en un Kong Rong de quatre anys renunciant a les peres més grans perquè se les mengen els seus germans grans i petits. Aquesta història és també esmentada en els Tres Caràcters Clàssics, un text que s'fa servir per a l'educació elemental des de la dinastia Song.

## Biografia
### Inicis i carrera

Kong va néixer en l'estat Lu (en l'actualitat el sud Shandong i les parts del nord de Henan, Anhui i Jiangsu), Kong Rong va mostrar enginy des d'una aviat edat. Segons l'Epíleg de Han (續漢書) de Sima Biao (司馬彪), quan ell era un adolescent, Kong va visitar a un oficial anomenat Li Ying, que rebia només a persones molt eminents o als seus propis familiars. Afirmant ser un familiar, Kong Rong va ser portat davant Li Ying, el qual li va preguntar de quina manera estaven emparentats. Kong Rong va respondre que el seu avantpassat Confuci va ser un estudiant i amic de Lao Tzu (el nom familiar del qual era Li).

## Referències

* Chen Shou. San Guo Zhi. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.

## Enllaços externs

* La història de Kong Rong de l'Associació per la Recerca Asiàtica Arxivat 2011-07-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Join, or Die

Join, or Die (en català, Unir-se o morir, o, Units o morts) és una famosa caricatura política del físic i polític estatunidenc Benjamin Franklin, publicada en el periòdic Pennsylvania Gazette el 9 de maig de 1754. És considerada com una de les primeres representacions gràfiques de les colònies britàniques a Amèrica del Nord feta per un colon britànic.
La caricatura il·lustrava un editorial de Benjamin Franklin sobre la perillosa fragmentació de les colònies de l'Amèrica britànica, i posteriorment, el convenciment i la necessitat d'unir-les davant l'amenaça d'expansió territorial dels francesos i els seus aliats. D'aquesta forma, la caricatura esdevingué un símbol d'unitat de les colònies americanes amb la Gran Bretanya durant la Guerra Franco-Índia, contra els francesos i les diferents tribus d'amerindis.

## Disseny

El dibuix mostra una serp tallada en vuit trossos, on cada segment representa cadascuna de les treze colònies americanes, identificades amb unes lletres inicials. Tanmateix, no apareixen totes les colònies originals, sigui perquè en el moment de la publicació de la caricatura, l'any 1754, foren omeses, com en el cas d'Ohio, o formaven part d'una altra colònia, com en el cas de Delaware (llavors part de Pennsilvània). Per altra banda, el cap de la serp representa la colònia de Nova Anglaterra, que aleshores representava les futures colònies de Nou Hampshire, Massachusetts, Rhode Island i Connecticut.

## Vegeu també

* Benjamin Franklin
* Guerra Franco-Índia
* Guerra d'Independència dels Estats Units

## Referències

* ↑ «Join or Die». Prints & Photographs Online Catalog. Washington: Library of Congress. [Consulta: 16 novembre 2014].
* ↑ Margolin, Victor «Rebellion, reform, and revolution: American graphic design for social change». Design Issues, Vol. 5, No. 1, Autumn 1988.
* ↑ «Primary Source of the Month». Colonial Williamsburg. The Colonial Williamsburg Foundation, cop. 2014. [Consulta: 16 novembre 2014].
# Districte de Broye-Vully

El Districte d'Aigle és un dels deu districtes actuals del cantó suís de Vaud. Té 32884 habitants (cens del 2005) i 264,98 km². Aquest districte va aparèixer en la reforma de 2008 a partir del districte d'Avenches i del districte de Payerne, a més d'uns municipis dels antics districtes de de Moudon (Brenles, Bussy-sur-Moudon, Chavannes-sur-Moudon, Chesalles-sur-Moudon, Cremin, Curtilles, Dompierre, Forel-sur-Lucens, Hermenches, Lovatens, Lucens, Moudon, Oulen-sur-Lucens, Prévonloup, Rossenges, Sarzens, Syens, Villars-le-Comte et Vucherens) i d'Oron (Carrouge, Corcelles-le-Jorat, Ropraz et Vulliens). Actualment té 52 municipis i el cap és Payerne.

## Municipis

* Avenches
* Bellerive
* Brenles
* Bussy-sur-Moudon
* Carrouge
* Cerniaz
* Chabrey
* Champtauroz
* Chavannes-sur-Moudon
* Chesalles-sur-Moudon
* Chevroux
* Constantine
* Combremont-le-Grand
* Combremont-le-Petit
* Corcelles-le-Jorat
* Corcelles-près-Payerne
* Cremin
* Cudrefin
* Curtilles
* Dompierre
* Faoug
* Forel-sur-Lucens
* Grandcour
* Granges-près-Marnand
* Henniez
* Hermenches
* Lovatens
* Lucens
* Marnand
* Missy
* Montmagny
* Moudon
* Mur
* Oleyres
* Oulens-sur-Lucens
* Payerne
* Prévonloup
* Ropraz
* Rossenges
* Sarzens
* Sassel
* Seigneux
* Syens
* Trey
* Treytorrens (Payerne)
* Vallamand
* Villars-Bramard
* Villars-le-Grand
* Villarzel
* Villars-le-Comte
* Vucherens
* Vulliens

## Vegeu també

* Districtes del Cantó de Vaud
# Kong: King of the Apes

Kong: King of the Apes és una sèrie animada del Japó, els EUA, i el Canadà que està produïda per 41 Entertainment LLC i Arad Animation, i que va ser animada per OLM, Digital i Sprite Animation Studios. És la tercera sèrie animada de la franquícia King Kong. La sèrie es va estrenar a Netflix el 15 d'abril de 2016. La segona temporada es va estrenar el 4 de maig de 2018 i va ser la temporada final.

## Referències

* ↑ Bahr, Lindsey. «The Conjuring Gets a Spin-Off Movie with Annabelle!». Entertainment Weekly, 01-10-2014. [Consulta: 2 novembre 2019].
Sèries originals de Netflix :
Sèries en emissió :
Sèries acabades :
Sèries continuades :
# La Torre d'en Vernet

La Torre d'en Vernet és una obra del municipi de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El nucli de la Torre d'en Vernet està format per l'agrupament de quatre cases. Està situat a la part sud del terme, prop de Les Conilleres. La masia més antiga (Cal Bolet) té un baluard lateral, portes adovellades d'arc de mig punt i arcades en un pis, a més d'altres elements d'interès a l'interior. La coberta és a dues vessants. Hi ha una capella dedicada a Sant Pere "Ad Vincula" d'una sola nau, amb entrada frontal i campanar d'espadanya d'una sola obertura.
Conserva restes d'una església anterior.

## Història

La caseria de la Torre d'en Vernet és d'origen medieval. Al fogatge de 1376 apareix documentada la "quadra de Vernet" com a propietat d'Arnau de Vernet. De la torre que va donar nom al lloc no hi ha cap resta. Respecte a la capella, relativament moderna, es suposa que substitueix una altra que hi havia anteriorment, a la qual devia pertànyer la porta adovellada d'arc de mig punt que encara es conserva. L'any 1553 apareix documentada en un llibre de salms.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «La Torre d'en Vernet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# La meraviglie

La meraviglie és una pel·lícula dramàtica del 2014 dirigida per Alice Rohrwacher. Va guanyar el Gran Premi al 67è Festival Internacional de Cinema de Canes. La directora va inspirar-se en els seus records d'infantesa treballant amb als seus pares, que eren apicultors.

## Argument

Gelsomina i les seves tres germanes petites viuen amb els seus pares en una granja de l'Úmbria. Com a gran, assumeix cada cop més tasques, tenint cura de les seves germanes i ajudant el seu pare, Wolfgang, en la producció de mel.

## Referències

* ↑ «Alice Rohrwacher, che gioia andare a Cannes». ansa.it. [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ «Le meraviglie: foto e poster del film di Alice Rohrwacher in concorso a Cannes 2014». cineblog. [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ «Cannes, "Le meraviglie" di Alice Rohrwacher in concorso». corriere.it. [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ «"Le meraviglie": il film di Alice Rohrwacher in concorso a Cannes 2014, trama e cast». excite.it. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2020. [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ «Cannes: Palma d'Oro a Winter Sleep, Grand Prix a Le meraviglie». ansa.it. [Consulta: 24 maig 2014].
* ↑ Lucca, Violet. «Interview: Alice Rohrwacher». [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ Coppola, Sofia. «Sofia Coppola Interviews the Sisters Behind Her Favorite New Film». [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ Montalt, Salvador. «Altres veus: “Les meravelles”, d'Alice Rohrwacher - Club 7 Cinema». Vilaweb, 01-03-2015. [Consulta: 7 agost 2022].