OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kushinagar

Kushinagar (en IATS: Kusinārā, en hindi: कुशीनगर) és una ciutat del districte homònim Kushinagar, estat d'Uttar Pradesh (Índia) i és una de les quatre ciutats santes del budisme, on va morir el buda, Siddharta Gautama i es troben els seus ossos i el seu sepulcre.

## En la tradició budista

Segons la tradició budista, el Siddharta Gautama es va traslladar a Kushinagar amb Ananda i altres deixebles (Bhikkhus) per a morir ací la mort i adquirir el paranirvana (o màxim nirvana). En un bosc de mangos parà un llit, on va exhortar per darrera vegada els seus deixebles i va morir. Les restes de Siddharta Gautama es traslladaren a la població de Makutabandhana, situada a l'est de Kushinagar, on foren cremades.
La ciutat esdevingué un centre de peregrinació de budistes de tot el món i n'hi havia molts monestirs i temples. La va visitar l'emperador indi Aisoka, un devot budista, en el seu pelegrinatge per les ciutats santes budistes. Entre els monuments sagrats que encara hi resten, hi ha l'stupa Mahaparanirvana, atribuït a l'stupa que es va erigir en honor a Buda després de la seua mort, la tomba de Buda —encara que buida, perquè se suposa que no va deixar restes físiques— i una estàtua de Buda de 1.500 anys.
Diferents temples budistes d'altres nacions s'han erigit a Kushinagar, com ara temples birmans, xinesos, de Sri Lanka, sud-coreans, tailandesos i tibetans.(1)
La població de Kushinagar arriba a 17.982 habitants, 52% hòmens i 48% dones, amb un grau d'alfabetització del 62%. La majoria en són budistes, però també n'hi ha població hindú i jainista.(1)

## Referències

* ↑ «Kusinārā» (en anglés). Diccionario de nombres propios en Pali. [Consulta: 11 juny 2011].
# Konomihu

El konomihu eren una llengua de la família de les llengües shasta parlada anteriorment al nord de Califòrnia, als marges del riu Salmon, Estats Units. Pot haver estat la més divergent de la família shasta, encara que és difícil de dir, ja que hi ha poc material sobre la llengua (Mithun 1999). Potser hi ha hagut només uns pocs parlants, fins i tot abans del contacte, i s'autoidentificar com shasta a començaments de segle XX (Kroeber 1925).

## Referències

* Mithun, Marianne. The Languages of Native North America. Cambridge University Press, 1999.

## Enllaços externs

* Konomihu al Survey of California and Other Indian Languages
# Escut dels Montagut

L'Escut dels Montagut és un escut d'armes declarat bé cultural d'interès nacional al nucli urbà de la població de Móra d'Ebre, a la façana de la casa de Ramon Montagut, la qual forma cantonada entre la plaça de Dalt i el carrer d'Isabet.de Móra d'Ebre (Ribera d'Ebre)
Es tracta d'un plafó rectangular de pedra que presenta un escut al bell mig dividit en quatre parts. Tant el primer com el quart quarter presenten dues filades de losanges, mentre que al segon i tercer quart hi ha la representació d'una muntanya escarpada amb un pic destacat. L'escut està coronat per un casc de cavaller de perfil i es troba envoltat per diversos motius vegetals.
El sobirà de Navarra, Garcia Ramires, l'any 1135 ennoblí dotze cases, i entre elles es comptava la de Montagut en novè lloc. L'any 1065 en Domènec de Montagut acompanyava a Sanç Ramires, rei d'Aragó, quan amb Sanç de Navarra es disposava a conquerir la part d'Aragó i de Catalunya en poder dels sarraïns. Els Montagut foren recompensats amb la concessió de drets i preeminències sobre Móra d'Ebre, on va establir-se. El 1072 compraren una heretat als moros Al-Aaïd i Fàtima. Sanç de Montagut, el 1148, acompanyà a Ramon Berenguer IV a la conquesta de Tortosa. Pere I confirmà la donació de la ciutat de Tortosa amb el castell de la Suda a fra Pere de Montagut, Mestre de Provença i Hispània. El marquès de Guardia Real, fill d'un Montagut, té l'arbre genealògic fins als nostres dies.

## Referències

* 1 2 3 «Escut dels Montagut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Escut dels Montagut». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# L'Scooby-Doo i la llegenda del vampir

L'Scooby-Doo i la llegenda del vampir (títol original en anglès, Scooby-Doo! and the Legend of the Vampire) és una pel·lícula animada d'aventures estatunidenca de 2003. Representa la cinquena d'una sèrie de pel·lícules distribuïdes directament a vídeo basades en els dibuixos animats d'Scooby-Doo. Es va completar l'any 2002 i es va estrenar el 4 de març de 2003, produïda per Warner Bros. Animation, però incloïa els drets d'autor per a Hanna-Barbera Cartoons. S'ha doblat al català.
És la primera pel·lícula distribuïda directament a vídeo d'Scooby-Doo que té l'estil artístic i visuals més planers i brillants de la sèrie Què hi ha, Scooby-Doo?, partint de l'ombreig i els efectes més foscos utilitzats a les quatre pel·lícules anteriors, la primera a tornar al format original on el monstre no és real i la primera a tornar a un to més clar que les pel·lícules per a vídeo d'Scooby anteriors, que eres més fosques.
Aquesta pel·lícula va ser el primer esforç de producció d'animació en solitari de Joseph Barbera sense el soci William Hanna, que va morir el 2001, i és una de les dues pel·lícules directes a vídeo que ha reunit el repartiment de veus original de 1969-1973 format per Frank Welker, Casey Kasem, Nicole Jaffe i Heather North. Des que Don Messick va morir el 1997, Welker fa la veu de l'Scooby (a més de posar la veu a en Fred Jones).

## Referències

* ↑ «L'Scooby-Doo i la llegenda del vampir». ésAdir. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «iTunes - Movies - Scooby-Doo! And the Legend of the Vampire». iTunes. [Consulta: 2 novembre 2014].
# Enric Vallès Prat

Enric Vallès Prat (Puig-reig, 1 de març de 1990) és un futbolista català. Format a La Masia del FC Barcelona, als 18 anys va fer el salt a l'Eredivisie holandesa, on va jugar dues temporades amb el NAC Breda. El 2008 va debutar a la Premier League amb el Birmingham City FC, però una lesió al peu el va deixar un any i mig sense jugar. Posteriorment ha jugat amb la UE Olot de 3a divisió, equip amb el qual va pujar de categoria a 2a, i des de la temporada 2013-2014 amb la UE Cornellà.

## Referències

* 1 2 «Player Profiles: Enric Valles». Birmingham City F.C. Arxivat de l'original el 29 de febrer 2012. [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «Benvingut Mr. Vallès» (en catalan). L'Esportiu [Consulta: 5 juliol 2014].
* ↑ «Enric Vallés, juvenil del FC Barcelona ya es jugador del NAC Breda». Join Futbol [Consulta: 2 juliol 2014]. Arxivat 18 de setembre 2008 a Wayback Machine.
* ↑ «Benvingut Mr. Vallès». L'Esportiu [Consulta: 5 juliol 2014].
* ↑ UE Olot. «Enric Vallès, un reforç de qualitat per la UEO». [Consulta: 2 juliol 2014].
* ↑ «Enric Vallés, nuevo fichaje». UE Cornellà. Arxivat de l'original el 12 d'abril 2015. [Consulta: 5 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Entrevista a Enric Vallès a Golcat.com Arxivat 2015-04-19 a Wayback Machine.
* Soccerway
* BBC Sport Football
* Birmingham Mail
# Erupció minoica

La devastadora erupció minoica ocorreguda a l'illa de Tera, ara coneguda com a Santorí va ser una erupció volcànica que ha estat datada de diferents maneres:
* Entre el 1639 i el 1616 aC (per mitjà de la datació basada en el carboni 14)
* En l'any 1628 aC (mitjançant anàlisi de dendrocronologia)
* Entre el 1530 i el 1500 aC (mitjançant dades arqueològiques)
L'erupció minoica va ser un dels fenòmens més significatius ocorreguts a la mar Egea durant l'edat del bronze. L'erupció volcànica va causar un canvi climàtic a la zona de la mar Mediterrània oriental i possiblement a tot el món. Amb una densitat de roca equivalent a 60 quilòmetres cúbics, va ser una de les majors erupcions volcàniques sobre la Terra en els últims milers d'anys. El nom d'"erupció minoica" es refereix a la civilització minoica de l'illa de Creta.
La seva incidència va més enllà de l'empremta física, ja que es creu que va inspirar diverses obres literàries i mites, com la Titanomàquia grega.

## Referències

* ↑ Manning, SW et al. «Chronology for the Aegean Late Bronze Age 1700-1400 B.C.». Science, 312, 2006, pàg. 565-569. DOI: 10.1126/science.1125682.
* ↑ Baillie, M & Munro, M «Irish tree rings, Santorini and volcanic dust veils». Nature, 332, 1988, pàg. 344-346. DOI: 10.1038/332344a0.
* ↑ Polinger-Foster, K; Ritner, R «Texts, Storms, and the Thera Eruption». publicació, 55, 1996, pàg. 1-14.
* ↑ Sigurdsson, H et al. «Marine Investigations of Greece’s Santorini Volcanic Field». Eos, 87, 2006, pàg. 337-348. Arxivat de l'original el 2007-06-30 [Consulta: 6 juliol 2011]. Arxivat 2007-06-30 a Wayback Machine.
# L'home del carrer

L'home del carrer és una cançó en català composta i escrita pel cantautor català Francesc Pi de la Serra i publicada per primera vegada, en format single, el 1964; juntament amb les cançons Jo sóc Francesc Pi de la Serra, els fariseus i sol.

## Comentari

La versió original de l'home del carrer té un ritme de vals jazzístic; seguint els corrents jazzístics francesos del moment; cercant un ambient fred, alhora nostàlgic i irònic. En Francesc Pi de la Serra és la veu principal i la guitarra rítmica. L'acompanya el trio format per Josep Farreras (bateria), Manuel Elías (contrabaix) i sobretot el francès René Thomas que amb la seva delicada guitarra de jazz fa un constant diàleg, subtil i subterrani, que ajuda en tot moment a donar suport a la lletra, recitada pel cantant amb una personal desafectació, economia de recursos i una puresa en la dicció brillant.
L'home del carrer és una de les màximes fites de la cançó catalana dels anys seixanta. Joan Manuel Serrat i Jaume Sisa, entre d'altres, n'han fet versions.

## Referències

* Article de Quim Monzó sobre Francesc Pi de la Serra
* Traducció a l'anglès de la cançó a un fòrum d'internet i els comentaris admirats dels participants angloparlants
# Marciana

«Marciana» té aquests significats:
* Marciana de Mauritània (Dellis, Mauritània Cesariense, segle iii - Cesarea, actual Sersell, Algèria, ~304), verge i màrtir, venerada com a santa per diferents confessions cristianes
* Marciana Silva, regió boscosa del sud-est de Germània probablement part de la moderna Selva Negra
* Marciana de Toledo (Toledo, segle iii - 155), personatge llegendari format per desdoblament a partir de la santa Marciana de Mauritània venerada com a santa a la diòcesi de Toledo
* Biblioteca Marciana, biblioteca de la ciutat de Venècia, Itàlia
* Capella Marciana, cor de la Basílica de Sant Marc a Venècia
* Ulpia Marciana, germana de Trajà
# Illes Kírov

Les illes Kírov o illes Serguei Kírov (en rus: Острова Кирова, o Aрхипелаг Сергея Кирова) és un petit arxipèlag que es troba al mar de Kara, a la costa nord de Rússia. És un arxipèlag de petites illes cobertes de tundra situat a uns 140 km de la costa de Sibèria i 100 km al nord-oest de l'arxipèlag Nordenskiöld. Administrativament pertany al krai de Krasnoiarsk. Formen part de la Reserva natural Gran àrtic, la reserva natural més gran de Rússia.
Les illes Kírov van rebre el nom de Serguei Kírov, un polític soviètic i revolucionari bolxevic, membre del politburó de Joseph Stalin. Es tracta d'illes planes, formades per franges sorrenques i llacunes costaneres. L'illa Kírov, a l'extrem nord-est, és la més septentrional de l'arxipèlag. El mar que envolta les Illes Kírov està cobert de gel marí amb algunes polínies durant l'hivern. Aquest gel es conserva, fraccionat, durant l'estiu.
L'illa més gran del grup és Issatxenko (Остров Исаченко), que porta el nom de Borís Issatxenko, microbiòleg rus i botànic de l'Acadèmia de Ciències de la Unió Soviètica. Té una superfície de 180,6 km² i el punt més alt de l'arxipèlag.

## Referències

* ↑ Nature Reserve Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine.
* ↑ «Ostrov Kirova». Mapcarta. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ «Ostrov Isachenko». Mapcarta. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ «UNEP Islands». Arxivat de l'original el 2012-02-04. [Consulta: 26 desembre 2020].
# Centrolene audax

Centrolene audax és una espècie de granota que viu a l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Coloma, L.A., Ron, S. & Cisneros-Heredia, D. 2004. Centrolene audax. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Gavinot polar

El gavinot polar (Larus glaucoides) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae) que habita en estiu les costes de les illes àrtiques del Canadà i Groenlàndia, passant l'hivern més cap al sud, fins a la Gran Bretanya i Carolina del Nord.

## Referències

* ↑ Gavinot polar a CERCATERM Rev. 23/03/2012
# Ivindomyrus

Ivindomyrus opdenboschi (del grec Ivindo, del riu Ivindo; myros, mascle de murènid) és una espècie monotípica de «peix elefant» en la família mormyridae.
Només es pot trobar en el riu Ivindo a Gabon, Àfrica. Pot aconseguir una grandària d'aproximadament 27 cm.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN, pot catalogar-se en la categoria de «vulnerable (VU)».

## Filogènia

| Mormyroidea | Mormyridae  Mormyrinae  Campylomormyrus Gnathonemus Genyomyrus Marcusenius Hyperopisus Brevimyrus Hippopotamyrus Pollimyrus Stomatorhinus Boulengeromyrus Ivindomyrus Paramormyrops Mormyrus Brienomyrus Isichthys Mormyrops Myomyrus  Petrocephalinae  Petrocephalus  Gymnarchidae |

## Referències

* ↑ Taverne, L. and J. Géry, 1975. Un nouveau genre de Mormyridae du Gabon: Ivindomyrus opdenboschi gen. nov., sp. nov. (Pisces ostéoglossomorphes). Rev. Zool. Afr. 89(3):555-563.
* ↑ Llista Vermella de la UICN
# Anacroneuria cipriano

Anacroneuria cipriano és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Les ales anteriors del mascle fan al voltant dels 8 mm de llargària.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Zúñiga & Rojas, 1999. A: Stark, Zúñiga, Rojas & Baena. Colombian Anacroneuria: descriptions of new and old species (Insecta, Plecoptera, Perlidae). Spixiana 22(1):25.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):151.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 17 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Significance of Glutathione to Plant Adaptation to the Environment (anglès)
# Alexandromys maximowiczii

Alexandromys maximowiczii és una espècie de talpó que es troba a la Xina, Mongòlia i Rússia.

## Referències

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Alexandromys maximowiczii. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
# Centrolene azulae

Centrolene azulae és una espècie de granota que viu al Perú.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rodríguez, L., Martinez, J.L., Neira, D., Arizabal, W., Lehr, E. & Aguilar Puntriano, C. 2004. Centrolene azulae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# L'home del be

L'home des be és festa a la ciutat de Ciutadella de Menorca en la qual es representa unes escenes de la vida de Sant Joan Baptista a la darreria del més de juny. La tradició remunta al segle xiv.
El «Dia des Be» es fa el diumenge que precedeix el 23 de juny. Un pagès disfressat de Joan Baptista, vestit amb pell de be, descalç, porta sobre les espatlles porta un xai viu, l'Agnus Dei, símbol de Sant Joan, recorre amb la junta de Caixers recorre els carrers del centre històric de Ciutadella per a convidar la població i les entitats a assistir a les festes el dia 23 i 24 de juny. Sol fer més de cent visites acompanyat de tambor i flabiol.
Quan la Junta de Caixers i l'home del be ja han fet totes les visites, té lloc la beguda de caixers a cal Caixer Casat. Després s'acomiada del caixer capellà i del caixer senyor. A les vuit del vespre es donen Avellanes a l'Avinguda de la Constitució, mentre actua la banda de l'Agrupació Musical. Alhora l'home del be visita les posades dels cavallers per acomiadar-se'n.
Centenars de persones s'han congregat al voltant de la casa pairal dels Martorell per escoltar, en directe, a les nou del matí, el «primer toc de tambor i fabiol», que anuncia l'inici de la festa. Prèviament el caixer senyor ha lliurat la bandera de Sant Joan al caixer fadrí. El so del tambor i el flabiol acompanyen el Diumenge del Be, durant el qual els Caixers del bienni, amb l'home del be, el flabioler i els seus ajudants recorren el centre històric de Ciutadella per visitar els propietaris de les explotacions agrícoles i ramaderes que aporten cavalls per a Sa Qualcada i les posades dels pagesos.

## Referències

* ↑ «Sant Joan». Ajuntament de Ciutadella de Menorca. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «L'home des Be anuncia pels carrers de Ciutadella l’arribada de les festes de Sant Joan». IB3N Notícies, 19-06-2022. [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ Janer Torrens, Antoni «La història oculta del Sant Joan de Ciutadella». Ara, 21-06-2020.
* ↑ «Torna Sant Joan, l'home des Be, el tambor i el flabiol». IB3N Notícies, 19-06-2022. [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ «I Ciutadella esclata de joia!». VilaWeb, 19-06-2022.

## Bibliografia

* A.C., Ll. «Un petit gran Homo des Be». Menorca Info, 10-06-2022.
# Marcel Casadesús

Marcel Casadesús (9è districte de París, 30 d'octubre de 1882 - Foncquevillers, 10 d'octubre de 1914) professor i virtuós del violoncel i la viola da gamba, membre del "Capet quartet", amb el seu germà Henri Casadesús.
Fill Luis Casadesus i Mathilde Sénéchal, a començar el violoncel als catorze anys al Conservatori de París > Va obtenir el seu primer premi l'any 1903. Va ser membre de la Societat d'instruments antics abans de desaparèixer, i morir al camp d'honor durant la Primera Guerra Mundial (Croix de guerre).
Distingit virtuós, va escriure preludis per al seu instrument i cadències per als concerts de Mozart i de Beethoven.
Va ser el marit de Marie Buisson, una cantant de mezzosoprano que va gaudir d'una carrera internacional fins a la dècada de 1920 i era el pare de Claude Casadesús.

## Biografia

* ↑ https://casadesus.com/marcel-casadesus-2/
* ↑ https://casadesus.com/marcel-casadesus-2/
* ↑ https://www.biografiasyvidas.com/biografia/c/casadesus_robert_marcel.htm
* ↑ https://es.whomarried.com/marcel-casadesus-20539063
# Alexandromys kikuchii

Alexandromys kikuchii és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'illa de Taiwan.

## Referències

* ↑ Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Alexandromys kikuchii. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
# Alias The Doctor

Alias the Doctor és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Lloyd Bacon i Michael Curtiz el 1932. La música és de Sam Perry i Bernhard Kaun.

## Argument

Karl Brenner, treballador empedreït, i Stephan Brenner, el seu germanastre mandrós, van a Múnic per seguir estudis de medicina. Karl treballa amb passió mentre que Stephan es revela una vegada més un mal alumne. Per culpa seva, té lloc un drama. En efecte, de resultes d'una operació il·legal practicada per Stefan, Karl es deixa acusar i empresonar al seu lloc. Alguns anys més tard, Stefan mor, alcohòlic, mentre que Karl es fa una reputació amb el seu nom.

## Repartiment

* Richard Barthelmess: Karl Brenner
* Marian Marsh: Lotti Brenner
* Norman Foster: Stephan Brenner
* Adrienne Dore: Anna
* Lucille La Verne: Martha Brenner
* Oscar Apfel: Keller
* John St. Polis: el doctor Niergardt
* George Rosener: el doctor von Bergman
* Harry Beresford (no surt als crèdits): el doctor Schwarz

## Referències

* ↑ «Alias the doctor». The New York Times.
# Aliatge d'alumini

Els aliatges d'alumini són aliatges en els quals el metall predominant és l'alumini (Al). Els elements més habituals amb els quals s'alia l'alumini són el coure, el magnesi, el manganès, el silici, l'estany i el zinc. Es divideixen en dos grups principals, els aliatges de fosa i els aliatges forjats, que alhora se subdivideixen segons si es poden sotmetre a tractament tèrmic o no. Un 85% de tot l'alumini es fa servir per a productes forjats, com ara xapa laminada, full d'alumini i extrusions. Els aliatges fosos ofereixen una bona relació qualitat-preu pel seu baix punt de fusió, tot i que tenen menor resistència a la tracció que els forjats. El principal sistema d'aliatges d'alumini fosos és Al-Si, en el qual els alts nivells de silici (4,0–13%) ofereixen bones propietats de fosa. Els aliatges d'alumini tenen un ampli ús en les estructures d'enginyeria i els components que requereixen un baix pes o resistència a la corrosió.

## Referències

* ↑ I. J. Polmear, Light Alloys, Arnold, 1995