OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ima Shalom

Ima Shalom (segle i) és una de les poques dones que es nomenen al Talmud. Va ser la dona d'Eliezer ben Hurcanus, un prominent savi Mishnaic i la germana de Rabban Gamaliel II de Yavneh, la primera persona que va dirigir el Sanedrí com Nasi després de la caiguda del segon temple, que va ocórrer en l'any 70.
Alguns estudiosos creuen que, com Brúrah, Ima Shalom era el compost de diverses persones.
Ima Shalom s'esmenta per nom en quatre tradicions. Tres d'ells apareixen al Talmud de Babilònia.

## Referències

* 1 2 3 Hauptman, Judy «Imma Shalom». Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia (Jewish Women's Archive), 2009 [Consulta: 8 febrer 2018].
* 1 2 Tallan, Emily; Taitz, Sondra; Henry, Cheryl. The JPS guide to Jewish women: 600 B.C.E.-1900 C.E.. 1a ed.. Philadelphia: Jewish Publication Society, 2003. ISBN 0827607520.
* ↑ Brayer, Menachem M. The Jewish woman in rabbinic literature. Hoboken, NJ: Ktav Pub. House, 1986. ISBN 0881250724.
* ↑ Rubenstein, Jeffrey L. Talmudic stories: narrative art, composition, and culture. Baltimore, Md.: Johns Hopkins University Press, 2003. ISBN 0801877547.
# Richard Astre

Ricard Astre (anomenat "el rei", "el rei Ricard" o "el petit Mozart del Rugby") és un jugador de rugbi a XV, nascut el 28 d'agost de 1948 a Tolosa, d'1,71m d'alçada i 68 kg de pes.

## Biografia

Fill d'un jugador de l'Estadi Tolosà, fou reclutat l'any 1967 junt amb Jack Cantoni. Va ocupar el lloc de mig de melé a l'època del Gran Béziers (que assolí l'hegemonia del rugbi francès amb 10 títols i 11 finals, durant els anys 1971 a 1984), del qual va ser capità.
Essent el capità més jove del campionat de França el 1970/1971, va assolir el primer títol amb el seu club l'Association sportive de Béziers Hérault. Fou campió els anys 1971, 1972, 1974, 1975, 1977 i 1978 i finalista l'any 1976. Campió de França junior l'any 1968, i Campió de França militar l'any 1967. També va guanyar el Challenge du Manoir els anys 1972, 1975 i 1977. Obtingué l'Oscar Midi Olympique (millor jugador francès del campionat) l'any 1975.
Com a internacional, va ser seleccionat 12 cops en equip de França (6 cops capità) de 1971 a 1976. Amb molta personalitat, els seleccionadors li varen preferir Jacques Fouroux.
Va deixar el club l'any 1978, junt amb l'entrenador Raoul Barrière, després d'una forta crisi. A finals dels anys 90, tornà per entrenar i adaptar el club al professionalisme.
J.P. Lacour li va dedicar un llibre: Astre le rugby de lumière, Ed. Alta, 1977.
# New Market (Minnesota)

New Market és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 332 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Market tenia 332 habitants, 131 habitatges, i 96 famílies. La densitat de població era de 203,5 habitants per km².
Dels 131 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 26% no eren unitats familiars. En el 18,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 40,1% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 8,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.250 $ i la renda mediana per família de 60.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.288 $ mentre que les dones 27.250 $. La renda per capita de la població era de 24.302 $. Entorn del 3,1% de les famílies i el 2,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Market». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Market». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Pacte de Lestrove

El pacte de Lestrove va ser una reunió política que va tenir lloc el dia 26 de març de 1930 al pazo d'Hermida situat en la localitat corunyesa de Lestrove entre polítics galleguistes i republicans gallecs. A la reunió van assistir unes cinquanta persones, pertanyents a l'ORGA (dirigida per Santiago Casares Quiroga, radicals (el líder dels quals a Galícia era Santiago Abad Conde), federals i radical-socialistes i el resultat va ser la creació de la Federación Republicana Gallega, en la qual es van integrar els partits participants, amb l'objectiu de la proclamació d'un règim republicà i la consecució d'un estatut d'Autonomia per a Galícia. La reunió va acordar també enviar A Santiago Casares Quiroga, líder de la ORGA, com a representant de la Federació en la reunió del Pacte de Sant Sebastià. D'aquesta reunió, Casares Quiroga va sortir enormement enfortit com líder del republicanisme gallec.

## Bibliografia

* "El acta inédita de la Asamblea de Lestrove", El Pueblo Gallego, 1-4-1934, p. 9.
* "Manifiesto de la Federación Republicana Gallega", El Pueblo Gallego, 6-4-1930, p. 14.

## Referències

* ↑ «El pacto de Lestrove: se cumplieron los setenta y siete años de una vieja ilusión» (en castellà). El Correo Gallego, 24-04-2007. Arxivat de l'original el 2014-05-17. [Consulta: 26 març 2019].
# Colibrí ermità ocraci

El colibrí ermità ocraci (Phaethornis subochraceus) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita el sotabosc dels les zones forestals de les terres baixes al centre, nord i est de Bolívia i sud-oest del Brasil.

## Referències

* ↑ «Colibrí ermità ocraci». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Marcian Hoff

Marcian Edward "Ted" Hoff (Rochester, Estat de Nova York, 28 d'octubre de 1937), és un informàtic estatunidenc, que va ser co-inventor del microprocessador el 1969. Va entrar a Intel el 1968.
La idea que va tenir aquest jove enginyer electrònic va ser molt brillant, i va canviar el paradigma que fins llavors es tenia sobre el desenvolupament dels circuits electrònics. Ted havia estat assignat a un projecte per produir un connector de 12 microxips destinats a fabricar una nova calculadora electrònica que volia llançar al mercat la companyia japonesa Busicom. Cadascun dels xips que requeria l'esmentada màquina havia de tenir una funció diferent. Aquest era el tipus d'arquitectura de disseny que es feia servir habitualment per a aquest tipus d'aparells electrònics: un xip efectuaria els càlculs; un altre xip controlaria el teclat; un altre xip mostraria els dígits a la pantalla. Es tractava d'una tasca molt complexa i delicada: alguns dels xips contenien més de 5.000 transistors i tots ells havien d'encaixar amb absoluta precisió dins del dispositiu de la calculadora.
Quan Hoff va valorar la feina que s'havia de dur a terme, va témer que el cost total de l'esmentat connector per als xips que es necessitaven excedís al pressupost previst per Busicom. De manera que Ted es va apartar del pla original del client i va adoptar un criteri de disseny completament diferent: en comptes de tractar d'incorporar a la calculadora una dotzena de xips especialitzats, va decidir crear un sol xip que tingués diferents funcionalitats. En realitat aquest nou dispositiu va ser una unitat de processament central però podia realitzar funcions diferents, pels requeriments necessaris per a l'aparell on hagués de ser instal·lat.
Dos anys més tard, la idea de Ted Hoff va donar els seus fruits quan Federico Faggin va dirigir el projecte MCS-4, des d'abril de 1970 fins a juny de 1971. Hi va aportar el seu disseny innovador que va fer possible la integració del 4004 en un únic xip. Intel va donar a conèixer el seu semiconductor 4004, que va ser el primer microprocessador del món, el 1971.

## Referències

* ↑ Marcian Hoff 2009 Fellow
* ↑ Inventor Ted Hoff Biography Arxivat 2013-04-11 a Wayback Machine.
* ↑ Marcian E. (Ted) Hoff.
* ↑ Designer Behind the World's First Microprocessor(video) a YouTube
* ↑ Faggin F., Shima M., Hoff M. E. Jr., Feeney H., Mazor S. The MCS-4 – An LSI Microcomputer System, presented by Faggin at the IEEE 1972 Region Six Conference
* ↑ Faggin F., and Hoff M. E. Jr. Standard Parts And Custom Design Merge In A Four-Chip Processor Kit. Electronics Magazine, April 24, 1972
# Sibiu Cycling Tour 2016

La Sibiu Cycling Tour 2016, 6a edició de la Sibiu Cycling Tour, es disputà entre el 6 i el 10 de juliol de 2016 sobre un recorregut de 576,6 km repartits entre un pròleg inicial i quatre etapes, amb inici i final a Sibiu. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2016, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el búlgar Nikolai Mikhàilov (CCC Sprandi Polkowice), que s'imposà amb més de 4' a l'italià" Francesco Gavazzi (Androni Giocattoli-Sidermec) i més de 5' a Alex Turrin (Unieuro Wilier).

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a quatre equips continentals professionals, tretze equips continentals i dues seleccions nacionals:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| Pròleg | 6 de jul | Sibiu – Sibiu | pròleg | 2,3 | Andrei Nechita | Andrei Nechita |
| 1a etapa | 7 de jul | Sibiu – Sibiu | etapa accidentada | 193,5 | Steele Von Hoff | Steele Von Hoff |
| 2a etapa | 8 de jul | Sibiu – Păltiniș | etapa de muntanya | 231 | Nikolai Mikhàilov | Nikolai Mikhàilov |
| 3a etapa | 9 de jul | Llac Bâlea – Llac Bâlea | contrarellotge individual | 6,8 | Kiril Pozdniakov | Nikolai Mikhàilov |
| 4a etapa | 10 de jul | Sibiu – Sibiu | etapa accidentada | 143 | Davide Viganò | Nikolai Mikhàilov |

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Enllaços externs

* Web oficial (romanès)(anglès)
* Sibiu Cycling Tour 2016 a ProCyclingStats
# Geno Mateev

Geno Mateev (Kavarna, 3 de gener de 1903 - Sofia, 6 de juny de 1966) fou un futbolista búlgar de la dècada de 1920.
Fou 2 cops internacional amb la selecció búlgara amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Levski Sofia.

## Referències

* ↑ «Geno Mateev Olympic Results». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 3 octubre 2018]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ Perfil a eu-football.info
* ↑ «Geno Mateev Career Stats» (en bulgarian). levskisofia.info.
# Im Yoon-ah

Im Yoon-a (en hangul, 임윤아 en hanja, 林潤妸 ; Seül, 30 de maig de 1990) més coneguda pel seu nom monònim Yoona (en hangul, 윤아) , és una cantant, ballarina, model i actriu sud-coreana. L'agost de 2007 va debutar com a membre de Girls' Generation.

## Referències

* ↑ «SMTOWN Live '10 World Tour in 上海站之「藝人演出確認函」» (en xinès (Xina)). 中國票務在綫. Arxivat de l'original el 24 d'agost de 2015. [Consulta: 8 gener 2015].
* ↑ 林潤妸. «YoonA漢字本名為林潤妸之來源» (en xinès (Taiwan)), 01-10-2014. [Consulta: 1r maig 2015].
# Número taxicab

Es diu que un número és l'enèsim número taxicab si és el menor número que es pot descompondre com a n sumes diferents de dos cubs positius. El nom d'aquests nombres prové d'una anècdota entre els matemàtics G. H. Hardy i S. A. Ramanujan (vegeu número de Hardy-Ramanujan).
Els nombres taxicab coneguts són aquests:
    ${\begin{aligned}\operatorname {Ta} (1)=2&=1^{3}+1^{3}\end{aligned}}$
    ${\begin{aligned}\operatorname {Ta} (2)=1729&=1^{3}+12^{3}\\&=9^{3}+10^{3}\end{aligned}}$
    ${\begin{aligned}\operatorname {Ta} (3)=87539319&=167^{3}+436^{3}\\&=228^{3}+423^{3}\\&=255^{3}+414^{3}\end{aligned}}$
    ${\begin{aligned}\operatorname {Ta} (4)=6963472309248&=2421^{3}+19083^{3}\\&=5436^{3}+18948^{3}\\&=10200^{3}+18072^{3}\\&=13322^{3}+16630^{3}\end{aligned}}$
    ${\begin{aligned}\operatorname {Ta} (5)=48988659276962496&=38787^{3}+365757^{3}\\&=107839^{3}+362753^{3}\\&=205292^{3}+342952^{3}\\&=221424^{3}+336588^{3}\\&=231518^{3}+331954^{3}\end{aligned}}$
    ${\begin{aligned}\operatorname {Ta} (6)=24153319581254312065344&=582162^{3}+28906206^{3}\\&=3064173^{3}+28894803^{3}\\&=8519281^{3}+28657487^{3}\\&=16218068^{3}+27093208^{3}\\&=17492496^{3}+26590452^{3}\\&=18289922^{3}+26224366^{3}\end{aligned}}$

## Referències

* G. H. Hardy and E. M. Wright, An Introduction to the Theory of Numbers, 3rd ed., Oxford University Press, London & NY, 1954, Thm. 412.
* J. Leech, Some Solutions of Diophantine Equations, Proc. Camb. Phil. Soc. 53, 778–780, 1957.
* E. Rosenstiel, J. A. Dardis and C. R. Rosenstiel, The four least solutions in distinct positive integers of the Diophantine equations = x$^3$ + y$^3$ = z$^3$ + w$^3$ = u$^3$ + v$^3$ = m³ + n$^3$, Bull. Inst. Math. Appl., 27(1991) 155–157; MR1125858, online.
* David W. Wilson, The Fifth Taxicab Number is 48988659276962496, Journal of Integer Sequences, Vol. 2 (1999), online. (Wilson was unaware of J. A. Dardis' prior discovery of Ta(5) in 1994 when he wrote this.)
* D. J. Bernstein, Enumerating solutions to p(a) + q(b) = r(c) + s(d), Mathematics of Computation 70, 233 (2000), 389–394.
* C. S. Calude, E. Calude and M. J. Dinneen: What is the value of Taxicab(6)?, Journal of Universal Computer Science, Vol. 9 (2003), p. 1196–1203

## Vegeu també

* Número de Hardy-Ramanujan.
# Colibrí ermità gorjagrís

El colibrí ermità gorjagrís (Phaethornis griseogularis) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita des del sud i est de Colòmbia, sud de Veneçuela i nord-oest del Brasil fins l'est de l'Equador i est i nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Colibrí ermità gorjagrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Manel Castellví del Peral

Manel Castellví del Peral és un funcionari que va ser cap d'informació dels Mossos d'Esquadra del 2011 al 2018.
Forma part de la primera promoció dels Mossos d'Esquadra, va ingressar al cos el 1981. Va ser durant anys cap policial de Girona. El 2006 fou nomenat comissari en cap de la regió metropolitana nord dels Mossos i un temps després esdevingué subcap. Des del 2011 va formar part de la Comissaria General d'Informació (CGINF). El novembre del 2017 va decidir passar a segona activitat juntament amb altres alts càrrecs dels Mossos d'Esquadra com Francesc Camprubí, Jaume Giné i Joaquim Belenguer. El responsable d'informació va passar a ser Eduard Sallent.
Va ser el primer responsable dels Mossos a declarar com a testimoni al Judici al procés independentista català. Va dir que segons la interlocutòria del 27 de setembre del 2017 l'1-O els agents "havien de tancar els centres sense interrompre ni obstaculitzar les activitats que s'hi estiguessin duent a terme".

## Referències

* ↑ RS, Guillem «Mossos canvia el cap de la BRIMO i el nomena sotscap de la Comissaria d'Informació». Catalunya Diari, 18-01-2019 [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ Bella, Emili «“Neutralitzar en Younes va ser la millor opció”». El Punt Avui, 16-08-2018 [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ Fernández, A. «Cuatro mandos clave de los Mossos dimiten para no seguir las órdenes de Interior». Confidencial digital, 15-11-2017 [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ ACN «Los Mossos d'Esquadra cambian a los máximos responsables de información y antidisturbios». 20minutos, 18-01-2019 [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ González, Sara «Manel Castellví, excap d'informació dels Mossos: «No vam tancar cap centre abans de l'1-O»». Nació Digital, 07-03-2019 [Consulta: 7 març 2019].
# Carlos Alberto Arroyo del Río

Carlos Alberto Arroyo del Río (Guayaquil, 27 de novembre de 1893-Guayaquil, 31 d'octubre de 1969) fou un advocat i polític equatorià. Va exercir com a President de la República de l'Equador, des de l'1 de setembre de 1940, fins al seu derrocament en la revolució del 28 de maig de 1944, coneguda com la «La Gloriosa».

## Biografia

Carlos Alberto Arroyo del Río va néixer el 27 de novembre de 1893, a Guayaquil, Equador. Fill del colombià Manuel María Arroyo i de la guaiaquilenya Aurora del Río.
Es va graduar d'advocat abans de complir els 21 anys d'edat; als 22 era diputat suplent per la província del Guayas i hauria pogut treballar com a secretari particular del president Alfredo Baquerizo Moreno, oferta que va declinar per acompanyar a la seva mare. Als 25 va començar a regentar les càtedres de Dret Civil i Sociologia en la Universitat de Guayaquil, tasca en la qual va exercir durant 22 anys; als 27 no va acceptar el ministeri de Govern per falta de l'edat requerida, però va regentar el gabinet jurídic privat de José Luis Tamayo mentre aquest exercia la presidència de la República; als 29 va presidir el Consell Cantonal de Guayaquil i va representar la província del Guayas com a diputat; als 31 va ser al Senat; als 33 en el deganat de la Facultat de Jurisprudència i en la Junta Suprema del Partit Liberal; als 39 va regir la universitat i va intervenir breument com a candidat a la presidència.
Arribat als 40 d'edat, era el líder absolut del liberalisme equatorià. Va ocupar dues vegades la presidència del Congrés i des d'ella va capitanejar l'oposició a José María Velasco Ibarra, va reunificar el Partit Liberal. A més de la seva activitat política, exercia el seu treball jurídic, molt cotitzat per les empreses estrangeres que invertien i produïen a l'Equador.
En 1939 va exercir de president provisional durant 23 dies, en els quals va reorganitzar els padrons per a l'elecció de president de la República i va acceptar la candidatura única que li oferia el Partit Liberal.
Va presentar la seva candidatura oficial per a les eleccions presidencials de 1940, que va guanyar i va iniciar el seu període presidencial l'1 de setembre de 1940. Després del seu paper molt discutit durant la guerra contra el Perú i el protocol de Rio de Janeiro, va ser derrocat en la revolució del 28 de maig de 1944, coneguda com la «La Gloriosa». Exiliat a Bogotà (1944- 1946), va escriure els dos volums de Bajo el imperio del odio en defensa de la seva gestió presidencial.
En 1947, va exercit d'advocat a Nova York. Va tornar a Guayaquil el 1948, on, especialment a partir de 1959, va col·laborar en la creació de l'Autoritat Portuària de Guayaquil.

## Referències

* ↑ «:: Bienvenidos al web de Rodolfo Pérez Pimentel - Escritor Ecuatoriano ::», 13-01-2020. Arxivat de l'original el 2020-01-13. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ Simón Espinoza (2000) Presidentes de Ecuador. Editorial Vistazo
# Números de telèfon a Andorra

Generalment, els números de telèfon a Andorra són de sis xifres. Els números de telefonia fixa comencen amb els dígits 8 i 7 i els de telefonia mòbil amb els dígits 3 i 6. En el cas dels números gratuïts, els números són de 8 xifres, començant amb 1800 (si només són accessibles des del Principat) o amb 1802 (si també ho són des de l'estranger).
Fins al 1994, Andorra formava part del pla de numeració francès, on hi tenia assignat el prefix 628. Les trucades internacionals requerien marcar +33 628, i 628 des de França (o bé 16 628 des de París). També era possible l'accés des del pla de numeració espanyol, on tenia assignat el prefix 9738, el que feia possible trucar també amb el prefix internacional +34 738. El 17 de desembre d'aquest any, a Andorra se li va assignar el codi de país 376. Des d'aleshores, és necessari marcar el prefix +376 per a trucar des de l'estranger a Andorra, inclús també des de França i Espanya.
El pla de numeració reserva també els números de tres xifres començant amb 1 per a serveis especials, els de nou xifres començant amb 690 per serveis mòbils addicionals (M2M...), i els sis xifres començant amb 9 per a serveis especials.

## Referències

* 1 2 Pla nacional de numeració d'Andorra, Unió Internacional de Telecomunicacions
* ↑ Fodor's Europe, Eugene Fodor, D. McKay., 1993, pàgina 52
* ↑ The Merrill Lynch Euromoney Directory, Euromoney Publications PLC, 1988, pàgina 1
* ↑ Mediterranean Europe, Lonely Planet, 1995, pàgina 104
* ↑ Japan Directory, Número 1, Japan Press, 1995, pàgina 44
* ↑ Fodor's Europe, Eugene Fodor, D. McKay, 1996, pàgina 35
# Rob Epstein

Robert P. Epstein és un director, productor, escriptor i editor nord-americà. Ha guanyat dos Premis Oscar al Millor llargmetratge documental, per les pel·lícules The Times of Harvey Milk i Common Threads: Stories from the Quilt.
El 1987, Epstein i el seu soci de realització cinematogràfica, Jeffrey Friedman, van fundar Telling Pictures, una productora i un equip conegut per "els documentals innovadors".
A més dels documentals de no ficció, les obres d'Epstein inclouen narracions amb guió com ara Howl, la seva pel·lícula premiada sobre el controvertit poema d'Allen Ginsberg (protagonitzat per James Franco), i Lovelace, la història sobre la vida i els judicis de la superestrella pornogràfica Linda Lovelace (protagonitzada per Amanda Seyfried).
Epstein és actualment el copresident del programa de cinema al California College of the Arts a San Francisco i Oakland, Califòrnia.
És obertament gai.

## Filmografia

| Pel·lícula | Any | Paper(s) | Notes |
| Word Is Out: Stories of Some of Our Lives | 1977 | director | |
| The Times of Harvey Milk | 1984 | director, productor, editor | Oscar al millor documental Premis Emmy de Notícia i Documental |
| The AIDS Show | 1986 | director, productor | |
| Common Threads: Stories from the Quilt | 1989 | director, productor, editor | Oscar al millor documental |
| Where Are We? Our Trip Through America | 1989 | director, productor | |
| The Celluloid Closet | 1995 | director, productor, guionista | Premis Emmy de Notícia i Documental Nominat—Premi Primetime Emmy a la sèrie o especial de no ficció destacada |
| Paragraph 175 | 2000 | director, producer | Nominat—Premi Independent Spirit al millor documental Nominat—Premis Emmy de Notícia i Documental |
| Underground Zero (segment "Isaiah's Rap") | 2002 | director | |
| Crime & Punishment | 2002-2004 | director | |
| An Evening with Eddie Gomez | 2005 | director | |
| 10 Days That Unexpectedly Changed America: "Gold Rush" | 2006 | director | |
| Howl | 2010 | director, guionista | |
| Lovelace | 2013 | director | |
| And the Oscar Goes to... | 2014 | director, guionista, productor | |
| End Game | 2018 | director, producer, editor | Nominat—Oscar al millor curtmetratge documental |
| State of Pride | 2019 | director, guionista | |
| Linda Ronstadt: The Sound of My Voice | 2019 | director | Premi Grammy al millor vídeo musical de format llarg |

## Referències

* 1 2 «Rob Epstein Biography». California College of the Arts. Arxivat de l'original el 23 de juny 2018. [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «Rob Epstein Biography». Sony Classic Pictures. Arxivat de l'original el 19 juny 2008.
* ↑ «-About» (en anglès americà). [Consulta: 19 agost 2017].
* ↑ Epstein, Rob (2016-03-03). «Pioneering Gay Oscar Winner Offers Sam Smith a History Lesson (Guest Column)». Hollywood Reporter.
* ↑ And the Oscar Goes To...-TCM.com
# Marie Toussaint

Marie Toussaint (Lilla, França, 27 de maig de 1987) és una jurista i política francesa. Experta en dret internacional del medi ambient i militant ecologista, va cofundar l'associació Notre affaire à tous. Impulsora de la campanya l'Affaire du siècle, fou elegida diputada europea el mes de maig del 2019 amb la llista Europe Écologie-Les Verts. A l'octubre del 2020 el Parlament Europeu la va designar com a ponent de la petició d'empara de l'eurodiputat català, i 130è President de Catalunya, Carles Puigdemont.

## Referències

* ↑ «L'eurodiputada dels Verds Marie Toussaint serà la ponent de la petició d'empara de Puigdemont». Vilaweb, 12-10-2020 [Consulta: 14 octubre 2020].
# Colibrí ermità ventreclar

El colibrí ermità ventreclar (Phaethornis anthophilus) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita el sotabosc de boscos clars de les terres baixes de l'est de Panamà, nord de Colòmbia i nord de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Colibrí ermità ventreclar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)