OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolmen del Roc d'en Coll

El Dolmen del Roc d'en Coll, de vegades anomenat del Serrat d'en Jaques II, és un dolmen de la comuna de Corbera, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situat a ponent del Roc d'en Coll i al sud de la Creu de la Valleta. És a la zona sud-oest del terme comunal, també al sud-oest del poble de Corbera i al sud del Castell de Corbera.
Segons Carreras i Tarrús és un semidolmen que ja havia estat citat per Joan Abelanet el 1990. Les excavacions que hi feu Pere Ponsich tragueren a la llum un petit ganivet de sílex i altre material prehistòric.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de la Catalunya del Nord

## Referències

* ↑ Abélanet 2011, p. 103 - 105
* ↑ El Dolmen del Roc d'en Coll en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ El Dolmen del Roc d'en Coll en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «50 - Corbera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Corbera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. 181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012). Girona: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, n. 54, 2013.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5. .

## Enllaços externs

* Portal The Megalithic Portal
* Portal Megalithes du monde
# Valentín Andrés Álvarez y Álvarez

Valentín Andrés Álvarez y Álvarez (Grado, 1891 - 1982) va ser un escriptor, economista, humorista i físic espanyol de la Generació del 27.

## Biografia

Va cursar els seus estudis de secundària a Oviedo i Gijón i posteriorment es va traslladar a Madrid per llicenciar-se en Ciències Físiques. Va ser a la capital on va conèixer a Ortega y Gasset, que seria el seu gran amic.
La seva passió per l'astronomia el va portar a traslladar-se a París, però com ell mateix va confessar, «vaig tornar de París només amb un llibre de versos». Ortega va definir Valentín Andrés com «l'home que sempre està deixant de ser alguna cosa», i així va quedar palès després del seu retorn a Espanya, on va reprendre els estudis universitaris per llicenciar-se en Dret i en Ciències Polítiques i Econòmiques. Famoses van ser les seves recepcions en el seu palauet de Dóriga, Salas (Astúries), on va rebre en més d'una ocasió al seu amic Benjamín Jarnés però també a García Lorca, a qui va allotjar a Dóriga cap a 1932 al costat de la seva companyia de teatre La Barraca. Com a humorista va ser un deixeble de Ramón Gómez de la Serna.
Valentín Andrés va combinar la seva extensa carrera com a economista amb la seva activitat literària, de l'assaig a la poesia, passant per la novel·la i el teatre. En 1948 va ingressar a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques

## Obra
### Narrativa

* Telarañas en el cielo.
* Sentimental-Dancing, Madrid : Artes de la Ilustración, 1925.
* Naufragio de la Sombra.

### Assaig

* Apuntes de Introducción a la Economía Española (1944).
* Contabilidad Nacional de España (1954-1964) en col·laboració.
* Tabla input-output de la Economía española (1958-68) en col·laboració.
* Relaciones estructurales y desarrollo económico. Las tablas input-output como instrumento para la programación económica de España (1960) en col·laboració. Dirigida per Manuel de Torres.
* Más allá de la Economía (1962),
* Ciencia social y análisis económico estudios en homenaje al profesor Valentín Andrés Álvarez / Coordinación de José L. García Delgado y Julio Segura. — Madrid : Tecnos, D.L. 1978. — 539 p., 1 h. pleg. : gráf. ; 24 cm ISBN 84-309-0784-X
* Guía espiritual de Asturias y obra escogida / por Valentín Andrés Álvarez. — Oviedo : Caja de Ahorros de Asturias, 1980. — 244 p. ; 26 cm. — (Ciencias y Humanidades ; 1) ISBN 84-500-3508-2
* Y en el principio fue la manzana / Textos Valentín Andrés Álvarez... [et al.] ; il. Julia Alcayde... [et al.]. — Oviedo : Caja de Ahorros de Asturias, 1985. — 64 p. : principalmente il. ; 28 cm ISBN 84-505-1939-X
* En serio y en broma Oviedo : Instituto de Estudios Asturianos, 1991.

### Memòries

* Memorias de medio siglo Oviedo: 1989. ISBN 84-505-8910-X

## Enllaços externs

* "Valentín Andrés Álvarez, pluralidad de vanguardia", per Juan Antonio Cardete Agudo, en Espéculo. Revista de estudios literarios, nº 20 (2002).
# Mindel

* Per a altres significats, vegeu «Glaciació de Mindel».
El riu Mindel es troba a Baviera, Alemanya. Neix a Kaufbeuren, dins la regió d'Allgäu, té una llargada de 77,9 km i generalment flueix cap al nord essent afluent per la dreta del Danubi on conflueix a Gundremmingen, a l'est de Günzburg. Les poblacions de Mindelheim, Burgau i Thannhausen es troben a la seva riba.
El riu Mindel dona el seu nom a unaglaciació de fa entre 350,000 - 250,000 anys.

## Referències

* ↑ «Waterbody classification, dimensions and other information about waterbodies in Bavaria at the Bavarian State Department of the Environment». Arxivat de l'original el 2005-04-09. [Consulta: 6 agost 2012].
# Leinpfadkanal

El Leinpfadkanal o canal del camí de sirga és un canal que va excavar-se als prats molls al marge esquerre del riu Alster a Hamburg (Alemanya) entre 1861 o 1891 quan el poble -aleshores rural- de Winterhude va urbanitzar-se i atreure molts ciutadans benestants.
De nord a sud, es connecta una primera vegada amb l'Alster a prop del carrer Hudtwalckerstraße, una segona vegada a dalt de la Maria-Louisen-Straße i una tercera vegada via el Rondeelkanal a prop de la Blumenstraße. Els marges del canal van integrar-se en els patis privats de les vil·les que l'envolten i no són pas accessibles. Segons la llei sobre la classificació de les aigües superiors de l'estat d'Hamburg, és un curs d'aigua de primera categoria.
El canal va crear-se l'any 1861 quan l'orfebre Adolph Sierich va urbanitzar els prats molls al marge esquerre de l'Alster del mas que son pare va comprar el 1839. El canal va servir per al desguàs i per a alçar el terra al costat i permetre així la construcció. El promotor immobiliari Sierich va donar els noms dels seus familiars (sa esposa Maria Louise, sa mare Dorothea ecc.) als carrers traçats al barri nou als afores del canal. L'encant del lloc i la proximitat de la ciutat van fer-ne un barri de vil·les i pisos més elegants i cars de la ciutat. Les vores no són pas accessibles als passejants, només es pot admirar l'arquitectura des d'una canoa, car el canal és públic.
El nom prové del nom del carrer Leinpfad o camí de sirga al llarg de l'Alster que corre més o menys paral·lel al canal.

## Galeria d'imatges

* Aiguabarreig del canal (segon pla) i de l'Alster, vist des d'Eppendorf
* El pont del Leinpfad
* El canal vist des del pont del carrer Marie-Louisen-Straße
* Vil·les antigues i pisos moderns al marge del canal
* El canal del Leinpfad i del Rondeel
* Aiguabarreig del canal (esquerra) i de l'Alster

## Referències

* ↑ Hamburgisches Wassergesetz (HWaG) (Llei sobre la classificació de les aigües superiors)
* ↑ Josef Nyáry, Promi-Biotop am Leinpfad-Kanal, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 7 d'octubre de 2006, (traducció: Un biótop de persones prominents al Leinpfadkanal) (alemany)
* ↑ Leinpfadkanal, Web de la ciutat d'Hamburg
* ↑ G. Pakschies, Der Mann mit der goldenen Hand, a l'Hamburger Abendblatt, Hamburg, 17 de maig de 1989 (traducció: L'home amb la mà d'or) (alemany)
* ↑ Adolph Sierich Arxivat 2011-01-23 a Wayback Machine., Hamburg Stadtwiki, versió del 3 de maig de 2009
# Sint-Gillis-Waas

Sint-Gillis-Waas és un municipi belga de la província de Flandes Oriental a la regió de Flandes.

## Seccions

| # | Nom | Extensió | Població (2001) |
| I (V) (VI) (VII) | Sint-Gillis-Waas -Sint-Gillis-Waas -'t Kalf -Hoogeinde -Peisels en Verre | | |
| II | Sint-Pauwels | | |
| III (VIII) | Meerdonk -Meerdonk -Kemzeke | | |
| IV | De Klinge | 2,72 | 3.077 |

## Situació

* a. Kieldrecht (Beveren)
* b. Verrebroek (Beveren)
* c. Vrasene (Beveren)
* d. Nieuwkerken-Waas (Sint-Niklaas)
* e. Sint-Niklaas
* f. Belsele (Sint-Niklaas)
* g. Kemzeke (Stekene)

## Agermanaments

* Águeda

## Personatges il·lustres

* Marianne Thyssen, eurodiputada i cap del CD&V.
# Emerson, Lake & Palmer

Emerson, Lake & Palmer (també coneguda com ELP) va ser una banda anglesa de rock progressiu i rock simfònic formada a Londres l'abril de 1970, que va aconseguir la seva màxima popularitat en la dècada de 1970, venent més de 48 milions de discos i realitzant concerts multitudinaris.
Dins de l'explosió del rock progressiu a la Gran Bretanya de finals dels anys 1960, Emerson, Lake & Palmer es va convertir en un dels noms més significatius i de major èxit comercial pel so caracteritzat per una amalgama de rock i música clàssica incloent elements de jazz i les melodies de l'orgue Hammond, el sintetitzador Moog i el piano, que posava de manifest el talent instrumental dels seus protagonistes. El tercet estava compost per tres coneguts artistes de l'escena musical: el teclista Keith Emerson (provinent de The Nice), el baixista, guitarrista i cantant Greg Lake (provinent de King Crimson) i el bateria Carl Palmer (provinent d'Atomic Rooster).
La banda va cobrar protagonisme després de la seva actuació al Festival de l'Illa de Wight l'agost de 1970. L'espectacularitat dels seus enregistraments i directes els van posar a l'altura dels grups més destacats de la seva època. El trio, al mateix temps, va preparar el camí a altres bandes de rock progressiu per a la difusió del gènere, passant d'una mena de gueto musical inicial a convertir-se en un fenomen popular radiofònic.
L'11 de març de 2016, Keith Emerson es va suïcidar d'un tret al cap a la seva casa de Santa Monica. Nou mesos després, el 7 de desembre, Greg Lake va morir a causa del càncer, posant fi a la història de la banda.

## Llegat

Keith Emerson, Greg Lake i Carl Palmer estan entre els pioners del rock progressiu. La seva música s'ha mantingut com un referent del gènere a més de seguir cridant l'atenció de les noves generacions. Sens dubte tres músics amb un talent extraordinari i que des dels seus inicis van causar expectació en els mitjans de comunicació en provenir cadascun de bandes ja amb prestigi (The Nice, King Crimson, Atomic Rooster).
Van popularitzar tant la interpretació de música clàssica amb arranjaments de rock, com la fusió d'ambdós estils (en els seus àlbums es pot trobar música de compositors tan dissímils entre si com Alberto Evaristo Ginastera, Béla Bartók o Aaron Copland) i van ingressar a la categoria de les bandes «rock-estadi». També és destacable la influència que el grup ha tingut en la música de videojocs en compositors com a Koji Kondo i Nobuo Uematsu.

## Discografia

* Emerson, Lake & Palmer (1970)
* Tarkus (1971)
* Pictures at an Exhibition (1971)
* Trilogy (1972)
* Brain Salad Surgery (1973)
* Works Volume 1 (1977)
* Works Volume 2 (1977)
* Love Beach (1978)
* Black Moon (1992)
* In the Hot Seat (1994)

## Referències

* ↑ Ratliff, Ben «Keith Emerson, ’70s Rock Showman With a Taste for Spectacle, Dies at 71» (en anglès). The New York Times, 11-03-2016. ISSN: 0362-4331.
* 1 2 Savage, Mark «Prog rock star Greg Lake dies aged 69» (en anglès). BBC News, 08-12-2016.
* ↑ «ELP y cómo el rock se sirvió de los modulares para triunfar» (en espanyol europeu), 24-03-2019. Arxivat de l'original el 2020-09-30. [Consulta: 4 juliol 2020].
# Philip Burger

Philip Burger (Pretòria, 28 d'agost de 1980) és un jugador de rugbi a XV sud-africà que ocupa la posició d'extrem a l'equip de la Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà (1,86 m i 85 kg).

## Carrera

* Free State Cheetahs
* Central Cheetahs
* Des de 2007 : USAP

## Palmarès

* Currie Cup 2006
* Màxim anotador d'assaigs a la Currie Cup 2006 (15 en 14 partits disputats)

## Referències

* ↑ «Philip Burger». USAP. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 20 abril 2011].

## Enllaços externs

* Statistiques par itsrugby.fr
# Illes Kingliar

Illes Kingliar (àrab: جزيرة كونيليارة, jazīrat Kūnīlyāra) és el nom local donat a l'illa coneguda també com a Petita Kuriat (àrab: جزيرة قورية الصغيرة, jazīrat Qūriya aṣ-Ṣaḡīra), a la costa de la governació de Monastir a Tunísia. El grup de les illes Kuriat està format per Kuriat Gran i Kuriat Petita, però sovint l'illa Kuriat Gran es considera una illa separada, mentre que la Petita i unes roques al costat s'anomenen illes Kingliar.
# John Austin

John Austin (3 de març, 1790, Suffolk - desembre, 1859, Weybridge, Surrey) va ser un filòsof i jurista anglès. Va ser nomenat el primer professor de jurisprudència de la University College de Londres el 1826, renunciant a la seva càtedra el 1832.
Els seus escrits són un intent per diferenciar les lleis de la moral, especialment la seva obra The Province of Jurisprudence Determined de 1832. La llei és una ordre, ja que tots els ciutadans l'han de complir vulguin o no, que està dictada per l'única persona que és parcialment lliure de la mateixa llei: el sobirà (o la màxima autoritat en altres règims). Aquesta llei no té per què coincidir amb la moral personal o de la comunitat, ja que bàsicament es basa en la por al càstig i no en principis ètics. És a dir, la llei reflecteix una relació de poder (qui la promulga i pot castigar qui no la compleixi enfront qui només l'ha d'acatar). Per estudiar-la, s'ha d'usar el positivisme.

## Enllaços externs

* Text en pdf sobre el pensament de John Austin de la Biblioteca Jurídica (castellà)
# Valentín Canalizo

Valentín Canalizo (castellà: José Valentín Raimundo Canalizo Bocadillo) (Tabasco, 14 de gener de 1794 - Ciutat de Mèxic, 20 de febrer de 1850) fou un general i polític conservador mexicà. Donà el seu suport al govern centralista i fou seguidor i confident del general Antonio López de Santa Anna. Canalizo fou president de Mèxic en dues ocasions, per un total de deu mesos entre 1834 i 1844.
Entre 1835 i 1841 lluità intensament contra els liberals i donà el seu suport al govern dictatorial d'Antonio López de Santa Anna. Quan Santa Anna volgué descansar el feu president interí el 4 d'octubre de 1843, amb l'aprovació del Congrés. El seu primer període acabà el 4 de juny de 1844. Renuncià a la presidència el 1844 per anar-se'n a San Luis Potosí per prendre el control de l'Exèrcit del Nord i preparar-se per a la campanya a Texas. Tornà a la capital el setembre de 1844 i succeí José Joaquín Herrera a la presidència. Durant el seu segon mandat va ser en conflicte obert amb el Congrés i va subir l'oposició parlamentària a Santa Anna. Canalizo va rebre instruccions de López Santa Anna per dissoldre el Congrés.
El 30 d'octubre les autoritats de Guadalajara es revoltaren; el 30 de novembre el guàrdia del palau impedí que els diputats i senadors entressin al Congrés. El 6 de desembre, la disconformitat s'havia tornat en una revolució. Molts soldats s'hi afegiren, i empresonaren Canalizo; José Joaquín Herrera assumí la presidència. Es preparava un judici contra Canalizo, però el govern declarà amnistia general. Canalizo fou traslladat a San Juan de Ulúa i partí cap a Cadis el 25 d'octubre de 1845. Tornà a Mèxic el 1846, i fou Ministre de Guerra del gabinet de Valentín Gómez Farías. Durant la Guerra Estats Units - Mèxic encapçalà la divisió oriental i defengué la ciutat de Veracruz. Tot i això pels desacords amb Santa Anna va renunciar. Morí el 1850.

## Referències

* 1 2 Carmona, Doralicia. «Valentín Canalizo». A: Memoria Política de México, 2024.
* ↑ Carmona, Doralicia. «Valentín Canalizo asume la presidencia de la República como sustituto de Santa Anna.». A: Memoria Política de México, 2024.
# Muhallebi

Muhallebi són unes postres tradicionals de la cuina turca. Es fa amb llet, sucre, vainilla i farina d'arròs. Un cop cuinat, emplatats en bols i freds, se'ls decora amb canyella molta .

## Vegeu també

* Fırın sütlaç
* Menjar blanc
* Muhallabia
* Su muhallebisi

## Referències

* ↑ Michael Krondl; Eric Rath; Laura Mason The Oxford Companion to Sugar and Sweets. Oxford University Press, 1 abril 2015, p. 197–. ISBN 978-0-19-931362-4.
* ↑ Mütevazl Lezzetler Türk ve Dünya Mutfağından Yemek Kitabı. Banu Atabay, p. 380–. ISBN 978-975-92047-4-7.

## Enllaços externs

* Imatges de "muhallebi"
# Phyllodytes punctatus

Phyllodytes punctatus és una espècie de granota endèmica del Brasil.
Viu als boscos tropicals i subtropicals humits.

## Referències

* Stuart, S.N. 2006. Phyllodytes punctatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Philip Ball

Philip Ball és un escriptor especialitzat en ciència. És llicenciat en química per la Universitat d'Oxford, doctor en física per la Universitat de Bristol i membre del departament de Química del University College de Londres. En l'àmbit de la divulgació científica és editor de la revista Nature, col·laborador a The New Scientist i ha publicat nombrosos articles i llibres de ciència, com La invención del color (Turner, 2004), H2o, una biografía del agua (Turner, 2008) i Masa crítica (Turner, 2008), Premi Aventis al llibre científic de l'any.

## Referències

* ↑ «Philip Ball». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Illes Larsen

Les illes Larsen, també anomenades C. A. Larsen, són un petit grup d'illes de l'Antàrtida que es troben a 1 milla al nord-oest de la punta Moreton, a l'extrem occidental de l'illa Coronació, a les illes Òrcades del Sud, a 60° 36′ S, 46° 04′ O﻿ / ﻿60.600°S,46.067°O﻿ / -60.600; -46.067.
Les illes Larsen van ser descobertes pel capità George Powell i el capità Nathaniel Palmer amb motiu de la seva expedició conjunta al desembre de 1821. Van ser anomenades així en un mapa del capità Petter Sørlle en honor del capità Carl Anton Larsen, durant el viatge de Sørlle a les Òrcades del Sud entre 1912 i 1913.

## Reclamacions territorials

L'Argentina inclou l'illa al Departament Illes de l'Atlàntic Sud dins de la Província de Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud i el Regne Unit la fa part del Territori Antàrtic Britànic, però ambdues reclamacions estan suspeses en virtut del Tractat Antàrtic.
Nomenclatura dels països reclamants:
* Argentina: islas Larsen
* Regne Unit: Larsen Islands
# Dominique Cornu

Dominique Cornu (Beveren, 10 d'octubre de 1985) és un ciclista belga, professional des del 2007 fins al 2015.
Excel·lent contrarellotgista, en el seu palmarès destaca el Campionat del món de contrarellotge sub-23 de 2006.

## Palmarès en ruta

* 2004
** Campió de Bèlgica sub-23 en contrarellotge
** 1r al Gran Premi de les Nacions sub-23
** Vencedor d'una etapa del Triptyque des Barrages
** Vencedor d'una etapa de la Ronde van Vlaams-Brabant
* 2005
** Campió de Bèlgica sub-23 en contrarellotge
** 1r al Tour de Berlín i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Tweedaagse van de Gaverstreek
** Vencedor d'una etapa de la Ronde van Vlaams-Brabant
** Medalla de plata al Campionat d'Europa en contrarellotge sub-23
* 2006
** Campió del món de contrarellotge sub-23
** Campió de Bèlgica sub-23 en contrarellotge
** 1r al Circuit Het Volk sub-23
** 1r a la Crono de les Nacions sub-23
** Vencedor d'una etapa de la Ronde van Antwerpen
** Vencedor d'una etapa de la Ronda de l'Isard d'Arieja
** Medalla de bronze al Campionat d'Europa en contrarellotge sub-23
* 2008
** Vencedor d'una etapa del Giro del Cap
* 2010
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2008. Abandona (4a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2008. 46è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 2006
** Campió de Bèlgica de persecució
* 2007
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució
** Campió de Bèlgica de persecució
** Campió de Bèlgica de persecució per equips
* 2009
** Medalla de bronze al Campionat del Món de persecució
* 2006
** Campió de Bèlgica en puntuació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Valentín Cañedo Miranda

Valentín Cañedo Miranda (Oviedo, 14 de febrer de 1806 - Madrid, 8 de gener de 1856) fou un militar asturià, capità general de València durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Era fill de Nicolás Cañedo y Valdés Prado, comte d'Agüera, i Ramona Miranda. El 1825 ingressà com a alferes a la Guàrdia Reial d'Infanteria i el 1827 a la Cort. En 1828 fou destinat al castell de Montjuïc i a la ciutadella de Barcelona. En 1830 tornà a Madrid amb el grau de tinent i en 1833 fou destinat al País Basc per lluitar en la primera guerra carlina, destacant a Gernika, Altsasu, Olazagutia i Mendaza, on fou ferit, En 1834 fou nomenat ajudant de Ramon de Meer i Kindelán i en 1835 participà en els combats a Baztan, Los Arcos i Bilbao. En 1836 fou destinat a l'Exèrcit del Centre i ascendit a capità, combatent a Guadalajara i Ademús contra Ramon Cabrera. En 1837 fou ascendit a tinent coronel i destinat a Navarra i La Rioja. En 1838 participà en la presa de Peñacerrada, en la batalla de Baroja i el setge d'Estella, i fou ascendit a coronel. En 1839, després del conveni de Bergara, fou l'encarregat de dissoldre l'exèrcit carlí basconavarrès.
Després de la guerra va romandre a Pamplona fins que en 1841 fou nomenat cap d'Estat Major d'Extremadura. El 1843 fou cap d'Estat Major de Burgos i ascendit a mariscal de camp, alhora que donava suport als qui es van alçar contra Baldomero Espartero. En maig de 1844 fou comandant militar de Cadis i en 1845 capità general d'Aragó, on va sufocar una revolta i va organitzar partides per evitar l'extensió de la guerra dels matiners. El juliol de 1847 fou nomenat capità general de Galícia.
En 1849 fou ascendit a tinent general i de 1851 a 1852 fou Capità general de València. En 1852 fou nomenat capità general de Castella la Nova i poc després capità general de Cuba, on va fer fracassar una insurrecció i va intentar millorar les condicions de les tropes. En 1853 va tornar a la Península. Després del triomf de la vicalvarada se li va oferir novament la capitania de Castella la nova, però no la va acceptar.

## Referències

* ↑ Valentín Cañedo Miranda a geneanet.gw
* ↑ Valentín Cañedo Miranda, al web de la Reial Acadèmia de la Història
# Mindat.org

Mindat.org és una base de dades mineralògica en línia no comercial. És considerada com la base més gran de dades mineralògica d'internet. Conté importants dades de minerals, localitats i fotografies relacionades amb la mineralogia. S'actualitza constantment per part dels usuaris registrats que afegeixen i editen entrades. L'any 2016 contenia prop de 50.000 noms minerals (incloent-hi varietats, sinònims i noms desacreditats), dels quals més de 5.000 eren minerals reconeguts per la IMA. També contenia prop de 260.000 localitats minerals d'arreu del món amb informació de 900.000 localitzacions de minerals dins d'aquestes localitats. El domini també comptava amb unes 650.000 fotografies de minerals, organitzades en categories i vora 50.000 usuaris registrats.

## Història

Mindat va iniciar-se l'any 1993 com un projecte personal de Jolyon Ralph. Més tard es van crear diferents versions abans de crear la base de dades editable l'octubre del 2000. Actualment, Mindat.org forma part de l'Institut de Mineralogia de Hudson (Hudson Institute of Mineralogy), una fundació sense ànim de lucre que forma part de l'estat de Nova York. L'any 2011, Jolyon Ralph va ser distingit per la Societat Mineralògica d'Amèrica (Mineralogical Society of America) pel seu treball a Mindat.org.

## Referències

* ↑ «Mineralogical Society of America - Mineral-Related Links» (en anglès). [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Jolyon & Katya Ralph - Mindat.org - 10 years online today». [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Mineralogical Society of America - Distinguished Public Service Medal». [Consulta: 23 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Mindat.org