OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pont romà (desambiguació)

«Pont romà» té aquests significats:
* Pont romà (Mèrida), pont sobre el riu Guadiana a Mèrida, capital d'Extremadura.
* Pont romà de Lugo, pont sobre el riu Miño a Lugo, a Galícia.
* Pont romà del Gard, porció d'aqüeducte romà condicionada en un pont a tres nivells situat prop de Remoulins, al sud de França.
* Pont romà (Cangues d'Onís), construcció sobre el riu Sella a Cangues d'Onís, antiga capital d'Astúries.
* Pont del Diable (Martorell), pont d'origen romà entre Martorell i Castellbisbal sobre el riu Llobregat.
* Pont Cesti, pont de Roma que connecta una illa del Tíber amb el turó Janícul.
* Pont de Trajà, sobre el Danubi, el primer conegut al baix Danubi.
# Prejudici racial

El prejudici racial és la creença en què el caràcter i les habilitats dels individus estan correlacionades amb la seva raça, basa la seva apreciació de les col·lectivitats o els individus en els seus trets fenotípics o el seu color de pell, atribuint determinades característiques mentals, físiques o culturals. Aquesta diferència pot afirmar-se sense implicar una falta d'equitat de valor per tant no es considera racisme, tot i que moltes vegades aquest tipus de prejudici condueix directament a la discriminació racial.

## Exemples

Sovint la gent atribueix a totes les persones afro descendents la qualitat de ser bones en les activitats físiques, la qual cosa no té per què ser així.
Un altre exemple viscut i explicat en primera persona per Moustafa Bayoumi és el següent: Ell afirma que les persones desconegudes sovint li pregunten: "D'on ets?". Quan respon que va néixer a Suïssa, va créixer al Canadà i ara viu a Brooklyn, aixequen les celles. Això és degut al fet que les persones que fan el qüestionament tenen una idea preconcebuda sobre el que en general les occidentals i les nord-americanes s'assemblen en particular encara que no hi ha cap motiu pel qual hagi de ser així, com elles ho pensen.
Altres exemples de prejudicis racials podrien ser que: Les persones indígenes són persones inferiors. Les persones japoneses són masclistes. Les persones de pell blanca són superiors. Les persones africanes són pobres.

## Referències

* ↑ Enciclopedia de Ejemplos (2017). "Prejuicios", https://www.ejemplos.co/15-ejemplos-de-prejuicios/
* ↑ Nadra Kareem Nittle, "Understanding Racial Prejudice", https://www.thoughtco.com/what-is-racial-prejudice-2834953 (accedit 09 de juliol 2018)
* ↑ Revista Ejemplode.com., "Ejemplo de Prejuicios", https://www.ejemplode.com/53-conocimientos_basicos/4408-ejemplo_de_prejuicios.html
# Prelatura territorial d'El Salto

La Prelatura territorial d'El Salto (castellà: Prelatura territorial de El Salto, llatí: Praelatura Territorialis Saltensis in Mexico) és una seu de l'Església Catòlica a Mèxic, sufragània de l'arquebisbat de Durango, i que pertany a la regió eclesiàstica Vizcaya-Pacifico. Al 2013 tenia 337.000 batejats sobre una població de 396.000 habitants. Actualment està regida pel bisbe Juan María Huerta Muro, O.F.M.

## Territori

La prelatura comprèn la part extrema occidental de l'estat mexicà de Durango. Pertanyen a la prelatura els municipis de Tamazula, Topia, Canelas, Otáez i San Dimas, a més de la parròquia de San Andrés de la Sierra al municipi de Santiago Papasquiaro.
La seu episcopal és la ciutat d'El Salto, on es troba la catedral de Mare de Déu de Guadalupe.
El territori s'estén sobre 36.000 km², i està dividit en 15 parròquies.

## Història

La diòcesi va ser erigida el 9 de juny de 1962 mitjançant la butlla Non latet del Papa Joan Pau II, prenent el territori dels bisbats de bisbat de Huejutla, de Papantla, de Tampico i de Tulancingo. La prelatura territorial va ser erigida el 10 de juny de 1968 mitjançant la butlla Non habentibus del Papa Pau VI, prenent el territori de l'arquebisbat de Durango i del bisbat de Mazatlán.

## Cronologia episcopal

* Francisco Medina Ramírez, O.C.D. † (7 de desembre de 1973 - 13 d'octubre de 1988 mort)
* Manuel Mireles Vaquera (13 d'octubre de 1988 - 28 de setembre de 2005 jubilat)
* Ruy Rendón Leal (28 de setembre de 2005 - 16 de juliol de 2011 nomenat bisbe de Matamoros)
* Juan María Huerta Muro, O.F.M., des del 2 de febrer de 2012

## Estadístiques

A finals del 2013, la diòcesi tenia 337.000 batejats sobre una població de 396.000 persones, equivalent al 85,1% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1970 | 95.760 | 95.760 | 100,0 | 9 | 2 | 7 | 10.640 | | 10 | 11 | 12 |
| 1976 | 110.200 | 116.000 | 95,0 | 9 | 4 | 5 | 12.244 | | 7 | 19 | 11 |
| 1980 | 122.800 | 126.600 | 97,0 | 12 | 4 | 8 | 10.233 | | 11 | 17 | 12 |
| 1990 | 188.000 | 192.000 | 97,9 | 10 | 10 | | 18.800 | | | 20 | 13 |
| 1999 | 295.000 | 338.000 | 87,3 | 15 | 15 | | 19.666 | 1 | | 22 | 14 |
| 2000 | 295.000 | 338.000 | 87,3 | 15 | 15 | | 19.666 | 2 | | 22 | 14 |
| 2001 | 295.000 | 339.000 | 87,0 | 17 | 17 | | 17.352 | | | 22 | 13 |
| 2002 | 296.000 | 341.000 | 86,8 | 18 | 18 | | 16.444 | | | 22 | 13 |
| 2003 | 304.000 | 358.000 | 84,9 | 22 | 22 | | 13.818 | 1 | 3 | 15 | 15 |
| 2004 | 314.000 | 370.000 | 84,9 | 22 | 22 | | 14.272 | 1 | 3 | 14 | 15 |
| 2013 | 337.000 | 396.000 | 85,1 | 27 | 27 | | 12.481 | | 2 | 19 | 15 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2014 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Territorial Prelature of El Salto Tuxpan (anglès)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
* Butlla Non habentibus (llatí)
# Portada/article octubre 17
## El davallament de la Creu

El davallament de la Creu és una pintura sobre taula de l'artista flamenc Rogier van der Weyden realitzada entre 1435 i 1438; es troba al Museu del Prado de Madrid. El treball mostra Crist crucificat quan és baixat de la creu i sostingut per Josep d'Arimatea i Nicodem. En aquesta obra, Van der Weyden aconsegueix una atmosfera d'una emoció intensa ja que arriba a concentrar deu personatges dins un espai reduït, distribuint-los en diferents plans; d'aquesta manera assoleix la força especial d'un relleu policromat on cada figura està íntimament lligada a la resta. És una composició que queda tancada per les figures dels extrems que miren cap al centre, inclinades; aquesta distribució segueix la idea de una el·lipse amb l'eix major en sentit horitzontal que trenca la regla de la verticalitat dels davallaments, un efecte que es complementa amb el joc de diagonals que formen els personatges.
# Portada/article octubre 20
## Cèl·lula dendrítica

Les cèl·lules dendrítiques són glòbuls blancs que protegeixen el cos de microbis invasors, tant directament com indirectament. Tot i que les cèl·lules dendrítiques formen part de la immunitat innata, sent capaces de fagocitar patògens, la seva funció principal és processar material antigènic, retornar-lo a la seva superfície i presentar-lo a les cèl·lules especialitzades del sistema immunitari innat. Així doncs, les cèl·lules dendrítiques són cèl·lules presentadores d'antigen. Les cèl·lules dendrítiques existeixen en diferents grups de vertebrats, però les seves característiques difereixen d'un grup a l'altre i fins i tot a l'interior d'un mateix grup. Foren descobertes el 1868 per Paul Langerhans quan estudiava l'epiteli cutani humà, tot i que originalment cregué que formaven part del sistema nerviós. Un estudi recent revelà la presència de cèl·lules dendrítiques dins del cervell, on podrien representar una segona línia de defensa contra els patògens que aconsegueixen travessar la barrera hematoencefàlica.
# Príncep de Conti

El títol de Príncep de Conti (anomenat així per Conti-sur-Selles, una petita població del nord de França situada aproximadament a 32 quilòmetres d'Amiens) és un títol nobiliari francès que va pertànyer a una branca menor de la Casa de Condé (que al seu torn va formar part de la família reial francesa). Vegeu Principat de Conti.
Aquest títol va ser originalment atorgat a Francesc de Borbó, fill del príncep Lluís I de Condé. Després de la mort de Francesc, que va morir sense descendència, el títol va passar a Armando de Borbó, fill del príncep Enric II de Condé.

## Llista de prínceps

* 1558-1614: Francesc de Borbó-Conti, primer a portar el títol de marquès i després príncep de Conti
* 1629-1666: Armand de Borbó-Conti (1629-1666), primer príncep de Conti;
* 1666-1685: Lluís Armand I de Borbó-Conti (1661-1685), segon príncep de Conti, fill;
* 1685-1709: Francesc Lluís de Borbó-Conti (1664-1709), tercer príncep de Conti, el Gran Conti, germà;
* 1709-1727: Lluís Armand II de Borbó-Conti (1695-1727), quart príncep de Conti, fill;
* 1727-1776: Lluís Francesc de Borbó-Conti (1717-1776), cinquè príncep de Conti, fill;
* 1776-1814: Lluís Francesc Josep de Borbó-Conti (1734-1814), sisè príncep de Conti, fill.

## Enllaços externs

* http://conde.ifrance.com/ Arxivat 2009-12-03 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Casa de Borbó
* Casa de Condé
* Arbre familiar Borbó

## Enllaços externs

* Aventures des Bourbon-Condé & Bourbon-Conti
# Príncep d'Orange

Príncep d'Orange és un títol nobiliari d'origen francès. El seu territori, el Principat d'Orange , es trobava a Occitània, amb capital a Aurenja. El principat va pertànyer a diverses famílies nobles franceses fins a arribar a 1530 a l'alemanya Casa de Nassau, en la persona de Renat de Chalon. En morir Renat sense descendència, cedeix tots els seus drets en la persona del seu cosí, el futur Guillem d'Orange. D'ara endavant, la seva família posseiria aquest títol.
El territori del principat va ser definitivament annexat per França el 1672.
Van ser Prínceps d'Orange:
* Guillem I (1533-1584)
* Felip Guillem (1554-1618)
* Maurici (1567-1625)
* Frederic Enric (1584-1647)
* Guillem II (1626-1650)
* Guillem III d'Anglaterra (1650-1703)
* Joan Guillem (1703-1711)
* Guillem IV (1711-1751)
* Guillem V Batava (1748-1806)
* Guillem VI Federico (1772-1843)
* Guillem VII (1792-1849)

## El títol Príncep d'Orange a la monarquia dels Països Baixos

A la mort de Guillem VI , el seu fill va cedir els seus drets al principat el seu fill. Per això la denominació Príncep d'Orange es fa a endavant per denominar a l'hereu de la corona holandesa.
* Guillem (1806-1815), va utilitzar el títol fins al seu accés al tron com Guillem I
* Guillem (1815-1840) va utilitzar el títol fins al seu accés al tron com Guillem II
* Guillem (1840-1849), va utilitzar el títol fins al seu accés al tron com Guillem III
* Guillem (1849-1879), fill gran del rei Guillem III (va morir en vida del seu pare)
* Alexandre (1879-1884), tercer fill del rei Guillem III (va morir en vida del seu pare)
* Guillem Alexandre (1967-2013), va utilitzar el títol fins al seu accés al tron el 2013.
* Caterina-Amàlia (2013 -). primogènita de Guillem Alexandre i actual posseïdora del títol.

## Vegeu també

* Reis dels Països Baixos

## Referències

* ↑ «Website del príncep Guillem Alexandre». Arxivat de l'original el 2009-04-15. [Consulta: 20 abril 2010].
# Primera batalla de Tapae

Les dues primeres batalles de Tapae es van lliurar el 87 i 88 dC, entre l'exèrcit romà i els dacis. Van ser una conseqüència de la campanya de l'emperador romà Domicià per a protegir la província romana de Moesia, gairebé dues dècades abans de la de les campanyes de Trajà.

## Antecedents

En el 86, el rei daci Duras va ordenar a les seves tropes atacar el sud del Danubi, on hi havia la província romana de Moesia.
Després d'aquest atac, l'emperador Domicià va arribar personalment a Mèsia, va reorganitzar la província dividint-la en Mesia Inferior i Mesia Superior, i va planejar la futura invasió de Dacia.

## Batalla del 87

Domicià, va llançar una forta ofensiva contra Dacia al 87, sota el comandament de Corneli Fusc. A l'estiu del 87, Fusc juntament amb cinc o sis legions va creuar el Danubi i on més endavant va trobar l'exèrcit daci situat a Tapae. Els dacis van tendir una emboscada als romans, patint aquests una gran derrota. Gairebé tots els soldats de la Legió V Alaudae van ser morts, els dacis van capturar les seves banderes i les seves màquines de guerra, i el general Corneli Fusc va morir en la batalla.
Després d'aquesta victòria, el rei daci Diurpaneus va rebre el nom de Decebalus, que significa el valerós o el més poderós.

## Batalla del 88

L'ofensiva romana va continuar l'any següent amb el general Teti Julià, qui va prendre de nou el comandament. L'exèrcit romà (de 4 legions) va entrar Dàcia seguint la mateixa ruta que va prendre Corneli Fusc l'any anterior. La batalla va tenir lloc a la mateixa zona, a Tapae, aquesta vegada amb resultat favorable cap als romans. A causa de la difícil carretera a Sarmizegethusa, la capital de Dàcia, i a causa de les derrotes sofertes per Domicià a Pannònia, l'ofensiva romana es va aturar i Decèbal i Domicià van signar la pau.

## Seqüeles

Segons la pau del 89, Decèbal va passar a ser rei vassall de Roma, rebent diners, artesans i màquines de guerra per part de l'Imperi Romà, per defensar les fronteres de l'Imperi. Uns pocs historiadors creuen que aquesta pau, desfavorable pel poder romà, seria la causa de l'assassinat de Domicià el setembre del 96.
Decèbal, en lloc d'emprar els diners com esperava Roma, va decidir construir noves ciutadelles a les muntanyes, en importants punts estratègics, i en reforçar les ja existents. Aquest va ser un dels motius de l'atac romà l'any 101, sota l'emperador Trajà.

## Referències

* ↑ «De Imperatoribus Romanis» (Repertori de descripcions de batalles imperials) (en anglès). An Online Encyclopedia of Roman Emperors. [Consulta: 29 juliol].

## Enllaços externs

* Bibliotheca Dacica
# Pundamilia igneopinnis

Pundamilia igneopinnis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 30-31.

## Alimentació

Menja algues i detritus.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Victòria (Tanzània).

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Van Oijen, M.J.P., 1996. The generic classification of the haplochromine cichlids of Lake Victoria, East Africa. Zool. Verh. Leiden 302:57-110.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Psychoda unioculata

Psychoda unioculata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a les illes Filipines: Palawan.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, L. W., 1965. A taxonomic study of Philippine Psychodidae (Diptera). Pacific Insects. 7: 815-902.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Psychoda usitata

Psychoda usitata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Depredadors

És depredat per Atomosia puella, Atomosia tibialis, Cerotainia albipilosa, Holcocephala abdominalis i Holcocephala calva.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic: Chiapas.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, L. W., 1963. Fossil Psychodidae in Mexican Amber, Part 2. Diptera: Insecta. Journal of Paleontology. 37 (1):110-118.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* George O. Poinar, 1992. Life in Amber. Stanford University Press. 350 pàgs. ISBN 0804720010.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Quico Martínez

Francisco Martínez Torá, conegut com a Quico Martínez, (Jumella, 6 d'abril de 1931) va ser un jugador de bàsquet català.
Va néixer a Jumella, tot i que abans del mes ja vivia a Badalona. Va començar a jugar a bàsquet l'any 1942 al col·legi del Sant Josep de Badalona, i va ser precisament el pare Millan, el mateix introductor d'aquest esport a Espanya, qui li va donar les primeres lliçons. Amb 11 anys va entrar a formar part de la categoria infantil del Club Joventut de Badalona, fins a arribar al primer equips uns anys més tard. Va disputar "la final de les tres pròrrogues", que és com es coneixia la final de la Copa del Generalíssim de 1952, que es va acabar perdent davant el Reial Madrid.
L'any 1954 Martínez va defensar els colors de la Gimnàstica de Badalona, i un any després va ingressar al Pineda com a jugador-entrenador, on va coincidir amb un jove Nino Buscató, qui amb tan sols 14 anys ja va deixar a Martínez "profundament impressionat", fins al punt de no dubtar en ascendir-al primer equip. Va retornar a Badalona el 1958, com a ajudant d'Eduardo Portela, al Sant Josep i finalment, el 1959, a requeriment de «Dani» Fernández, va tornar al Joventut, el club dels seus començaments, com a entrenador de juvenils i júniors.

## Referències

* 1 2 Espín, Manuel «Quico Martínez, forjador de valores». Mundo Deportivo, 09-12-1982 [Consulta: 12 maig 2018].
# Quico Cadaval

Quico Cadaval (Ribeira, 1960) és un actor, director, adaptador teatral i narrador gallec, impulsor del moviment de radioteatres sorgit a Galícia en la dècada dels noranta. La seva vida professional gira entorn del teatre, en què ha exercit tant la creació com la direcció d'obres, i també ha escrit guions de pel·lícules i serials dramàtics per a la ràdio. Des del 1993 col·labora en alguns programes de ràdio i televisió com a narrador oral i en activitats com l'Encuentro Internacional de Contadores de Historias. Asociación Amigos do Conto.

## Treballs que va realitzar

* Galicia caníval (2012)/ Director.
* Románticos (2012)/ Director, autor y actor.
* A ópera dos tres reás (2011) / Director.
* Shakespeare para ignorantes (2010) / Director, autor y actor.
* Noite de Reis. Ou o que queirades (2008) / Director. Premio María Casares por mejor dirección
* A miña sogra e mais eu (2004) / Director.
* Máxima audiencia (2004) / Actor.
* O ano da comenta (2004 / Director.
* Entre bateas (2001) / Actor.
* Amor Serrano (1999) / Actor.
* Apaga la luz (1999) / Guionista.
* La rosa de piedra (1999) / Actor.
* Cabeza de boi (1996) / Actor.
* Matías, juez de línea (1995) / Actor.
* Como en Irlanda (1996) / Director
* Días sen gloria (1993) / Director
* O Códice Clandestino (1989) / Autor y director.

## Referències

* ↑ «Quico Cadaval». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Puig de Fontseca

El Puig de Fontseca és un cim de 2.323 m alt del límit les comunes de Planès i Sant Pere dels Forcats, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona sud-oriental del terme de Sant Pere dels Forcats, a la zona sud-occidental del de Planès, al nord del Puig de l'Home Mort i al sud de la Collada dels Cerdans.

## Referències

* ↑ El Puig de Fontseca en els ortofotomapes de l'IGN
# Punta del Rei

La Punta del Rei és una muntanya de 374 metres que es troba al municipi de Llardecans, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Programa de sistema

Els programes de sistema o programes de base, en terminologia informàtica, són programes informàtics que conformen un sistema operatiu. Serveixen per controlar i interaccionar amb les unitats centrals dels ordinadors o els seus perifèrics i donen suport a altres programes, en contraposició als anomenats programes d'aplicació. Com a exemples hi ha les biblioteques com ara l'OpenGL per a l'acceleració gràfica, el PNG per al sistema gràfic o dimonis que controlen la temperatura, la velocitat del disc dur (com hdparm) o la freqüència del processador (com cpudyn).
El programes de sistema per antonomàsia és Microsoft Windows, que entre totes les versions acumula prop d'un 90% de la quota de mercat. Menció especial mereix el projecte GNU, les eines de programació del qual permeten combinar-se amb el nucli informàtic basat en Unix anomenat Linux, formant entre tots dos les conegudes com distribucions GNU/Linux. Aquest, a diferència de la plataforma de Microsoft o altres exemples com Mac OS, és programes lliure.
Aquests programes realitzen diverses tasques, com la transferència de dades entre la memòria RAM i els dispositius d'emmagatzematge (disc dur, unitats de discs òptics, etc.) entre d'altres.

## Tipus de programes de sistema

* Carregadors de programes
* Sistemes operatius (i els seus components, molts dels quals poden considerar com a programes de sistema)
* Controladors de dispositius
* Eines de programació: compiladors, assembladors, enllaçadors, etc.
* programes utilitaris
* Entorn d'escriptori/Interfície gràfica d'usuari (que poden incloure Gestors de finestres)
* Línia d'ordres
* BIOS
* Hipervisors
* Bootloaders (gestor de càrrega)
Si el programes de sistema s'emmagatzema en una memòria no volàtil, tal com circuits integrats, usualment se l'anomena firmware.

## Vegeu també

* Sistema operatiu
* Interfície de programació d'aplicacions o API.
* Biblioteca de programació

## Referències

* 1 2 «Microcomputer Information Technology». Arxivat de l'original el 2001-05-30. [Consulta: 22 setembre 2013].
* ↑ «Operating System Market Share». Net Market Share. Net Applications, 01-02-2012. [Consulta: 5 març 2012].
* ↑ «Panel: Systems Programming in 2014 and Beyond». Microsoft. Arxivat de l'original el 2014-06-07. [Consulta: 4 December 2015].

## Enllaços externs

* Sammet, Jean «Brief Survey of Languages Used for Systems Implementation». ACM SIGPLAN Notices, vol. 6, 9, 01-10-1971, pàg. 1–19. DOI: 10.1145/942596.807055.
# Progreso de Obregón

Progreso de Obregón és un municipi de l'estat d'Hidalgo. Progreso és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part central de l'estat d'Hidalgo. Limita al nord amb el municipi de Tlahuelilpan, al sud amb Tetepango, l'oest amb Mixquiahuala i a l'est amb Francisco I Madero.

## Vegeu també

* Municipis d'Hidalgo

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Progreso de Obregón Arxivat 2017-10-14 a Wayback Machine. (castellà)