OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pelargonium elongatum

Pelargonium elongatum és una espècie herbàcia perenne de la família de les geraniàcies. Aquesta espècie fragant, arbustiva i de mida petita florent, proporciona bellesa i color durant tot l'any a qualsevol jardí àrid i rocós. Pelargonium elongatum deriva el seu nom per la semblança de la forma de la fruita al pic d'una cigonya (pelargos en grec). El nom específic elongatum es podria referir a la llarga elongació del bec de l'ovari.

## Morfologia

Pelargonium elongatum és una planta arbustiva suau, amb fulles d'uns 25 cm cordiformes, és a dir, en forma de cor, peludes i sovint amb una zona marcada en color vermell, porten grups o inflorescències d'unes 6 flors de color crema o blanquinoses amb un tub floral de 10 a 15 mm de llarg.

## Distribució

Pelargonium elongatum és una espècie nativa de Sud-àfrica on hi té un ampli rang de distribució. El gènere Pelargonium pertany a una gran família d'onze gèneres i 800 espècies en el món tropical i subtropical.

## Usos

Tradicionalment aquest Pelargonium s'usa amb fins medicinals per curar els còlics, malalties renals, diarrea, tos i febre. Les fulles s'utilitzen com a cataplasma per contusions, picades i abscessos. Al segle xix va ser utilitzat com a planta ornamental a Ciutat del Cap. També és útil com a flor de tall, ja que les branques duren moltes setmanes a l'aigua.

## Referències

* ↑ «Pelargonium elongatum a EOL» (en anglès). [Consulta: 27 abril 2015].
* ↑ «Pelargonium elongatum a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 27 abril 2015].
* ↑ http://www.plantzafrica.com/plantefg/empodiumelongatum.htm Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.plantzafrica.com/plantnop/pelargoniumcucull.htm Arxivat 2016-07-18 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* John Manning. Field Guide to FYNBOS. Struik Publishers, 2008, p. 188. ISBN 9781770072657.
# Guagno

Guagno (en cors Guagnu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 139 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 268 | 269 | 253 | 242 | 145 | 139 |

## Personatges

* Circinellu, sacerdot resistent contra els francesos
* Théodore Poli, bandit de Guagno.
* Mathieu Flamini, futbolista professional.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Jean-Antoine Gaffory | | |
| 2008- | Paul-Joseph Colonna | | |
# Lluís Riu Bertran

Lluís Riu Bertran (Olot, 1933 - Palma, 7 d'abril de 1998) fou un empresari català del sector turístic, fill de Joan Riu Casamitjana, originaris d'Olot (La Garrotxa).
Després de tornar de Veneçuela, on va tenir contacte amb l'hostaleria, entrà en el negoci turístic a la Costa Brava i a Mallorca. El 1953 comprà l'Hotel San Francisco, de S'Arenal, de vuitanta llits, i el 1985 s'expandiren pel Carib. Fou director del grup hoteler Riu Hotels fins a la seva mort i creà a Girona la Fundació Joan Riu que es dedica a l'acolliment i ajuda a les persones amb disminucions. El 1993 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ Luis Riu Bertrán, empresario hotelero, necrològica a El País
* ↑ «Història d'Hotels Riu». Arxivat de l'original el 2015-03-25. [Consulta: 19 març 2015].
# Leucocarbo

Leucocarbo és un gènere d'ocells de la família dels falacrocoràcids (Phalacrocoracidae). Aquests corbs marins són habitualment inclosos al gènere Phalacrocorax.
Aquests ocells es caracteritzen per un anell al voltant de l'ull, de color blau, porpra o vermell. Comparteixen altres característiques com les parts inferiors blanques (almenys en alguns individus) i els peus de color rosa.
Habiten zones fredes de l'hemisferi sud, especialment a prop de la part meridional d'Amèrica del Sud, l'Antàrtida i Nova Zelanda. Moltes són endèmiques d'illes remotes.

## Llistat d'espècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.10, 2011), aquest gènere està format per 14 espècies:
* Leucocarbo bougainvillii - Corb marí guaner.
* Leucocarbo atriceps – Corb marí imperial.
* Leucocarbo georgianus - Corb marí de Geòrgia del Sud.
* Leucocarbo bransfieldensis - Corb marí antàrtic.
* Leucocarbo nivalis - Corb marí de Heard.
* Leucocarbo melanogenis - Corb marí de les Crozet.
* Leucocarbo purpurascens - Corb marí de Macquarie.
* Leucocarbo verrucosus - Corb marí de les Kerguelen.
* Leucocarbo carunculatus - Corb marí carunculat.
* Leucocarbo chalconotus - Corb marí de l'illa de Stewart.
* Leucocarbo onslowi - Corb marí de les Chatham.
* Leucocarbo campbelli - Corb marí de l'illa de Campbell.
* Leucocarbo colensoi - Corb marí de les Auckland.
* Leucocarbo ranfurlyi - Corb marí de les Bounty.
Segons la classificació de Clements 6a edició (2009), totes aquestes espècies pertanyen al gènere Phalacrocorax. A més algunes es consideren com a subespècies d'atriceps.

## Referències

* ↑ Nelson, J. Bryan (2006). Pelicans, Cormorants, and Their Relatives: The Pelecaniformes. Oxford University Press, U.S.A., pàgines 476–511. ISBN 978-0-19-857727-0
* ↑ Llistat de Clements 6ª edició (2009) Rev. 07-07-2010
# Guaduina

Les guaduines (Guaduinae) són una subtribu de bambús de la família de les poàcies, que comprèn 5 gèneres.

## Gèneres

* Criciuma
* Eremocaulon
* Guadua
* Olmeca
* Otatea
# Gaig de Dickey

El gaig de Dickey (Cyanocorax dickellyi) és un ocell còrvid sud-americà del gènere Cyanocorax que habita a Mèxic occidental.

## Referències

* ↑ «Gaig de Dickey». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
# Erythrinus kessleri

Erythrinus kessleri és una espècie de peix de la família dels eritrínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Oyakawa, O.T., 2003. Erythrinidae (Trahiras). p. 238-240. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Wildpoldsried

Wildpoldsried és un municipi de l'estat de Baviera a Alemanya. El 2020 tenia 2543 habitants. El municipi és internacionalment conegut com a «poble d'energia» (alemany: Energiedorf). El 2019 va produir, sense comptar l'autoconsum, 49.343 megawatts/h i va consumir-ne només 5.983 MW.

## Poble d'energia sostenible

El projecte, batejat WIR, va començar el 1999 amb l'ànim de convertir el poble cap i atènyer la sostenibilitat ecològica completa. Té tres eixos principals: energia renovable, màxim ús de la fusta com a material de construcció i protecció de les aigües de superfície i aqüífers.
Amb els anys, es va realitzar una mescla d'energia solar (fotovoltaica i tèrmica), aerogeneradors, calefacció urbana amb biomassa, geotèrmica, energia hidràulica i biogàs. El 2012 ja hi havia sis aerogeneradors, construïts per un consorci de veïns.
A més de la producció d'energia, també va caldre adaptar la xarxa de distribució, que tradicionalment era concebuda de manera radial a partir d'uns pocs productors grossos i ara ha d'integrar una multitud de productors descentralitzats.
El 2014 i 2018 va rebre el premi ‘municipi d'or’ de l'European Energy Award. A l'entrega dels premis el ministre bavarès del Medi Ambient Marcel Huber va dir: «Mentre que a escala internacional es pensa i es parla, a escala local la gent actua. Els municipis petits mostren al gran món com s'ha de fer. Wildpoldsried és, amb raó, el municipi amb més èxit d'Europa».

## Història

Wildpoldsried va ser esmentat per primera vegada el 1392. Abans del 1800 va ser la seu d'una cort superior i inferior de l'abadia de Kempten. A la secularització del 1803 va ser integrat en el regne de Baviera. El municipi actual va néixer amb la reforma administrativa dels municipis del 1818.

## Referències

* ↑ Heyl, Stephanie. «Gemeinde Wildpoldsried» (en alemany). Bayerns Gemeinden. Haus der Bayerischen Geschichte. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ «GENESIS-Online» (en alemany). Bayerisches Landesamt für Statistik, 28-01-2022. [Consulta: 28 gener 2022].
* 1 2 During, Rainer W. «Unser Dorf soll grüner werden» (en alemany). Der Tagesspiegel, 24-06-2012. ISSN: 1865-2263.
* ↑ «Erneuerbare Energie» (en alemany). Wildpoldsried, 2019. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ «Klimaschutz» (en alemany). Wildpoldsried. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ «Gemeinde Wildpoldsried: das Energiedorf im Allgäu». alemany. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ «Gold Municipality: Germany, Wildpoldsried» (en anglès). European Energy Award. Arxivat de l'original el 2022-01-28. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ «European Energy Award für neun bayerische Kommunen» (en alemany). Ministeri bavarès del medi ambient i de la protecció del consumidor, 23-10-2018. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ Geist, Max. Neue Dorfchronik Wildpoldsried (pdf) (en alemany). Wildpoldsried: Ajuntament de Wildpoldsried, 2018, p. 375. Arxivat 2022-01-28 a Wayback Machine.
# Petropàvlovka (Rtísxevo)

* Per a altres significats, vegeu «Petropàvlovka».
Petropàvlovka (en rus: Петропавловка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 13 habitants. Pertany al districte municipal de Rtísxevo.

## Referències

* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Ртищевского муниципального района Саратовской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 22 novembre 2020].
# Vincent Aboubakar

Vincent Aboubakar (Yaoundé, 22 de gener de 1992) és un futbolista camerunès de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol del Camerun amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 2010 i 2014.
Pel que fa a clubs, destacà a Valenciennes FC, FC Lorient, FC Porto i Beşiktaş JK.

## Referències

* ↑ «Beşiktaş J.K. Official Web Site».
* ↑ Football: Le Cameroun prépare les jeux de la de la Francophonie BEYROUTH 2009
* 1 2 Vincent Aboubakar, Fitxa a Soccerway
* ↑ «The three-headed Dragon: Brahimi, Marega, Aboubakar powering Porto». Goal.com, 01-11-2017 [Consulta: 10 desembre 2017].
* ↑ «Vincent Aboubakar». Footballdatabase.
Vincent Aboubakar amb el Camerun - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol del Camerun – Copa del Món de Futbol 2010
1 Kameni •
2 Assou-Ekotto •
3 N'Koulou •
4 R. Song •
5 Bassong •
6 A. Song •
7 N'Guémo •
8 Geremi •
9 Eto'o (c) •
10 Emana •
11 Makoun •
12 Bong •
13 Choupo-Moting •
14 Chedjou •
15 Webó •
16 Hamidou •
17 Idrissou •
18 Enoh •
19 Mbia •
20 Mandjeck •
21 Matip •
22 Assembé •
23 Aboubakar •
Entrenador: Le Guen
Selecció de futbol del Camerun – Copa del Món de Futbol 2014
1 Feudjou •
2 Assou-Ekotto •
3 N'Koulou •
4 Djeugoué •
5 Nounkeu •
6 Song •
7 N'Guémo •
8 Moukandjo •
9 Eto'o  •
10 Aboubakar •
11 Makoun •
12 Bedimo •
13 Choupo-Moting •
14 Chedjou •
15 Webó •
16 Itandje •
17 Mbia •
18 Enoh •
19 Olinga •
20 Salli •
21 Matip •
22 Nyom •
23 N'Djock •
Entrenador: Finke
Selecció de futbol del Camerun – Copa del Món de Futbol 2022
1 Ngapandouetnbu •
2 Ngom Mbekeli •
3 N'Koulou •
4 Wooh •
5 Ondoua •
6 Ngamaleu •
7 Nkoudou •
8 Zambo Anguissa •
9 Nsame •
10 Aboubakar (c) •
11 Bassogog •
12 Toko Ekambi •
13 Choupo-Moting •
14 Gouet •
15 Kunde •
16 Epassy •
17 Mbaizo •
18 Hongla •
19 Fai •
20 Mbeumo •
21 Castelletto •
22 Ntcham •
23 Onana •
24 Ebosse •
25 Nouhou •
26 Marou •
Entrenador: Song :
# Hemigrammus neptunus

Hemigrammus neptunus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical (11°S-12°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones a Bolívia.

## Referències

* ↑ Gill, T. N. 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13): 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zarske, A. & J. Géry 2002. Hemigrammus neptunus sp. n. - eine neue Salmler-Art (Teleostei, Characiformes, Characidae) aus dem Einzugsgebiet des Río Manuripi in Bolivien (Departamento Pando). Zool. Abh., Staat. Mus. Tierk. Dresden Núm. 52: 23-34.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Pasé

El pasé (passe)és una llengua extingida, poc certificada i no classificada de les llengües arawak. Kaufman (1994) la va col·locar a la seva branca de Río Negro, però no fou seguit per Aikhenvald (1999).

## Referències

* ↑ Ramirez, Henri. Enciclopédia das línguas Arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. 2. 1. Curitiba: Editora CRV, 2020. DOI 10.24824/978655578892.1. ISBN 978-65-5578-892-1.
* ↑ Ramirez, Henri, & França, Maria Cristina Victorino de. (2019). Línguas Arawak da Bolívia. LIAMES: Línguas Indígenas Americanas, 19, e019012. https://doi.org/10.20396/liames.v19i0.8655045
# Gaig de San Blas

El gaig de San Blas (Cyanocorax sanblasianus) és una espècie d'ocell de la família dels còrvids (Corvidae) que habita boscos, matolls i manglars de les terres baixes de l'oest de Mèxic des de Nayarit fins a l'oest de Guerrero.

## Referències

* ↑ «Gaig de San Blas». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
# Erythrogenys

Erythrogenys és un gènere d'ocells de la família dels timàlids (Timaliidae) i l'ordre dels passeriformes.

## Taxonomia

Les espècie d'aquest gènere eren fins fa poc incloses al gènere Pomatorhinus, fins que les fortes divergències genètiques han motivat llur separació. Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per 6 espècies
* Erythrogenys hypoleucos - simitarra grossa.
* Erythrogenys erythrogenys - simitarra cara-rogenca.
* Erythrogenys mcclellandi - simitarra de McClelland.
* Erythrogenys gravivox - simitarra cantaire.
* Erythrogenys swinhoei - simitarra de Swinhoe.
* Erythrogenys erythrocnemis - simitarra estriada.

## Referències

* ↑ S Reddy i RG Moyle. 2011. Systematics of the scimitar babblers (Pomatorhinus: Timaliidae): phylogeny, biogeography, and species-limits of four species complexes. Biological Journal of the Linnean Society 102: 846–869.
# Cal Domer Petit

Cal Domer Petit de Llagostera és una masia tradicional de parets portants de pedra morterada inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Coberta de teula a dues aigües i estructurada en tres crugies. La façana presenta totes les obertures amb carreus de pedra. La finestra de la planta baixa té una reixa de ferro forjat. A la planta pis hi ha un balcó semicircular amb base de pedra i barana de ferro.

## Història

És una de les cases més antigues que es conserven actualment construïdes fora del primer recinte emmurallat del camí que anava a Girona. Té un passadís soterrani d'una sola entrada. Fa entreveure que fou una presó inquisitorial. L'edifici era propietat d'una personalitat eclesiàstica.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* ↑ «Cal Domer Petit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Wildlife Conservation Society

La WCS o Wildlife Conservation Society (en català, La Societat per a la Conservació de la Fauna), és una ONG (organització no governamental) internacional que té per objectiu la preservació de la natura i la flora i la fauna al món i particularment a l'Àfrica.
Aquesta organització té la seu al Parc zoològic del Bronx, a New York. Al seu lloc web, la WCS defineix la seva missió amb la frase següent: «Els humans aspiren a enllaçar-se amb la fauna, i la societat de conservació de la fauna subministra aquest enllaç d'una manera significativa.»—David Schiff
Els mètodes d'acció de la WCS estan basats tant en la ciència com en la realització de programes de preservació. La majoria dels seus programes sobre el terreny s'introdueixen en un indret a llarg termini. Encara que la majoria de les accions de la WCS estiguin centrades a l'Àfrica, s'ocupa igualment de la conservació a l'Àsia, l'Amèrica del Sud, l'Amèrica del Nord i zones marítimes.
La WCS publica també una revista, la Wildlife Conservation. És un bimestral que explica els projectes defensats per la WCS.

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial de la WCS
* (anglès) Web oficial del Widlife Conservation Magazine
# Pimelodella chaparae

Pimelodella chaparae és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: conca del riu Beni (Bolívia).

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Riera de Cal Sala

La Riera de Cal Sala és un afluent per l'esquerra del Riu Fred que fa tot el seu curs pel terme municipal d'Odèn. De direcció global cap al sud, neix al Prat de Cordes, al vessant oriental del Tossal de Cambrils. Després de passar pel Niu de Gualters i la Llauda i deixar a llevant el Roc Llarg i les masies de Cal Ros i de Cal Rito, travessa la carretera L-401 del Pont d'Espia a Coll de Jou a l'alçada del km 21,4 i tot segit travessa el poble d'El Racó i desguassa al seu col·lector després que els darrers 220 m. del seu curs formin part del PEIN Ribera Salada. D'altra banda, el tram que va del seu naixement fins a la L-401 forma part del PEIN Serres d'Odèn-Port del Comte.
La seva xarxa hidrogràfica, que també transcorre íntegrament pel terme d'Odèn, està constituïda per quatre cursos fluvials la longitud total dels quals suma 3.717 m.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Les coordenades del lloc on neix, segons el web de la XRCC, són 42° 9′ 8.948″ N, 1° 24′ 8.343″ E﻿ / ﻿42.15248556°N,1.40231750°E﻿ / 42.15248556; 1.40231750
# Guntmadingen

Guntmadingen és un municipi del cantó de Schaffhausen (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Pere Montserrat i Recoder

Pere Montserrat i Recoder (català: Pere Montserrat) (Mataró, 8 d'agost de 1918 - Jaca, 4 de febrer de 2017) és un botànic i ecòleg català. El seu interès són els pteridòfits, els espermatòfits, les pastures i l'ecologia de muntanya. Va ser cofundador l'any 1964 de l'Instituto Pirenaico de Ecología (CSIC) de Jaca, on va exercir de professor d'investigació
La seva vocació per la botànica es va despertar de ben jove a la seva ciutat i el 1936 ja tenia un herbari de 300 plantes. El 1945 es va llicenciar en Ciències Naturals per la Universitat de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Pere Montserrat i Recoder». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Villar, Luis. «Pedro Montserrat Recoder». A: Flora Ibérica: Plantas vasculares de la Península ibérica e Islas Baleares (en castellà). 16-2. Madrid: Real Jardín Botànico, CSIC, 2017. ISBN 978-84-00-10273-9.

## Enllaços externs

* Blog oficial de Pedro Montserrat Recoder con el compendio de sus publicaciones
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
* 2013. Entrevista. Los políticos no pueden gobernar la montaña Arxivat 2013-04-28 a Wayback Machine..
# Cangur rata septentrional

El cangur rata septentrional (Bettongia tropica) és un petit marsupial potoròid restringit a algunes zones de boscos oberts d'eucaliptus i casuarines, al costat de selves pluvials de l'extrem nord-est de Queensland (Austràlia).

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 57-58. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :