OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quantitat d'electricitat

Dins l'entorn de la física el terme quantitat d'electricitat es refereix a la quantitat de càrrega elèctrica. Es designa amb la lletra Q i al sistema SI es mesura amb la unitat derivada anomenada Coulomb.

## Deriva històrica

L'adjectiu llatí electricus , que originalment significava d´ambre, va ser utilitzat per primera vegada per referir-se a les propietats atractives de l'ambre per William Gilbert en el seu text del 1600 De Magnete. El terme ve del llatí clàssic electro , ambre, del grec ἤλεκτρον (elektron), ambre. L'origen de la paraula grega es desconeix, però s'especula que podria haver vingut d'una fenícia paraula elēkrŏn , que significa "llum brillant". La lletra Q va ser emprada per a la càrrega elèctrica en lloc de la lletra E, atès que la lletra E ja s'utilitzava per representa l'electró.
Als seus inicis i durant molt de temps, el terme quantitat d'electricitat era comú en les publicacions científiques. Apareix amb freqüència en els escrits de Franklin, Faraday, Maxwell, Millikan, J. J. Thomson, i fins i tot va ser usat ocasionalment per Einstein.
No obstant això, en els últims cent anys, el terme "electricitat" ha estat utilitzat per empreses de serveis públics d'electricitat i el públic en general d'una manera no científica. Avui dia la gran majoria de les publicacions no es refereixen a l'electricitat en el sentit de càrrega elèctrica. En lloc d'això es parla de l'electricitat com a energia electromagnètica. La definició s'ha desplaçat encara més, i molts autors utilitzen ara la paraula "electricitat" per referir-se al corrent elèctric (ampers), al flux d'energia (watts), al potencial elèctric (Vs), o la força elèctrica. Altres es refereixen a qualsevol fenomen elèctric com diferents tipus d'electricitat.
Aquestes definicions múltiples són probablement la raó per la qual el terme quantitat d'electricitat ha caigut en desgràcia entre els científics. Els llibres de text de física ja no defineixen la quantitat d'electricitat o flux d'electricitat.
L'expressió quantitat d'electricitat és ara considerada com un terme arcaic i a poc a poc ha estat substituïda pels termes càrrega d'electricitat , d'aquí quantitat de càrrega elèctrica, i avui en dia simplement càrrega . Atès que el terme electricitat s'ha anat corrompent per les contradiccions i les definicions no científiques, els experts d'avui l'han substituït pel terme càrrega per eliminar qualsevol possible confusió.

## Referències

* ↑ electric, adj. and n., Oxford English Dictionary, revisió març 2008

## Enllaços externs

* Què és l'electricitat?
# Mitgera (Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura)

La Mitgera és una obra de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La mitgera de Monells està situada entre dos arcs de la plaça Major del nucli, a la banda nord. Es tracta d'un bloc de pedra calcària d'una sola peça amb una obertura circular a la part superior i una cavitat inclinada a l'interior per tal de poder fer baixar el blat. Porta incisa la data del 1818.

## Història

El poble de Monells va tenir el mercat més important de la comarca durant l'època medieval, mercat que fou l'origen de la pujança econòmica del nucli. L'any 1234 el rei Jaume I va disposar que la mitgera emprada com a mesura de gra a Monells servís de base, juntament amb la de Girona. L'actual mitgera data del segle xix, segons consta a la inscripció del 1818 que figura a la part davantera. Es guardava en el Museu Arqueològic de Girona fins al moment de la restauració de la plaça, quan va ser retornada al seu lloc.

## Referències

* 1 2 «Mitgera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Servei de taula

El servei de taula és tant la vaixella i les estovalles destinades al servei de la taula com la seva disposició, així com l'activitat del servent que serveix la taula. Està sotmès a convencions de certa rigidesa protocol·lària, especialment en els banquets i menjars d'alguna solemnitat, en la pràctica de les cases reials i nobles durant l'edat mitjana i l'Antic Règim, i en què, per emulació, se seguia en els domicilis de les classes altes i la burgesia del segle xix i la primera meitat del XX.
En el negoci contemporani de l'hostaleria (restaurants, bars, pubs i establiments similars), el servei de taula és el servei que fa un cambrer/a quan serveix beguda sobre menjars a la taula dels comensals. És diferent del servei de barra (més típic dels bars) en què la sol·licitud i el servei es fa directament a la barra (no en la taula dels comensals). en la majoria dels restaurants de tot el món el servei de taula és el més comú mentre que en els restaurants de menjar ràpid el més habitual és un servei de barra (o taulell).

## Característiques

En el servei de taula per regla general el cambrer sol·licita els plats o begudes als comensals i posteriorment els serveix. en aquest tipus de servei els clients paguen abans d'abandonar la taula i generalment ho fan a la persona que els va atendre. En alguns països el servei està inclòs en el preu de les consumicions, mentre que en altres va inclòs en una mena de propina.

## Regles per a un servei de taula

Per regla general, s'entén que un servei de taula és reeixit quan el cambrer atén els clients seguint els preceptes que s'enumeren a continuació:
* Diligència. Se serveixen primer les begudes i els aperitius per a alleugerir l'espera als comensals, i se serveixen els plats així que surten de la cuina.
* Educació. Cal tractar el client amb respecte i sempre amb la discreció adequada, mantenint les distàncies i sense alçar la veu, sempre amb cura pel to.
* No esgotar. Apressar és dolent; incomoda els clients en gran manera. En cas de presses, hi ha serveis de barra en què no hi ha cambrers.
* No molestar. Cal procurar de no interrompre les converses de les taules:
** Cal memoritzar els plats sol·licitats i les persones que els han sol·licitat.
** Cal preveure certes necessitats dels comensals com salers, vinagreres, etc.
** Cal no preguntar en excés pel menjar.
La regla general d'un bon servei de taula és que es noti només al començament (en fer la comanda) i al final (quan es paga el compte).

## Tipus de serveis

* Servei Guéridon - És el servei davant del comensal, és a dir que preparen el plat davant de la persona que ha de degustar el plat i el cambrer ofereix les racions
* Servei a la russa - Es porten els plats preparats a la taula i el cambrer especialitzat s'encarrega de preparar-los davant dels comensals.
* Servei a l'anglesa - Un cap de taula serveix a tots i cada un dels comensals les mateixes quantitats i proporcions.
* Servei americà - És quan el o els plats són portats directament de la cuina.

## Vegeu també

* Restaurants
* Vaixella

## Referències

* ↑ Servicio a la rusa o gueridón
# Pelargopsis

Pelargopsis és un gènere d'ocells de la família dels alcedínids (Alcedinidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per tres espècies:
* Pelargopsis amauroptera - Alció alabrú.
* Pelargopsis capensis - Alció bec de cigonya.
* Pelargopsis melanorhyncha - Alció becnegre.

## Referències

* ↑ Pelargopsis a Avibase
* ↑ Pelargopsis a Avibase
# Hymenocephalus billsam

Hymenocephalus billsam és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 400-900 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Estret de Florida, el Golf de Mèxic, el Carib i Rio de Janeiro (Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giglioli E. H. & Issel A. 1884. Pelagos. Saggi sulla vita e sui prodotti del mare. Esplorazione talassografica del Mediterraneo. Pp. 198-270. Istituto de' Sordo-muti, Genova. Esplor. Talassogr. Medit.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Hymenocephalus billsam». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Cohen, D.M., A.W. Ebeling, T. Iwamoto, S.B. McDowell, N.B. Marshall, D.E. Rosen, P. Sonoda, W.H. Weed III i L.P. Woods, 1973. Fishes of the western North Atlantic. Part six. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.
* ↑ McEachran, J.D. i J.D. Fechhelm, 1998. Fishes of the Gulf of Mexico. Volum 1: Myxiniformes to Gasterosteiformes. University of Texas Press, Austin. 1112p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Parin, N.V., Y.N. Shcherbachev i N.P. Pakhorukov, 1995. Bottom and near-bottom fishes of the Rio Grande Rise (Southwest Atlantic Ocean). J. Ichthyol. 35(9):205-219.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Villa Calamari

Villa Calamari, també anomenada Villa Versalles, és una construcció del segle xix situada en la diputació de San Félix, dins del municipi espanyol de Cartagena. Va pertànyer a un anglès miner cognomenat Heller, molt aficionat a la botànica i que va convertir aquell terreny en un frondós jardí. A la fi del segle xix va passar a propietat del miner italià Calamai, qui va construir l'actual edifici i el nom de la qual, deformat, va acabar donant-li nom.
A continuació va ser propietari l'industrial Pérez Milla i en la postguerra va ser adquirit pel miner Celdran que va reordenar i va embellir el jardí.
L'edifici va ser encarregat a Víctor Beltrí l'any 1900. Els materials utilitzats són marbre per al sòcol i pòrtic i maó i pedra artificial per a la resta dels murs. L'eclecticisme de Beltrí en aquest edifici ho orienta cap a un classicisme que sembla inspirar-se en les fonts del manierisme francès.
No obstant això, la Villa Calamari pertany al tipus de «xalet-cottage» que tant es pot trobar en el Cantàbric com en la Costa Blava o la Riviera. En aquest edifici com succeïa amb les construccions de Shaw o Web, el maó vermellós guarnit amb pedra clara és tan francès, Luis XII, com a anglès, Reina Ana.
A l'interior es conserven algunes habitacions decorades amb pintures de flors i ocells.
Les dues entrades de l'edifici, la principal del pòrtic i la lateral de l'altre bloc, marquen com dues zones de l'habitatge, una més solemne i una altra de diari.
La il·luminació, es realitza a través d'una vidriera de temàtica floral modernista situada en el mur frontal.
En el jardí, Beltrí va realitzar una ordenació de racons i fonts amb pedres rústiques.

## Referències

* ↑ «El Palacete de Versalles o Villa Calamari». [Consulta: 2 octubre 2014].
* ↑ «El Palacete de Versalles, en Cartagena, declarado Bien de Interés Cultural». ABC. [Consulta: 2 octubre 2014].

## Enllaços externs

* «Villa Versalles de San Félix». Región de Murcia Digital.
# Miyetti Allah

L'Associació de criadors de bestiar Miyetti Allah de Nigèria (en anglès: Miyetti Allah Cattle Breeders Association of Nigeria, abreujat, MACBAN) és un grup de defensa partidista lliure centrat en la promoció del benestar dels pastors fulbe a Nigèria. L'organització va ser fundada a principis dels anys 70 amb seu a Kaduna. Va entrar en funcionament legalment el 1979 i va obtenir una acceptació més àmplia com a grup de defensa el 1987.
El MACBAN representa els interessos d'uns 100.000 seminòmades i nòmades del país.

## Nom

Miyetti Allah significa "Dono gràcies a Déu" en Ful.

## Història

Els registres oficials de la història primerenca dels Miyetti Allah són escassos, la història oral d'alguns membres la remunten a la dècada de 1960, mentre que d'altres a 1972, quan l'associació es va formar a Kaduna. Els primers membres de l'associació estaven eren en gran part d'ètnia fulbe. A la dècada de 1970, l'organització estava dirigida per Muhammadu Sa'adu, amb membres als Estats de Kaduna i Plateau. Sa'adu, que va néixer a Jos però va passar la seva edat adulta a Kaduna, va ser una figura clau en les campanyes per aconseguir que s'incorporessin nous membres.
Malgrat les millors intencions de l'organització, algunes comunitats fulbe l'han percebuda com una organització ineficaç alineada amb el govern. Com a resultat, algunes comunitats han recorregut a formar els seus propis grups de vigilants.

## Missió

Un dels principals objectius del MACBAN és el de ser l'organització paraigua dels ramaders fulbe del país. Les activitats de l'organització impliquen l'enllaç amb el govern en nom dels ramaders, els drets d'ús de la terra, l'educació nòmada i la resolució de conflictes entre ramaders i agricultors. El grup també recolza la protecció i l'augment de les reserves de pasturatge per als ramaders del país. Tanmateix, no tots els pastors pretenen quedar-se dins de les reserves de pasturatge i l'organització proporciona informació per fer-los arribar a un compromís.

## Estructura

La junta directiva del grup està dirigida pel sultà de Sokoto, que rep finançament de la junta i d'altres donants. El president nacional és elegit cada quatre anys. La seu de l'organització es troba a Kaduna.

## Referències

* ↑ Ann, Waters-Bayer. «Settlement and land use by Fulani pastorals in case study areas» (en anglès), 1986.
* ↑ Kuna, Mohammed. «Rural Banditry and Conflicts in Northern Nigeria». Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 30 desembre 2023].
* 1 2 Blench, Roger. 2016. The fire next time: the upsurge in civil insecurity across the Central Zone of Nigeria. Cambridge: Kay Williamson Educational Foundation.
* ↑ C., Okali. «The role of pastoralist officials and organizations in solving land use problems» (en anglès), 1981.
* ↑ «Case study MACBAN». www.enable-nigeria.com. Arxivat de l'original el 2018-11-25. [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ «I'm a patron of Miyetti Allah, says Sanusi» (en anglès americà). TheCable, 14-01-2018. [Consulta: 7 febrer 2020].
# Servei de cua de missatges

Un servei de cua de missatges és un programari intermediari orientat a missatges o MOM desplegat en un núvol informàtic mitjançant programari com a model de servei. Els subscriptors del servei accedeixen a cues i/o temes per intercanviar dades mitjançant patrons punt a punt o publicar i subscriure.
Un servei de cua de missatges pretén eliminar la sobrecàrrega tradicional associada a l'operació d'infraestructures de missatgeria internes. Aquestes despeses generals d'explotació inclouen:
* Capacitat no utilitzada instal·lada per satisfer les demandes punta.
* Recursos humans necessaris per mantenir la infraestructura de missatgeria.
* Temps d'inactivitat dels projectes esperant l'aprovisionament de recursos.
* Cal aïllar els recursos de missatgeria.
A més de reduir el cost, un servei de cua de missatges busca simplificar l'accés als recursos de missatgeria i, per tant, facilitar els esforços d'integració dins de les organitzacions i entre elles.
Un servei de cua de missatges també crea un nou valor proporcionant costos reduïts, millor rendiment i fiabilitat. Per oferir aquests avantatges, un servei de cua de missatges aprofita els recursos informàtics al núvol com ara l'emmagatzematge, la xarxa, la memòria i la capacitat de processament. Mitjançant l'ús de recursos informàtics al núvol pràcticament il·limitats, un servei de cua de missatges ofereix una plataforma de missatgeria a escala d'Internet.
Prestadors del servei: IBM MQ, Microsoft Azure Service Bus, Servei de missatgeria al núvol d'Oracle, Amazon Simple Queue Service, IronMQ, StormMQ, AnypointMQ.

## Referències

* ↑ «Message Queuing (MSMQ)» (en anglès). https://learn.microsoft.com.+[Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ «What is a Message Queue?» (en anglès). https://aws.amazon.com.+[Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ «Message Queues: An Introduction | IBM» (en anglès). https://www.ibm.com.+[Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ Saeed, Yasir. «Top 5 Open Source Message Queue (MQ) Software In 2021» (en anglès). https://blog.containerize.com,+09-07-2021.+[Consulta: 19 febrer 2023].
# Villa Carcina

Villa Carcina (en italià, en llombard local Vìla Carsìna o) és un municipi italià de 10 980 habitants de la província de Brescia en Lombardia, situat en la baixa Vall Trompia. El municipi (en italià "comune") de Villa Carcina és situat a Nord de la ciutat de Brescia i està fet de 5 "frazioni" (fraccions): Cailina, Carcina, Cogozzo, Pregno i Villa.

## Geografia física
### Territori

Villa Carcina confina al nord amb els municipis de Sarezzo, a l'est amb Lumezzane i Concesio, al sud amb Concesio i a l'oest amb Brione i Gussago. El territori municipal té una superfície de 14,41 km².

### Clima

El clima de Villa Carcina està caracteritzat d'hiverns freds amb molta neu a les muntanyes limitrofe i d'estius càlids.

## Història

El municipi de Villa Carcina, així com és avui, va ser constituït en l'any 1928, quan el règim feixista va reunir els municipis més petits. Abans d'aquell moment hi havia dos municipis: Villa di Cogozzo (format per les fraccions Villa, Cogozzo i Cailina), i Carcina-Pregno (format per les fraccions Carcina i Pregno).

## Persones lligades a Villa Carcina

* Cesare Scaluggia, garibaldí
* Paolo de Cailina (el jove), pintor
* Paolo de Cailina (el vell), pintor
* Paolo Bossini, nuotatore (29 juny 1985)
* Giovanni Quistini, advocat
* Guido Ruffini, enginyer
* Federico Bagozzi, empresari
* Antonio Bernocchi, empresari
* Francesco Glisenti, empresari

## Infraestructures i transports

Entre el 1882 i el 1954 Carcina va ser lloc d'algunes estacions del tramvia de la Vall Trompia, a servei de la població i del local establiment.

## Referències

* ↑ Giovanni Battista Melchiori Vocabolario bresciano-italiano, Volume 2 pag. 51 i 55 de l'annex
* ↑ Claudio Mafrici, I binari promiscui - Nascita e sviluppo del sistema tramviario extraurbano in provincia di Brescia (1875-1930), in Quaderni di sintesi, vol. 51, novembre 1997.
# Mossèn Jesús Capdevila

Mossèn Jesús Capdevila (1891 - 1982) nasqué a Bellpuig l'any 1891 en el si d'una família pagesa i va ingressar al seminari de Solsona l'any 1906 després de cursar estudis primaris al convent dels Pares Paüls de la localitat. Sempre amb un gran interès per la música, va fundar el Cor Parroquial, els Pomells de Joventut d'acció pastoral i participà en l'organització regional "Els Eixerits". Fou organitzador i director de la Federació de Joves Crisitians a Bellpuig.
Molt avers a les arts, fou intèrpret i compositor musical, poeta i autor de teatre, estudiós i atent als moviments de cultura popular a més de pintor. Molt important per la vila de Bellpuig, l'Escola Municipal de Música de la vila encara porta el seu nom.
Morí l'1 d'agost de 1982 i el seu funeral va ser presidit per l'arquebisbe de Tarragona Josep Pont i Gol, també fill de Bellpuig. Hi assistiren personatges importants del món de la música i el cant, de la poesia i altres arts d'arreu de Catalunya.

## Obra
### Literària

* El poema Una Llàgrima, dedicat a un amic seminarista per la seva prematura mort i publicat a El Correo de Lérida.
* Un Colom Novell (1911).
* Posta de Sol Tardoral (1913).
* Cant a Déu, Pàtria i Rei (1913).
* A la primavera (1913).
* En Pep Guixons, obra guanyadora del primer premi en prosa als Jocs Florals de Lleida.
* Noces Sacerdotals (1936).
* El Campanar de Bellpuig (1936).
* El Calvari d'Angelina.
* El Sabater Pegot.
* La Sra. del Diputat.
* Boires al Cor.
* Les Facècies d'en Falugueta.

### Musical

* Cançons de Collir Olives.
* Revetlla de Nadal, amb un recull de quinze nadales comentades i harmonitzades a cant i a piano.
* La Misa Festiva.
* Goig i Pregària a la Verge dels Dolors.
* Pasqua Florida (caramelles).
* Matí de Sant Joan.
* Himne a la Immaculada
* Pregrària a Sant Crist de Bellpuig.
* Stabat, dedicat a la Banda Municipal de Bellpuig.
* Nostra Senyera, una sardana.
* La Dolorosa, sardana dedicada al "Pubillatge" de la Sardana a Bellpuig el 1972.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mn. Jesús Capdevila». [Consulta: 28 agost 2020].
# Simplicissimus

    Simplicissimus és també el nom d'una novel·la de l'any 1668, Simplicius Simplicissimus i del seu protagonista.
Simplicissimus era una revista satírica setmanal en alemany. La va iniciar Albert Langen l'abril de 1896 i es va publicar fins a l'any 1967, amb una interrupció entre 1944-1954. Va prendre el seu nom del protagonista de la novel·la que va escriure l'any 1668 Grimmelshausen anomenadaDer Abenteuerliche Simplicissimus Teutsch.
Simplicissimus publicà, per exemple, obres de Thomas Mann i Rainer Maria Rilke. va caricaturitzar els militars de Prússia i les classes altes. Hi van contribuir, entre d'altres, Hermann Hesse, Gustav Meyrink, Fanny zu Reventlow, Jakob Wassermann, Frank Wedekind, Heinrich Kley, Alfred Kubin, Otto Nückel, Robert Walser, Heinrich Zille, Hugo von Hofmannsthal, Heinrich Mann i Erich Kästner.
L'any 1898 l'emperador Wilhelm II, va protestar per com havia estat ridiculitzat a la portada i la revista va ser suprimida. Langen, l'editor,va passar cinc anys a l'exili a Suïssa i a més va ser multat amb 30.000 marcs d'or alemanys. El dibuixant, Heine, va ser sentenciat a sis mesos de presó i a set mesos l'escriptor Frank Wedekind. També l'any 1906 l'editor Ludwig Thoma va ser empresonat durant sis mesos per atacar el clergat. Aquestes controvèrsies només van servir per incremtar la circulació de la revista que van arribar a ser de 85.000 exemplars.
Durant la Primera Guerra Mundial, l'editor, Ludwig Thoma, s'allistà a l'exèrcit el 1917 i va perdre el gust per la sàtira, denunciant el seu treball previ a la revista, dient que era immadura i deplorable. Deixà la revista el 1920s.
Durant la República de Weimar va mantenir un to dur contra els extremistes tant d'esquerres com de dretes. A mesura que el partit nazi es va fer més fort, hi va haver intimidacions i atacs contra els que escrivien o dibuixaven a Simplicissimus, però la revista no va ser prohibida. L'editor Thomas Theodor Heine, que era jueu, va ser obligat a dimitir i exilar-se. Altres membres de la revista com Karl Arnold, Olaf Gulbransson, Edward Thöny, Erich Schilling i Wilhelm Schulz van prendre la línia nazi i van ser recompensats pels nazis. Es va continuar publicant però entrà en declivi i va desaparèixer l'any 1944. Es tornà a editar entre 1954-1967.
Altres artistes gràfica associats amb la revista inclouen Bruno Paul, Josef Benedikt Engl, Rudolf Wilke, Ferdinand von Reznicek i Joseph Sattler.

## Notes

* ↑ Harvard University Library Catalog, Hollis number 006013229.
* ↑ Klaus Mann: Der Simplicissimus. In: Das Neue Tagebuch, V. Jahrgang 1937, p. 214 (en alemany)

## Enllaços externs

* Generous selection of Simplicissimus graphics, in French Arxivat 2016-08-18 a Wayback Machine.
* The complete series available as individual pdf files (click: Abruf der Hefte)
* Simplicissimus history from Munich newspaper