OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ackerly

Ackerly és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 245 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ackerly tenia 245 habitants, 80 habitatges, i 60 famílies. La densitat de població era de 305,1 habitants/km².
Dels 80 habitatges en un 45% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,9% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 8,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.222 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.667 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era de 12.081 $. Aproximadament el 20% de les famílies i el 20,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ackerly». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ackerly». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# The Lay of Aotrou and Itroun

The Lay of Aotrou and Itroun és un poema de 508 línies escrit per J. R. R. Tolkien el 1930 i publicat a Welsh Review el desembre de 1945.
Aotrou i Itroun són les paraules en bretó per "senyor" i "senyora". El poema està modelat seguint el gènere del "lay bretó", popular en la literatura de l'anglès mitjà del segle xii. L'argument explora el conflicte entre els valors heroics o cavallerescs i el cristianisme, així com la seva relació amb la institució del matrimoni.
S'ha identificat com una de les principals fonts d'aquest poema la cançó bretona 'An Aotrou Nann hag ar Gorigann' (El senyor Nann i la fada), que Tolkien probablement coneixia a partir de l'obra de Wimberly Folklore in the English and Scottish Ballads (1928). Tolkien afegeix a aquesta font un component moral: el repudi de tota mena de tràfic amb allò sobrenatural.

## Referències

* ↑ Tom Shippey, The Road to Middle-Earth (1992) p. 245-6 and p. 320
* ↑ Tom Shippey, J. R. R. Tolkien (2001) p. 293-4

## Bibliografia

A. Lewis ed., Leaves from the Tree (Londres 1991) T. Keightly, The Fairy Mythology (1878)
# Acartauchenius

Acartauchenius és un gènere d'aranyes araneomorfes pertanyent a la subfamília de les Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es troba en la zona paleàrtica.
Foren descrites per primera vegada per Eugène Louis Simon l'any 1884.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Acartauchenius asiaticus (Tanasevitch, 1989) – Turkmenistan
* Acartauchenius bedeli (Simon, 1884) – Algèria
* Acartauchenius derisor (Simon, 1918) – França
* Acartauchenius desertus (Tanasevitch, 1993) – Kazakhstan
* Acartauchenius hamulifer (Denis, 1937) – Algèria
* Acartauchenius himalayensis Tanasevitch, 2011 – Pakistan
* Acartauchenius insigniceps (Simon, 1894) – Màrroc, Algeria, Tunisia
* Acartauchenius leprieuri (O. Pickard-Cambridge, 1875) – Algeria
* Acartauchenius minor (Millidge, 1979) – Itàlia
* Acartauchenius monoceros (Tanasevitch, 1989) – Uzbekistan
* Acartauchenius mutabilis (Denis, 1967) – Màrroc, Algèria, Tunisia
* Acartauchenius orientalis Wunderlich, 1995 – Mongòlia
* Acartauchenius planiceps Bosmans, 2002 – Algèria
* Acartauchenius praeceps Bosmans, 2002 – Algèria
* Acartauchenius sardiniensis Wunderlich, 1995 – Cerdenya
* Acartauchenius scurrilis (O. Pickard-Cambridge, 1873) (type) – Europa, Turquia, Russia,Àsia Central
* Acartauchenius simoni Bosmans, 2002 – Algèria

## Referències

* ↑ Simon, E. Les arachnides de France. Tome cinquième, deuxième et troisième partie, 1884.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* A ION
* Nomenclator Zoologicus
# Time shifting

El servei Time Shifting és el procés d'enregistrar i guardar informació per escoltar-la, llegir-la o visionar-la posteriorment quan desitgi l'usuari. En el món de la televisió consisteix a guardar qualsevol programa per una visualització posterior. Així, es permetrà retrocedir, avançar, pausar o fins i tot reprendre el programa sempre que l'usuari ho desitgi.

## Història

Antigament aquest procediment s'aconseguia mitjançant l'ús d'un VCR (Video Cassete Recorder), videograbadores analògiques. No obstant això, en l'actualitat es fa ús de DVR (Digital Video Recorder) conegudes com a gravadores digitals. Aquests darrers tenen l'avantatge que suporten una major capacitat de magatzematge, una gravació de major qualitat, una carta de programació més sofisticada i la capacitat de control de la gravació i visualització mitjançant la xarxa.
Per llei, una persona no està permesa a fer còpies no autoritzades d'un treball amb copyright com pugui ser un programa de televisió. Així, a partir del judici celebrat als Estats Units entre l'empresa Sony Corporation i els estudis de televisió Universal Studios conegut com a cas Betamax es va concloure que un usuari podia gravar programes de televisió sempre que el seu ús fos sense ànim de lucre, o amb finalitats educacionals.

## Time Shifting sobre IPTV

Operadors com Tivo proporcionen aquest servei que es caracteritza per oferir als usuaris programació a la carta. Així es pot programar de forma senzilla i exacta el que es vol gravar accedint-hi mitjançant paraules claus a una cartellera de programació molt més avançada que les emprades fins ara.
El procés d'emagatzament de la informació es pot realitzar localment mitjançant l'ús d'un PVR (Personal Video Recorder), gravador de vídeo personal que no és més que un tipus de DVR el qual pot estar inclòs al mateix Set Top Box.
La informació també es pot guardar de forma remota a dispositius presents a la xarxa. Aquest procediment és conegut com a NVR (Network Video Recorder) i és bastant utilitzat quan els terminals no disposen de suficient capacitat de magatzematge com ara les PDA.

## Vegeu també

* PVR
* Set top Box
* DVR

## Enllaços externs

* Servei Tivo
* ITU-T IPTV Group Arxivat 2008-11-26 a Wayback Machine.
* Foro-Comunitat Time Shifting
# Adler's Appetite

Adler's Appetite va ser una banda formada per Steven Adler, antic bateria de Guns N' Roses, que tocava versions d'Appetite for Destruction, Use Your Illusion I i Use Your Illusion II, que van ser tocades en viu per Adler quan era a Guns N' Roses, com Civil War, Knockin' on Heaven's Door i Don't Cry. També toquen cançons del seu únic treball, un EP anomenat "Adler's Appetite", que inclou un cover d'Aerosmith de la seva cançó Draw the Line. La banda, amb nombrosos canvis de formació, es va dissoldre el 2006 però amb nous canvis de formació va reaparèixer el 2007 i es va dissoldre el 2011.

## Referències

* ↑ «Adler's Appetite, en Madrid: ¿Mejor que Guns N' Roses?» (en castellà). Rolling Stone, 17-10-2011. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 30 desembre 2013].
* ↑ «ADLER'S APPETITE: STEVEN ADLER Pulls Plug On Band In Germany?». Blabbermouth.net. Roadrunner Records, 25-01-2006. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 28 març 2011].
* ↑ «STEVEN ADLER Comments On Split With CHIP Z'NUFF, Says He Is Launching New Band». Blabbermouth.net. Roadrunner Records, 29-09-2011. Arxivat de l'original el 2011-10-02. [Consulta: 30 setembre 2011].
# Adlikon bei Andelfingen

Adlikon bei Andelfingen és un municipi del cantó de Zúric (Suïssa), situat al districte d'Andelfingen.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Adlet

Els Adlet (o Erqigdlet) són una raça de criatures de la mitologia inuït de Groenlàndia i les costes de Labrador i la Badia Hudson. Mentre que la paraula Adlet fa referència a les tribus americanes natives de l'interior, també denota una tribu amb les cames de gos i els cossos d'humans. En les tradicions dels inuït, sovint apareixen en conflicte amb els humans; i en alguns casos com a caníbals o bevedors de sang.

## Referències

* ↑ Boas, "The Central Eskimo" 640.
* ↑ Boas, "The Eskimo of Baffin Land and Hudson Bay" 524.
# Tordenc alabrú

El tordenc alabrú (Turdoides plebejus) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues, sotabosc i sabana amb acàcies al Senegal, Gàmbia, sud de Mauritània, sud-oest de Mali, Burkina Faso, Guinea Bissau, Guinea, Sierra Leone, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benín, Nigèria, sud de Níger, Camerun, República Centreafricana, sud del Txad, centre del Sudan, Sudan del Sud i sud-oest d'Etiòpia, cap al sud al nord-est de la República Democràtica del Congo, Uganda i nord-oest de Kenya.

## Referències

* ↑ «Tordenc alabrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# The Ringing Sword

The Ringing Sword (Cao shang fei), és una pel·lícula d'arts marcials d'acció de Hong Kong de 1969 dirigida per Lung Chien i protagonitzada per Pin Chiang, Ling Fan i Hui Mei Chen.

## Argument

Vestit de blanc i amb una espasa sonant, Yeh Chiu Lu camina pel territori per venjar els mals fets per Tsao Tan, el senyor de la guerra. Decidit a destruir el clan Chiang, utilitza la seva espasa per capturar Tsao Tan l'últim membre del clan.

## Repartiment

* Pin Chiang
* Ling Fan
* Hui Mei Chen: as Wei Mei Chen
* Ching-Feng Chiang
* Li Chin
* Tu Chin
* Chiang Han

## Referències

* ↑ «Ringing Sword». moviefit.me. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Ringing Sword (1969)». phimmoi.one. [Consulta: 10 març 2022].
# Llac d'Ägeri

* No s'ha de confondre amb Oberägeri.
El llac d'Ägeri (en alemany Ägerisee) és un llac de Suïssa. Ocupa una superfície de 7,3 km², té una llargada de 5,4 km i una amplada d'1,4. Està situat a 724 m sobre el nivell del mar i compta amb una profunditat màxima de 84 m.

## Situació

Aquest llac està situat al cantó de Zug, s'alimenta del riu Hüribach i es drena pel riu Lorze. Les ciutats d'Oberägeri i d'Unterägeri es troben a les ribes del llac.

## Història

La primera menció del llac data de 1315 durant la batalla de Morgarten que es va desenvolupar en les ribes. Des del segle X l'abadia d'Einsiedeln imposva un dret de pesca sobre el llac, que va ser continuat per l'abadia de Fraumünster i no va ser derogat fins al 1431 quan una carta indicava que els habitants de la vall podien disposar lliurement del llac.
El 1661 durant una crescuda estival important, el riu Hüribach va deixar el seu llit i va inundar Unterägeri. Els habitants van haver de consolidar les granger i canalitzar els torrents cap al seu antic llit i en direcció al llac. El llac es fa servir com a reserva d'aigua potable.
# Joan Villadelprat i Bernal

Joan Villadelprat i Bernal (Sant Cugat del Vallès, 15 de novembre de 1955) és un tècnic català que des de començament de la dècada de 1980 ha treballat a la Fórmula 1 formant part dels equips tècnics de diverses escuderies de Fórmula 1, com McLaren i Tyrrell; com a cap de mecànics a Ferrari entre de 1987 i 1989; en l'staff directiu de Benetton el 1994 i 1995 o a la Prost Grand Prix com a director general. Durant aquest temps a la Fórmula 1 acumula un total de cinc campionats del món de pilots i 3 de constructors.
Començà de mecànic a Flash Monthlèry i després treballà per a Jean Claude i per a l'equip estatal de Fórmula Renault de 1979 a 1980. En dissoldre's l'equip, decidí romandre al Regne Unit, on s'havia establert, i allí entrà a formar part de l'equip McLaren a l'època de Niki Lauda. Fou responsable del grup de mecànics que tenia cura del cotxe de John Watson i després, d'Alain Prost. El 1987 se n'anà a Ferrari amb l'enginyer John Barnard quan aquest deixà McLaren. A Ferrari fou el cap de mecànics durant tres temporades. De cara a 1990, fou contractat per Ken Tyrrell per a fer de Team Manager a la Tyrell Racing Organisation.
Cap al 2007, Villadelprat treballava en projectes automobilístics esportius per a l'empresa Epsilon Euskadi, de la qual n'era director, ubicada al municipi d'Azkoitia (País Basc). Treballava en la posada a punt, manteniment i desenvolupament dels vehicles de l'escuderia Epsilon Euskadi que participaven en les World Series by Renault i el 2008 va dirigir un projecte íntegrament estatal i va dissenyar un vehicle de competició anomenat EE1 LMP1 que va participar en proves de resistència i que va debutar al Circuit de Barcelona-Catalunya. A més, realitzava col·laboracions en ràdio, premsa i televisió en mitjans com Catalunya Ràdio, TVE, Car & Driver, Diari Sport, El Diario Vasco, El País i com a comentarista a TV3 i Telecinco.
El setembre de 2012 el Jutjat del Mercantil de Vitòria va aprovar un pla de liquidació de l'empresa Epsilon Euskadi presentat pels administradors concursals d'aquesta. Per la seva part el Govern Basc, un dels principals impulsors del projecte, va sol·licitar la inhabilitació per cinc anys de Joan Villadelprat com a màxim responsable de l'empresa per la declaració de fallida.

## Referències

* 1 2 Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Exportant seny». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 274. ISBN 84-320-6249-9.
* 1 2 «Joan Villadelprat - Equipo». Arxivat de l'original el 2011-07-26. [Consulta: 28 octubre 2012].
* ↑ Epsilon Euskadi ya rueda con su prototipo para Le Mans a AS.com
* ↑ F1 : Epsilon Euskadi consigue su objetivo - Catalunya - F1-Live.com
* ↑ Un juzgado aprueba el plan de liquidación de Epsilon a elpais.com
# Roccella Ionica

Roccella Ionica és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, a la mar Jònica. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 6.416 habitants.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 31 gener 2020].
# Suyu

Suyu (quítxua suyu, territori, país) era el nom que rebien els grans districtes en els que estaven agrupades les diverses províncies (wamanikuna) sota l'Imperi Inca. Al conjunt dels quatre seus integrants es coneixia com a Tahuantinsuyu.

## Govern

El govern del suyu estava a càrrec de l'emperador inca a través d'un governador delegat anomenat suyuyuq, que participava en el Consell Imperial.

## Referències

* ↑ González Holguín (1608). Vocabulario de la lengua quichua.
* ↑ PERU21, NOTICIAS. «El Tawantinsuyo habría estado conformado por seis suyos y no cuatro, según historiadora | CIENCIA» (en castellà), 12-01-2019. [Consulta: 24 juliol 2023].

## Vegeu també

* Tahuantinsuyu
# Banachiewicz (cràter)

Banachiewicz és un cràter d'impacte molt degradat que es troba prop de l'extremitat oriental de la Lluna. Les porcions de la vora oest i sud-oest encara perduren en forma de crestes baixes a la superfície, mentre que la resta és una barreja de terreny irregular amb poca definició.
* Localització de Banachiewicz (centre de la imatge)
* Cràters satèl·lit
Hi ha dos petits cràters d'impacte en el seu interior: Banachiewicz B és adjacent a la vora occidental, mentre que el cràter Knox-Shaw (més petit) es troba més a prop, al punt mig.
Just al nord-est d'aquesta formació es troba la gran plana emmurallada del cràter Neper, que es troba a l'extrem sud de la Mare Marginis. El cràter Schubert es troba al sud de Banachiewicz, mentre que Schubert I s'insereix en l'exterior de la vora occidental.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Banachiewicz.
| Banachiewicz | Coordenades | Diàmetre |
| B | 5° 18′ N, 78° 54′ E﻿ / ﻿5.3°N,78.9°E﻿ / 5.3; 78.9﻿ (Banachiewicz B) | 24 km |
| C | 7° 00′ N, 75° 24′ E﻿ / ﻿7.0°N,75.4°E﻿ / 7.0; 75.4﻿ (Banachiewicz C) | 19 km |
| E | 7° 30′ N, 74° 42′ E﻿ / ﻿7.5°N,74.7°E﻿ / 7.5; 74.7﻿ (Banachiewicz E) | 7 km |
| F | Reanomenat Knox-Shaw | Reanomenat Knox-Shaw |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Jaume de Cardona (comanador de l'orde de Sant Jaume)

Jaume de Cardona (? - 1553) fou comanador de l'orde de Sant Jaume, Baró de Sant Mori, de Vilaür, de Bellcaire d'Empordà i de la Tallada d'Empordà. Fill bastard del primer duc de Cardona Joan Ramon Folc IV, la seva mare era una dama valenciana. Es casà l'any 1503 amb Caterina de Rocabertí, hereva de la baronia de Sant Mori, filla de Bernat Hug de Rocabertí i Ortafà. A partir d'aquest casament, el llinatge dels barons de Sant Mori, portaran el cognom de Cardona-Rocabertí. Amb Caterina de Rocabertí tingueren els següents fills: Lluís de Cardona i Rocabertí, baró de Sant Mori, casat amb Jerònima Queralt; Cecília, casada amb Guerau de Queralt, senyor de Santa Coloma; Rafaela de Cardona-Rocabertí, casada amb Carles d'Oms-Cruïlles de Vilademany, baró de Rupit; Jaume de Cardona i de Rocabertí, casat amb Magina de Segurioles; Elisabet; Joan i Maria. Va morir assassinat.
# Joan Llopis i Sarrió

Joan Llopis i Sarrió (Barcelona, 17 de juliol de 1932 - Barcelona, 25 de juny de 2012) fou un teòleg i liturgista i professor universitari català.
Es doctorà en Teologia per la Universitat Gregoriana de Roma i diplomà en Psicologia per la Universitat de Barcelona. Va ampliar els estudis de litúrgia al Pontifici Ateneu Anselmià de Roma. Fou ordenat prevere el 1958, i obtingué la secularització el 1973, tot i que continà col·laborant en activitats docents i periodístiques relacionades amb l’Església. Fou catedràtic de litúrgia a la Universitat Pontifícia de Salamanca i a la Facultat de Teologia de Barcelona. Fou un especialista en litúrgia i en informació religiosa. Fou membre de l'organisme internacional encarregat de la reforma litúrgica del Concili Vaticà II, i col·laborà en la reforma postconciliar del ritual d’exèquies. Participà activament en la fundació del Centre de Pastoral Litúrgica de Barcelona, de l’Instituto de Liturgia Pastoral de Medellín, a Colòmbia, i dels instituts de teologia i de litúrgia de Barcelona. Crític de literatura religiosa de “Serra d'Or”, fou responsable de la pàgina de religió del Diari Avui, i membre dels consells de redacció de les revistes Concilium, Phase, Foc Nou i El Pregó. És autor de nombrosos articles de teologia i de pastoral litúrgica, i d’obres com Itinerari litúrgic (1968), La inútil liturgia (1972), El entierro cristiano (1972), L’home obert a la fe (1981), Pedir es comprometerse (1982), Què és un sagrament (1984). Posteriorment, ha traduït per primera vegada al català Les cinc plagues de la santa Església, d'Antonio Rosmini (1990) i de l’italià i el castellà al català el llibre de Raimon Panikkar “Culto y secularización”, que forma part del volum IX de l'Opera Omnia de Raimon Panikkar, titulat “Mite, símbol, culte”. També ha publicat L’Evangeli (re)humanitzador (1992), obra que li va valdre el premi Joan Maragall el 1991, Compartir el pan y el perdón (1996), Les Religions del món (2008).

## Referències

* 1 2 3 Moreta, Ignasi «Joan Llopis, in memoriam». Núvol, 27-06-2012 [Consulta: 27 desembre 2020].
* 1 2 «Joan Llopis i Sarrió». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jacques Di Donato

Jacques Di Donato (Bourg-en-Bresse, 27 d'agost de 1942) és un músic i improvisador francès. Clarinetista, saxofonista i bateria, treballa en diversos camps que van des del jazz a la música contemporània, la música clàssica i la música improvisada. Va ser professor de clarinet al Conservatori nacional superior de música i dansa de Lió entre 1984 i 2007.

## Biografia

Di Donato va descobrir la música als dotze anys, quan va començar a tocar a l'orquestra de ball del seu pare. Més tard va descobrir el saxo, després el clarinet, que es va convertir en el seu instrument preferit. Va estudiar al Conservatori de París, on va obtenir els seus primers premis de clarinet i música de cambra.
Ha realitzat nombroses col·laboracions amb artistes com Louis Sclavis, Pierre Boulez, Bernard Lubat, entre molts altres. Va aparèixer com a solista en diverses orquestres, sobretot amb lOrchestre Philharmonique de Radio France del 1978 al 1990.
Líder de diversos conjunts (incloent "Trio de clarinettes", Jacques Di Donato Quintet, el Mhère Quartet, el Système Friche, i Brahmâ), va crear i dirigir el festival "Fruits de Mhère, Les Champs de l'Improvisation ", dedicat a la música d'avantguarda i a les arts experimentals en general. Va ser membre del quartet de saxofons, amb Jean-Louis Chautemps.
El 1998 va dissenyar el model de clarinet B ♭ i la firma per al fabricant d'instruments Henri Selmer Paris.

## Premis

* Di Donato va ser nomenat "Chevalier de l'Ordre des Arts et des Lettres" el 1985.

## Àlbums

* 1982: Mad Sax II, "Quatuor de saxophones", CY Records – 733613 WE 341
* 1991: Trio de clarinettes Live, Jacques Di Donato, Louis Sclavis, Armand Angster, FMP
* 1993: Clic!!!, Jacques Di Donato Quintet, Pan Music
* 1993: Green dolphy suite, Double trio, Enja Records
* 1995: Déblocage d'émergence, Michel Edelin [fr] quartet, AA Records
* 1996: Le Système Friche, Xavier Charles, Jacques Di Donato, In Situ
* 1996: Du Slavon Glagol, Khokhot
* 1999: La Compagnie des Musiques à Ouïr, la Lichère- Frémeaux associés
* 2007: Les p'tites chansons de Marc Perrone, Marc Peronne [fr], Rue Bleue Productions
* 2010: Images et Personnages, Gael Mevel quintet, Leo Records
* 2011: Brahmâ, Brahmâ Trio
* 2012: Resurgence, Michel Edelin quartet, RogueArt

## Notes

* ↑ "Le Trio de Clarinettes". Archived from the original on 2018-07-13. Retrieved 2018-07-14.
* ↑ "Système Friche" on France Musique
* ↑ La Compagnie des Musiques à Ouïr
* ↑ Gael Mevel quintet (AllMusic)

## Enllaços externs

* Jacques Di Donato - Lloc web oficial
* http://transmediadoc.free.fr/didonato.html