OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Himachal Pradesh

Himachal Pradesh és un estat de la Unió Índia, format pels antics estats muntanyencs de Punjab. Limita amb el Tibet a l'est, Jammu i Caixmir al nord i nord-oest, Punjab al sud-oest, Haryana i Uttar Pradesh al sud i Uttaranchal al sud-est. La capital n'és Simla. Situat a l'Himàlaia occidental, és una regió molt muntanyosa. Les valls, regades pels afluents de l'Indus (Chenāb, Satluj i Beās), són fèrtils, i s'hi concentra la població. El 88,9% de la població parla hindi, però el territori és reivindicat pels nacionalistes radicals sikhs com a part del Khalistan. Destaquen els conreus de blat, canya de sucre, lli, tabac i arròs, i la ramaderia d'ovelles i de cabres. Hi ha explotació forestal i jaciments de sal gemma. La indústria és de tipus artesanal: fusta i teixits de llana.

## Divisió administrativa

Es divideix en 12 districtes:
* Kangra
* Hamirpur
* Mandi
* Bilaspur
* Una
* Chamba
* Lahul i Spiti
* Sirmaur
* Kinnaur
* Kullu
* Solan
* Simla

## Història

El territori formà antigament part dels anomenats estats del Punjab, posats sota dominació britànica després de la Primera Guerra sikh del 1846. Cap als anys 1930, els britànics hi organitzaren l'Agència dels estats del Panjab. El 1947, quan l'Índia s'independitzà, es van unir trenta estats indígenes i van constituir l'estat el 15 d'abril del 1948, i fou reconegut el 26 de gener del 1950. L'1 de juliol del 1954, es va unir a l'estat el principat de Bilaspur.
L'1 de novembre del 1956 fou constituït en territori de la Unió. El 1966, assolí l'extensió actual amb la unió dels districtes de Simla, Kangra Kullu, Lahul i Spiti, i Una, cedits per l'estat de Punjab.
El 18 de desembre del 1970, es va aprovar la llei que li retornava la condició d'estat que va entrar en vigor el 25 de gener del 1971, amb capital a Simla. L'assemblea legislativa de l'estat ha estat dominada pels partits tradicionals.

## Vegeu també

* Ghund.
* Ghusal.
* Guler.
* Gunas.
* Jaitak.
* Jawalamukhi.
* Kamlagarh.
* Kanawar.
* Kotkhai.
* Kinnaur Kailash.
* Moralkakunda.
* Sain.

## Referències

* ↑ Language Policy and Linguistic Minorities in India: An Appraisal of the Linguistic Rights of Minorities in India (en anglès). LIT Verlag Münster, 2009, p.40. ISBN 3643102313.
# Castell-Montbui

Castell-Montbui o el Castell de Montbui és una urbanització al terme municipal de Bigues i Riells del Fai, al Vallès Oriental. Pren el nom del Castell de Montbui, i és a la part occidental del terme municipal. El seu territori s'estén sobretot en el vessant septentrional del turó del Castell de Montbui i del Puig Alt de Viver, però els carrers de la urbanització fan quasi la volta completa a aquests turons, sobretot al segon. Es troba al sud-est dels Saulons d'en Deu, al nord de la urbanització de Can Regassol i a ponent de la de Can Carreres. És al sud del Xaragall de Can Duran i a ponent del torrent de la Font de la Fusta. És una urbanització d'extensió i població mitjanes, ja que el 2018 tenia 710 habitants, que representa el 7,9% del cens municipal.

## Referències

* ↑ «Castell-Montbui». GEC. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Bigues i Riells». GEC. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Bigues i Riells del Fai (2018)». Idescat. [Consulta: 21 abril 2019].
# Dissakisita-(Ce)

La dissakisita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'al·lanita. Rep el nom del grec per a "dues vegades més", en ser el segon anàleg de magnesi de l'al·lanita descrit.

## Característiques

La dissakisita-(Ce) és un element químic de fórmula química {CaCe}{Al₂Mg}(Si₂O₇)(SiO₄)O(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1990. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6,5 i 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dissakisita-(Ce) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyita-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyita-(Mg), pumpel·lyita-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyita-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Balchen, dins la serralada Sør Rondane, a la Terra de la Reina Maud (Antàrtida). També ha estat descrita posteriorment als Estats Units, Finlàndia, Suècia, França, Romania, Rússia i la República Popular de la Xina.

## Referències

* ↑ «Dissakisite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 agost 2019].
# Tralles (cràter)

Tralles és un cràter d'impacte irregular, unit a la vora nord-oest del cràter molt més gran Cleomedes, situat a la part nord-est de la Lluna. En aquesta posició, vist des de la Terra, el cràter apareix ovalat causa de l'escorç, tot i que és gairebé circular. A menys d'un diàmetre cap al nord-oest es localitza Has.
* Localització de Tralles (centre de la imatge)
* Cràters satèl·lit
Aquest és un impacte de forma estranya, amb un perímetre irregular. L'interior escarpat té l'aparença de tres cràters superposats, un a l'extrem sud, un segon a nord-est i un tercer a nord-oest. També presenta diversos petits cràters situats dins de la caòtica superfície interior.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Tralles.
| Tralles | Coordenades | Diàmetre |
| A | 27° 30′ N, 47° 00′ E﻿ / ﻿27.5°N,47.0°E﻿ / 27.5; 47.0﻿ (Tralles A) | 18 km |
| B | 27° 18′ N, 50° 36′ E﻿ / ﻿27.3°N,50.6°E﻿ / 27.3; 50.6﻿ (Tralles B) | 11 km |
| C | 27° 48′ N, 49° 24′ E﻿ / ﻿27.8°N,49.4°E﻿ / 27.8; 49.4﻿ (Tralles C) | 7 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Marià Grases

Marià Grases (Reus, segle xix) va ser un polític que era d'ofici teixidor a mà.
Segons explica l'historiador Pere Anguera, era membre i president de la Societat de Teixidors de Reus. Defensà al Congrés Obrer de 1870 la proposta de donar suport als republicans federals, ja que qualificava d'utòpic l'apoliticisme. Defensava, en la línia de Roca i Galès, el cooperativisme enfront de postures més radicals. S'alineà amb el grup cooperativista i politicista i no va votar afirmativament cap dictamen dels guanyadors, bakuninistes. El 1868, juntament amb Sebastià Morlans i Josep Pàmies, tots tres obrers teixidors, havia publicat un "Proyecto para el mejoramiento de la industria algodonera en Cataluña y de la clase obrera que a ella se dedica", on analitzaven les relacions obrers/patrons i les seves implicacions en la crisi tèxtil, per trobar un camí que faciliti "el necesario desarrollo progresivo de la industria".
El 1868 va ser membre de la Junta Revolucionària definitiva, el 1869, formà part del comitè democràtic federal de Reus, i durant la I República va ser tinent d'alcalde i Primer Tinent de la Milícia Nacional. Col·laborà a la premsa sobretot a Las Circunstancias, amb algun article de tema laboral. Afiliat al Partit Possibilista, el 1879 formava part del comitè reusenc d'aquest partit. El 1888 era membre de la junta del "Casino Republicano Posibilista" i el 1891 encara figurava com a vocal del comitè local del Partit Possibilista. Va morir entre el 1892 i el 1893.

## Referències

* 1 2 Anguera, Pere. La Burgesia reformista: Reus en els fets de l'any 1868. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1980, p. 205. ISBN 8430029400.
* ↑ Anguera, Pere. Reus en el segle xix II: la consolidació de la burgesia. Reus: l'Ajuntament, 1978, p. 18-19.
* ↑ Duarte, Àngel. Possibilistes i federals: política i cultura republicanes a Reus (1874-1899). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992, p. 103 i 107. ISBN 8460418499.

## Enllaços externs

* Congressos Obrers Nacionals i Estatals. 1r Congrés 1870
# Cristina Mascarreras Sabrià

Cristina Mascarreras Sabrià (Girona, 6 de desembre de 1980) és una ciclista catalana. S'ha especialitzat en el ciclisme de muntanya.

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 2006
** Campiona d'Espanya en Marató

## Referències

* ↑ «Cristina Mascarreras Sabrià». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Casa Solà (Riba-roja d'Ebre)

La Casa Solà és una obra de Riba-roja d'Ebre (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la plaça d'Espanya, davant l'església parroquial. Edifici cantoner de tres crugies. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes i té la coberta a una sola vessant que fa el desaiguat a la façana. Al centre del frontis s'hi obre el portal, d'arc de mig punt adovellat, amb la clau gravada amb motius semicirculars en forma de fletxa, dins els quals hi ha inscrita la data "1856". Els finestrals dels pisos es troben descentrats de l'eix del portal; són d'arc pla arrebossat i tenen sortida a un petit balcó. Les golfes s'obren amb sis pòrtics d'arc escarser arrebossat. La façana queda rematada al ràfec amb una imbricació ceràmica. L'acabat exterior és arrebossat i pintat.

## Referències

* ↑ «Casa Solà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Casa Soler i Oliver

Casa Soler i Oliver és una obra del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici entre mitgeres que fa cantonada amb els carrers de Sant Pere i de Sant Antoni. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes. La coberta és de teula àrab a dues vessants. Cornisa amb tortugada. Obertures en arc de mig punt. Edifici de valor tipològic com a casa de pisos de lloguer de la segona meitat del segle xix. S'insereix dins del llenguatge de l'eclecticisme.

## Referències

* 1 2 «Casa Soler i Oliver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].
# Centre d'Estudis Històrics de Terrassa

El Centre d'Estudis Històrics de Terrassa és una entitat de Terrassa que es dedica a la recerca històrica. És una de les cinc entitats del Vallès Occidental amb aquest objectiu juntament amb la Fundació Bosch i Cardellach de Sabadell, El Grup de Col·laboradors del Museu de Rubí, el Grup d'Estudis Locals de Sant Cugat i el CRAC de Cerdanyola.
Des de l'any 1986 publica també, la revista Terme, que amb caràcter anual, és una publicació de caràcter historiogràfic que pretén aglutinar les iniciatives dels investigadors que giren entorn l'Arxiu Històric de Terrassa, l'Arxiu Comarcal del Vallès Occidental i el mateix Centre d'Estudis Històrics.
El Centre d'Estudis Històrics de Terrassa forma part de l'Institut Ramon Muntaner de la Coordinadora de Centres d'Estudis de Parla Catalana.

## Referències

* 1 2 Olivé, Jaume. Actes de les Jornades de Joves Medievalistes del Vallès: Cerdanyola del Vallès, 1995. Univ. Autònoma de Barcelona, 1998, p. 260. ISBN 978-84-490-1494-9.
* ↑ «Revista Terme». [Consulta: 15 novembre 2018].
* ↑ «Institut Ramon Muntaner» (en català). [Consulta: 15 novembre 2018].
# Casa Trabal i Tauler

La Casa Trabal i Tauler és una obra de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres amb pati posterior i amb façanes a la plaça i al passatge. És un habitatge unifamiliar en els seus orígens, adaptat en part a usos socials.
L'immoble és de planta rectangular i es compon de planta semisoterrani, entresòl, dues plantes pis i golfa. La coberta és en part a dues vessants i en part plana. Consta de quatre crugies perpendiculars a façana separades dues a dues per un mur de càrrega. L'escala principal és de quatre trams i està adossada a la mitgera. En el vestíbul trobem dos arcs rebaixat i columna central. Hi ha una galeria posterior coberta que configura la façana que dona al pati.
Les parets de càrrega són de paredat comú i totxo. El forjat és de bigues de fusta i revoltó de rajola. Al semisoterrani hi ha voltes rebaixades de rajola. La coberta és de teula àrab amb estructura de bigues i llates de fusta i rajola. L'escala és de volta a la catalana.
La façana principal és simètrica i es compon a partir de quatre eixos verticals que es corresponen a les quatre crugies. La planta baixa presenta quatre portals d'arc rebaixat. La primera planta té dos balcons correguts de dos obertures amb llinda cada un, coronades amb trencaaigües. Al segon pis hi ha quatre balcons d'una obertura coronada amb cornisa. El coronament de l'immoble se compon de cornisa i barana de balustres plans. La façana posterior es compon segons sis eixos verticals amb obertures d'arc rebaixat a la planta semisoterrani i entresòl i amb galeries amb llinda les plantes superiors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Trabal i Tauler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
# Centraleta telefònica i magatzem de la central nuclear Vandellòs 1

La Centraleta telefònica i magatzem de la central nuclear Vandellòs 1 és una obra de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És justament amb l'estació meteorològica, un edifici de la família del pavelló de vigilants i la glorieta mirador de l'Alboreto Lussich de Punta Ballena, Uruguai, construït l'any 1946, recorden també la forma de closca de mol·lusc o potser, en aquest cas, un iglú. Es presenta com un element compacte, format per una superfície de formigó armat recobert de trencadís ceràmic de color groc, aquesta solució constructiva es va utilitzar posteriorment als porxos de la casa Balañá a Sant Vicent de Montalt construïda entre els anys 1976-1978 i també a les cobertes del centre sanitari i de recuperació de la Mútua metal·lúrgica de Cabrils, construïda entre els anys 1973-1980.
A prop de la centraleta i a sud ponent hi trobem un edifici d'estructura metàl·lica, destinat a magatzem, i caracteritzat per l'ús de formigó armat al tester i la singularitat del sòcol format per unes jardineres en contacte amb el terreny i la disposició i tipologia de les fusteries formada per esvelts perfils metàl·lics. (J.F. Ródenas)
Tant la centraleta telefònica com el magatzem els va projectar l'arquitecte Antoni Bonet Castellana.

## Referències

* 1 2 3 «Centraleta telefònica i magatzem de la central nuclear Vandellòs 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].
# Hilònome

Hilònome (en grec antic Ύλονόμη) va ser una centauressa, casada amb el centaure Cíl·lar, que era d'una gran bellesa.
Al casament de Pirítous, durant la lluita entre els làpites i els centaures, Hilònome es va matar amb la mateixa fletxa que havia mort el seu marit, ja que no va voler sobreviure-li.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 269. ISBN 9788496061972.
# Tralonca

Tralonca (en cors Tralonca) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 64 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 57 | 92 | 73 | 74 | 48 | 64 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Mazzacami Félicie | | |
# Dmitri Popov

Dmitri Lvóvitx Popov - Дмитрий Львович Попов (rus) - (27 de febrer de 1967, Moscou, Rússia), és un exfutbolista rus. Jugava de migcampista i el seu primer equip va ser el FC Shinnik Yaroslavl de Rússia. També va jugar en el Spartak de Moscou i en el Racing de Santander.
Actualment treballa en la secretaria tècnica del Spartak de Moscou.

## Clubs

| Club | País | Anys |
| Shinnik Yaroslavl | URSS | 1984 - 1989 |
| Spartak de Moscou | Rússia | 1989 - 1993 |
| Racing de Santander | Espanya | 1993 - 1996 |
| SD Compostela | Espanya | 1996 - 1999 |
| CD Toledo | Espanya | 1999 |
| Maccabi Tel Aviv | Israel | 2000 |

## Selecció

Popov ha estat 21 vegades internacional per la selecció de Rússia, marcant quatre gols. Va formar part de l'equip rus al Mundial de Futbol dels Estats Units 1994.

## Enllaços externs

* Estadístiques a la Primera divisió espanyola - LFP (castellà)
# Hilário da Conceição

Hilário Rosário da Conceição, OM (19 de març de 1939), conegut com a Hilário, fou un futbolista portuguès de la dècada de 1960 i entrenador.
Fou 40 cops internacional amb la selecció portuguesa amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1966.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Sporting CP, amb uns 450 partits oficials disputats.

## Palmarès

* Primeira Liga: 1961-62, 1965-66, 1969-70
* Taça de Portugal: 1962-63, 1970-71, 1972-73
* Recopa d'Europa de futbol: 1963-64

## Referències

* ↑ «A lenda dos Magriços começou há 50 anos» (en portuguès). Expresso, 13-07-2016. Arxivat de l'original el 7 d'agost 2017. [Consulta: 25 maig 2017].
* ↑ «1963/64: Sporting at the second attempt». UEFA, 17-08-2001. Arxivat de l'original el 19 maig 2008. [Consulta: 14 octubre 2013].
* ↑ Hilário da Conceição a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Portugal stats at Eu-Football
# Iberia (automòbil)

Iberia fou la marca comercial amb què l'empresa madrilenya Automóviles Iberia, amb seu al número 1 del carrer Palafox de Madrid, presentà dos automòbils (tres segons altres fonts) durant el I Saló de l'Automòbil de Madrid, celebrat el maig de 1907. Juntament amb els catalans Hispano-Suiza i Catalonia, Iberia fou un dels tres únics fabricants d'automòbils de l'estat espanyol que participà en aquell certamen. Al capdavant de l'empresa hi havia l'enginyer barceloní Manuel Vehil, d'altra banda un conegut genet de polo.
Després d'aquesta presentació, Iberia s'anuncià en algunes publicacions escrites i presentà una gamma per al 1908, consistent en diversos automòbils de quatre cilindres i altres tipus de vehicles, però tret d'això no es tornà a tenir cap altra notícia de l'empresa.
Uns anys més tard, cap a 1923, un altre fabricant d'automòbils de Saragossa en presentà algun amb la mateixa marca, Iberia.

## Referències

* 1 2 «Iberia» (en castellà). losorigenes.net, 2007. Arxivat de l'original el 2016-04-19. [Consulta: 24 març 2016].
* 1 2 «Iberia» (en castellà). vehiculoclasico.es, 17-11-2003. Arxivat de l'original el 23 de març 2016. [Consulta: 24 març 2016].
* ↑ «Manuel Vehil Velarde». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 24 març 2016].
* ↑ «IBERIA (Madrid) (1907)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 24 març 2016].
# Intel·lectual

Un intel·lectual és la persona que es dedica a la crítica pública, a l'exercici del pensament i l'anàlisi del seu entorn amb la raó. Històricament s'ha assimilat a vegades a filòsof o persona dedicada a les humanitats, tot i que el terme té un component polític absent en els altres dos, especialment a partir del Cas Dreyfus. L'intel·lectual s'expressa amb escrits, sigui en forma d'assaig o article a la premsa, conferències i similars i denota més comprensió que la mitjana sobre els esdeveniments, fruit de la seva cultura. Pot estar lligat al món universitari. Se li atribueix certa autoritat.
Joan Fuster defèn que l'intel·lectual deu ser lliure per a ser-lo. Així que no ha de ser un defensor incondicional d'un bàndol i alhora que un neutralisme suposen una impostura.
Durant l'edat mitjana, els escriptors es caracteritzaven per ser servidors d'una ideologia, cosa que contrasta amb la independència de l'intel·lectual.
Erasme de Rotterdam és considerat una persona amb característiques similars a l'intel·lectual modern. L'intel·lectual modern naix de la societat burgesa del Renaixement però no és conformista, malgrat el que diuen els marxistes. El segle xix els intel·lectuals gaudien de més llibertat que en els segles anteriors: la primera coacció eren les institucions religioses com l'Església Catòlica i més tard dels límits legals.

## Referències

* ↑ The New Fontana dictionary of Modern Thought. Third Ed. A. Bullock & S. Trombley, Eds. (1999) p. 433.
* ↑ Jennings, Jeremy i Kemp-Welch, Tony. "The Century of the Intellectual: From Dreyfus to Salman Rushdie", Intellectuals in Politics, Routledge: New York (1997) p. 1.
* ↑ Fuster, 2002.
* 1 2 3 Fuster, 2002, p. 24.
* ↑ Fuster, 2002, p. 25.

## Bibliografia

* Fuster, Joan. «La muerte del intelectual». A: La Caña Gris: Revista de poesía y ensayo, 2002, p. 23-25. ISBN 84-8472-074-8.
# Ildefonso Urizar Azpitarte

Ildefonso Urizar Azpitarte (Bilbao, 19 de novembre de 1943) és un antic àrbitre basc de futbol. Membre de l'Assemblea dels Àrbitres de Futbol de Biscaia, va estar diverses temporades a la primera divisió de la lliga espanyola de futbol, on va arbitrar molts partits, fins i tot a nivell internacional.
És destacable en la seva carrera un incident amb el jugador del Barça Hristo Stoítxkov, que va passar el 5 de desembre de 1990, quan en un partit de la Supercopa d'Espanya Urizar va expulsar l'entrenador del Barça Johan Cruyff, i el búlgar Stòitxkov, i aquest darrer va protestar tot trepitjant l'àrbitre amb violència, generant unes imatges que van fer la volta al món.

## Referències

* ↑ Argia: 29 urtez txilibitoa zintzilik
* ↑ «worldreferee.com». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ Polo, Fernando «Urízar Azpitarte rememora el pisotón de Stoichkov 30 años después». El Mundo Deportivo, 05-12-2020 [Consulta: 28 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Estadístiques a bdfutbol.com