OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Macrogynoplax veneranda

Macrogynoplax veneranda és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* En vida és de color verd clar amb les ales molt clares, tot i que els espècimens preservats varien entre el groc clar i l'ocre.
* Els mascles tenen la placa subgenital gran, més o menys el·líptica i s'estreny a la base. A més, les ales davanteres els fan 18,5 mm de llargària i tenen l'extrem del penis membranós i amb escassos pèls.
* La femella també presenta la placa subgenital gran.
* El color de les nimfes varia entre l'ocraci i el ferruginós.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: l'estat de São Paulo al sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ Enderlein, 1909. Zool. Anz. 34:391.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Froehlich, C.G., 1984. Brazilian Plecoptera 3. Macrogynoplax veneranda sp. n. (Perlidae: Acroneuriinae). Annals de Limnologie, 20:39-42.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Brazilian Plecoptera 3. Macrogynoplax veneranda sp. n. (Perlidae : Acroneuriinae) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Checklist dos Plecoptera (Insecta) do Estado de São Paulo, Brasil (portuguès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):185.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 1r novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
# Nativitat (MNAC)

La Nativitat és el compartiment d'un retaule gòtic escultòric atribuït al Mestre d'Albesa de la segona meitat del segle XIV procedent de la cripta de la col·legiata de Sant Pere d'Àger (Noguera). És un baix relleu en pedra calcària policromada i daurada. S'hi mostra el naixement de Jesús i s'hi poden veure Josep i Maria, el bou i la mula, l'àngel i els pastors que arriben per adorar el nen.
Actualment, es troba exposat a la sala 21 del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Nativitat». Museu Nacional d'Art de Catalunya, 05-12-2013. [Consulta: 8 juny 2023].

## Enllaços externs

* Nativitat. Mestre d'Albesa
# Lucainena de las Torres

Lucainena de las Torres és una localitat de la província d'Almeria, Andalusia. L'any 2005 tenia 664 habitants. La seva extensió superficial és de 123 km² i té una densitat de 5,4 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 02′ N, 2° 12′ O. Està situada a una altitud de 542 metres i a 53 quilòmetres de la capital de la província, Almeria.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 565 | 595 | 656 | 670 | 668 | 621 | 610 | 664 | 676 |

## Enllaços externs

* Activitats d'interès a Lucainena de las Torres Arxivat 2007-07-08 a Wayback Machine.
# Jekyll i Hyde

«Jekyll i Hyde» té aquests significats:
# Emperadriu Lü Zhi

* Per altres persones anomenades igual, vegeu Lu Zhi (desambiguació)
    En aquest nom xinès, el cognom és Lü.
L'emperadriu Lü Zhi (呂雉) (morta el 18 agost 180 aC), coneguda normalment com a emperadriu vídua Lü (呂太后, pinyin: Lǚ Tàihòu) o formalment com a emperadriu Gao (高皇后, pinyin: Gaō Huánghoù), nom de cortesia Exu (娥姁), era l'esposa i l'emperadriu de l'emperador Gaozu de Han, el fundador de la dinastia Han. Van tenir dos fills —el finalment emperador Hui i la princesa Luyuan. Després de la mort del seu marit, ella va tenir una relació molt llarga amb un dels seus funcionaris, Shen Yiji (審食其), el marquès de Piyang, la qual va durar fins a la seva mort.

## Rerefons familiar i casament amb Liu Bang

Lü Zhi va néixer en el comtat Shangfu en la província de Shandong durant la tardana dinastia Qin. El seu pare Lü Wen (呂文) havia fugit d'un enemic al comtat Pei (沛縣) i es va fer amic del magistrat del comtat de Pei. El seu futur marit Liu Bang era un oficial menor (泗水亭長) allí. Tant Lü Gong com Liu Bang foren convidats en un banquet celebrat pel magistrat del comtat de Pei. Lü Wen es va soprendre per l'aspecte i el comportament de Liu Bang i va predir que es convertiria en un gran home. Això el va portar a oferir la seva filla, Lü Zhi, a Liu Bang en matrimoni, tot i que Liu era només un funcionari de menor rang. Ella va donar a llum una filla, la posterior princesa Luyuan i, llavors, en el 210 aC, va donar a llum un fill, Liu Ying.
Quan Chen Sheng es va revoltar contra el govern de Qin en el 209 aC, Liu s'uní a la revolta. Durant els propers anys, Lü va viure amb el pare de Liu i va veure poques vegades el seu marit.

## Referències

* ↑ Bennet Peterson, Barbara. Notable Women of China: Shang Dynasty to the Early Twentieth Century (en anglès), 2000, p. 45.
# Bagrus agricolus

Bagrus agricolus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ Bosc L. A. G. 1816-1819. (Pisces accounts.) A Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle..., Nouv. Ed. Paris. Nouv. Dict. Hist. Nat. v. 1-36.
* ↑ BioLib (anglès)
# Enric Sabaté i Roca

Enric Sabaté i Roca (Lleida, 1875 - Sant Feliu de Llobregat, 1952) va ser un militar i polític català, alcalde de Sant Feliu de Llobregat entre 1940 i 1941.
Tot i que va néixer a Lleida, des de finals del segle xix vivia a Sant Feliu de Llobregat. L'any 1893, amb 18 anys, havia combatut a la primera Guerra del Rif. Quatre anys més tard va lluitar a la guerra de les Filipines contra els insurrectes.
A Sant Feliu va destacar pel seu esperit militar. Li agradava instruir els nois dels «boy-scouts», i els de l'escola «Montserrat» que havien d'ingressar a l'Exèrcit. Durant molts anys representà l'administració de la Casa Álvarez de Sant Feliu de Llobregat. Va presidir el Comitè Local de la Creu Roja Espanyola.
Amb motiu dels fets del sis d'octubre, va enviar, juntament amb el rector ecònom i el representant de l'Obra de la parroquia de Sant Feliu, un telegrama al president de la República Niceto Alcalá-Zamora demanant l'indult pels detinguts a Barcelona.
Durant la República era Dipositari dels Fons Municipals. Després de la revolta del 18 de juliol del 1936, fou destituït pel Comitè Revolucionari. Amb la victòria franquista fou rehabilitat en el seu càrrec i l'any 1940 va ser alcalde franquista de Sant Feliu.
Fou fundador i president l'Associació dels supervivents de les campanyes de Cuba, Puerto Rico i Filipines.

## Referències

* 1 2 3 Flavià, Josep «Del temps de la guerra. Capítol LVI: El primer de febrer». Vaivé, 01-03-1992, pàg. 30.
* 1 2 3 «Necrológica: D. Enrique Sabaté Roca». Alba, 1952, pàg. 5.
* 1 2 Marín i Corbera, Martí. Els Ajuntaments Franquistes a Catalunya (Política i administració municipal 1938-1979). Lleida: Pagès, Editors, 2000, p. 516. ISBN 84-7935-693-6.
* ↑ «Actuació de la Creu Roja a Sant Feliu». Espanya Federal, 20-10-1934, pàg. 2.
* ↑ «Notes locals». Espanya Federal, 20-10-1934, pàg. 3.
* ↑ «Sesión ordinaria, día 20 de noviembre». Boletín de información municipal, 01-11-1964, pàg. 17.
# Mortadel·lo i Filemó. Missió: salvar la Terra

Mortadel·lo i Filemó. Missió: salvar la Terra (castellà: Mortadelo y Filemón. Misión: Salvar la Tierra) és una pel·lícula espanyola que es va estrenar el 25 de gener de 2008. És protagonitzada pels famosos personatges de còmic del dibuixant Francisco Ibáñez. Ha estat produïda per la divisió de cinema del Grupo Zeta, la productora ON PICTURES. És dirigida per Miguel Bardem. Ha estat doblada al català.

## Argument

El planeta s'enfronta amb una gran amenaça: coincidint amb la pitjor sequera que s'hagi viscut mai, un grup de malfactors està esgotant totes les reserves d'aigua que queden a la Terra.
Els millors agents secrets del món es reuneixen amb urgència, però no compten amb cap pista. Per acabar d'empitjorar les coses, el malvat Botijola (Carlos Santos) planeja atemptar contra aquesta reunió, per liquidar així tots els agents. La seva intenció és la de convertir la beguda que porta el seu nom en el substitut de l'aigua. Per això intentarà també segrestar l'esbojarrat Professor Bacteri (Janfri Topera) i aconseguir que treballi per a ell.
Tanmateix, hi ha dues coses amb què Botijola no comptava. D'una banda, que Bacteri, abans de ser segrestat, va amagar les peces del seu invent en diferents moments històrics, utilitzant la màquina del temps. Per una altra, que dos dels agents internacionals no van acudir a la reunió sabotejada, dos agents que es convertiran en l'única esperança del món: Mortadel·lo (Eduard Soto) i Filemó (Pepe Viyuela). Aquests hauran de deixar de costat les seves anteriors disputes per tornar de nou a l'acció; per a salvar el món, comptaran amb la inestimable ajuda d'Ofelia (Berta Ojea) i amb la possibilitat de viatjar en el temps.

## Referències

* ↑ «Mortadelo y Filemón. Misión: Salvar la Tierra» (en castellà). LaButaca.net. Arxivat de l'original el 2018-12-21. [Consulta: 7 setembre 2012].
* ↑ «Mortadel·lo i Filemó. Missió: salvar la Terra». Filmoteca de Catalunya, 2023. [Consulta: 15 gener 2023].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (castellà)
# MCLOS

MCLOS és l'acrònim per Manual Command to Line of Sight (anglès: Comandament manual a la línia de visió) Es un mètode de guia de míssils de primera generació. En aquest sistema, tant el seguiment de l'objectiu com el seguiment i control del míssil es realitzen manualment. L'operador observa el vol del míssil i utilitza un sistema de senyalització per enviar el míssil a la línia recta entre l'operador i l'objectiu (la "línia de visió"). L'operador disposa d'un control de direcció del míssils, generalment en forma d'un petita palanca de control o un commutador de pressió o polsador, i per tant, amb el míssil sota el seu control directe, sobreposa el míssil entre l'ull i l'objectiu fins que es produeixi l'impacte. Això sol ser útil només per a objectius més lents, on no es necessita un "avantatge" significatiu. Aquest sistema funcionava bé contra objectius més lents. Tot i això, contra adversaris més ràpids, es va tornar completament ineficaç.

## Notes

* ↑ Ajustar el tir a la velocitat del blanc apuntant davant del blanc i no sobre ell.

## Referències

* ↑ Ramakrishna, G.; Prasanna Venkatesan, G.K.D. «A Literature Study On Command To Line Of Sight Missile System». INTERNATIONAL JOURNAL OF ENGINEERING SCIENCES & RESEARCH TECHNOLOGY,, 7, 1, 15-01-2018. DOI: 10.5281/ZENODO.1147484.
# Marthasville

Marthasville és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 837 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marthasville tenia 837 habitants, 321 habitatges, i 230 famílies. La densitat de població era de 384,7 habitants per km².
Dels 321 habitatges en un 40,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,1% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 36,3% entre 25 i 44, un 17% de 45 a 60 i un 9,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.141 $ i la renda mediana per família de 45.521 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.083 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 17.979 $. Entorn del 5,9% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marthasville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marthasville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Ermengarda (filla de Lluís II el Jove)

Ermengarda (852/855 - 896) fou la segona filla de l'emperador d'occident Lluís II el Jove i d'Engelberga.

## Esposa de Bosó

El 876 es va casar amb el duc Bosó V de Provença - amb Ermengarda, una branca dels carolingis es va fondre amb els Bosònides - i li va donar dues filles i un fill, Lluís III el Cec, rei de Provença i futur emperador d'occident
El maig del 878, el papa Joan VIII amenaçat pels sarraïns i alguns nobles italians, va refugiar-se a Arle amb Ermengarda i el seu marit el duc Bosó.
Després del cop d'estat de Bosó l'octubre de 879, va participar en la defensa de Provença contra les temptatives de reconquesta dels reis carolingis. A finals del 880, va defensar amb èxit la ciutat de Viena, a la vall del Roine, capital del regne de Burgúndia que el seu espòs Bosó havia intentat restaurar, i que estava assetjada per les tropes de l'aliança dels reis carolingis Carles III el Gras, Lluís III de França i Carloman II de França.
L'agost de 881, en el moment del segon setge de Viena, les tropes de Carles III el Gras, novament escollit emperador d'occident, aconseguiren prendre la ciutat que fou saquejada i incendiada. Ricard el Justicier, germà de Bosó, va agafar llavors sota la seva protecció a la seva cunyada i la seva neboda i les va portar a Autun, mentre que el seu marit Bosó es va refugiar a Provença.

## Regent del regne de Provença

El 887, després de la mort, del seu marit, el rei Bosó, va esdevenir regenta del Regne de Provença amb l'ajut de Ricard el Justicier. El maig del 887, va portar al seu fill, el futur emperador Lluís III, amb l'emperador Carles III el Gras, perquè aquest l'adoptés, cosa que va fer.
El maig de 889 va fer acte de submissió a Arnulf de Caríntia, el nou rei de França oriental.
La seva mort va passar probablement el 896 o 897 si es creu als documents que la mencionen respectivament encara viva el 896 en un diploma del seu fill Lluís a favor de Saint-Chef, i morta el 2 de juny de 897 quan aquest mateix Lluís demana que es pregui pel descans de l'ànima del seu pare Bosó i de la seva mare Ermengarda.

## Notes i referències

* ↑ 20Kings% 20to% 20962.htm#Ermengardisdied896 la Seva genealogia a Medieval Lands
* ↑ René Poupardin, Le Royaume de Provence sous les Carolingiens, pàgs. 162 i 163

## Fonts i bibliografia

* René Poupardin, Le Royaume de Provence sous les Carolingiens, Lafitte Reprints, 1974
# Asunción Crespo de Reigón

Asunción Crespo de Reigón (Madrid, 1816–ca. 1885/1890) va ser una pintora miniaturista espanyola, acadèmica de mèrit de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran.
Era filla del professor de pintura en miniatura José Crespo, acadèmic de Sant Ferran. Va ser deixebla del seu pare i, com ell, es va especialitzar en miniatura i va ser nomenada acadèmica de mèrit d'aquest art de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran el 5 de maig de 1839, candidatura per la qual va enviar tres miniatures: Un cap del Pare Etern, còpia de Mengs, Un grup de Santa Elisabet, de mitges figures i Retrat d'una reina de França anomenada Anna d'Àustria, si bé des de l'acadèmia se li sol·licità la realització de El cap del Baptista en una mida de quatre polzades. Aquesta obra va estar a l'exposició de l'acadèmia de 1840, i torna a ser present en la de 1843 amb una Verge amb el Nen.
Participà en altres exposicions, per exemple la del Liceu artístic i literari de Madrid el 1846, amb un retrat miniatura de la reina Isabel II. El mateix any va sol·licitar ser a la Corona l'honor de ser miniaturista de cambra, però no va rebre el suport de l'acadèmia. A l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1860, on va obtenir una menció honorífica de segona classe amb les seves miniatures La Magdalena al desert, L'educació de la Mare de Déu, La Divina Pastora, Una Verge i Venus, i en la de 1876, en la qual va presentar Els nens de la petxina. Finalment participà també en l'organitzada per Ricardo Hernández a Madrid el 1882 amb La Verge amb el Nen Jesús.
Moltes obres també van acabar en mans particulars. Hom diu que en el seu temps va ser una artista excel·lent del seu gènere, per la perfecció del seu dibuix i la delicadesa de les entonacions, encara que segons Pérez-Martín, això no ha estat possible de corroborar a causa de no conservar-se o no haver estat identificades algunes de les seves obres.
En l'àmbit personal, es casà amb el també pintor miniaturista Francisco Reigón. Segons Pérez-Martín, Crespo va morir el 1885, però Navarrete diu que encara vivia el 1890.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Navarrete, Esperanza. «Asunción Crespo de Reigón» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 2 abril 2021].
* 1 2 3 4 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 173.
* ↑ Navarrete Martínez, Esperanza. La Academia de Bellas Artes de San Fernando y la pintura en la primera mitad del siglo XIX (tesi) (en castellà). Madrid: Universidad Nacional de Educación a Distancia, 1999, p. 113-114.
* 1 2 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 157.
* 1 2 3 Pérez-Martín, Mariángeles. «"Con el rubro que acompaña a mi sexo...", académicas por la pintura en la Valencia ilustrada». A: AADD. La formación artística: creadores-historiadores-espectadores. Editorial Universidad de Cantabria, p. 404-406.
* ↑ Ezquerra del Bayo, Joaquín. Exposición de la miniatura-retrato en España (en castellà). Madrid: Sociedad Española de Amigos del Arte, 1916, p. 4.
# Enrique Estévez Ochoa

Enrique Estévez Ochoa (Puerto de Santa María, Andalusia, 1891 - Palma, Mallorca, 1978) fou un artista. Va estudiar a Mallorca i a Màlaga. Passà per Sevilla i per Madrid, on portà una vida bohèmia i compartí un estudi amb Lluís Bagaria. Residí també a París (1914), Bilbao i Barcelona, on s'establí vers el 1918, hi exposà i s'uní a la pintora Carme Osés. Treballà al Brasil i a l'Uruguai. Fou premiat a la Biennal de Venècia, a l'Exposició Internacional d'Art Sacre de Roma i al Salón de Otoño de Madrid (1968 - 1969). S'instal·là a Mallorca, i feu murals a Son Galceran (casa senyorial mallorquina) sobre el tema del Romancero Gitano del seu amic García Lorca (1950). El 1975 diversos artistes participaren en una exposició col·lectiva a Palma en honor seu. Conreà també la il·lustració. Fou un personatge pintoresc i d'una gran versatilitat estilística, destaquen les seves composicions d'un simbolisme relacionat amb temes musicals.

## Referències

* ↑ «Enrique Estévez Ochoa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nus de pescador

El nus de pescador és un nus per cordes i cordills de pesca. Té una estructura simètrica que consisteix en dos nusos simples, cada un lligat a la part central de l'altre. Altres noms per al nus de pescador inclouen: nus anglès i, nus halibut. Encara que el nus de pescador està associat amb la pesca, pot lliscar quan es lliga amb monofilament de niló i altres fils relliscosos; però, sí que té més capacitat de retenció, els nusos simples poden ser fets amb més girs, com el nus de pescador doble, i així successivament. És compacte, encallat quan s'estreny i els extrems es poden retallar molt a prop al nus. També pot ser lligat fàcilment amb mans fredes o mullades. Encara que aquestes propietats estan ben adaptades a la pesca, hi ha altres nusos que proporcionen un rendiment superior.

## Referències

* ↑ php Marinews
# MCL

MCL té els següents significats:
* Movimiento Canarias Libre, moviment nacionalista històric de les Illes Canàries
* Limfoma de cèl·lules del mantell (del seu nom en anglès Mantle Cell Lymphoma), tipus rar de limfoma dels limfòcits B
* Sistema monoclínic (del seu nom en anglès Monoclinic Lattice), sistema cristal·lí que té una direcció de simetria
* Music Composition Language, seqüenciador de programació per passes del sistema Fairlight CMI de composició musical
* Maximum Contaminant Level, estàndard tècnic sobre qualitat de l'aigua potable establert per l'Environmental Protection Agency dels Estats Units
* Polihidroxialcanoat MCL (de l'acrònim en anglès Middle Chain Length), polihidroxialcanoat obtingut per biosíntesi
# Maratino

El maratino, conegut com a maratín o tamaulipeco és una llengua ameríndia extinta i poc documentada que es va parlar en el centre de Tamaulipas (Mèxic).

## Classificació

Swanton (1940) va publicar l'escàs material disponible d'aquesta llengua. Swadesh va denominar aquest idioma tamaulipeco encara que aquesta denominació no sembla adequada, a més el va classificar com a llengua uto-asteca. Si bé hi ha similituds degudes a parentiu com per exemple el maratino chiguat 'dona' que clarament és un préstec del nàhuatl cihuātl 'dona', o peyot 'peiot' també del nàhuatl peyotl. Campbell (1997) considera que aquestes comparacions no permet classificar la llengua i la considera com a llengua no classificada.

## Vegeu també

* Llengües comecrudo
* Cotoname

## Referències

* John R. Swanton, 1940, Linguistic material from the tribes of southern Texas and northern Mexico. (122–124)
# A Utah Flora

A Utah Flora (abreujat Utah Fl.) és un llibre amb il·lustracions i descripcions botàniques que va ser escrit conjuntament per Stanley Larson Welsh, Nephi Duane Atwood, Sherel Goodrich i Larry C. Higgins; i publicat a l'any 2008.

## Referències

* ↑ A Tropicos

## Enllaços externs

* Descripció a IPNI
# Koolkerke

Koolkerke és un antic municipi de Bèlgica a la província de Flandes Occidental, que des del 1971 va fusionar amb la ciutat de Bruges. El 2014, el poble tenia 3361 habitants, sobre una superfície de 4170 hectàrees. Limita al sud-est amb el nucli històric de Bruges, a llevant amb el canal Damse Vaart i Sint-Kruis, al nord amb Dudzele i a ponent amb el Boudewijnkanaal i Sint-Pieters-op-de-Dijk.
El primer esment escrit Coolkercke data del 1243, significa «església a un lloc elevat». Es troba als pòlders, una zona inundable que a poc a poc des del segle X va ser endegat i assecat. Fins al 1899 el Canal de Lissewege formava la frontera occidental. L'aleshores municipi independent va haver de cedir 370 hectàrees a Bruges, per al desenvolupament del nou port.
* Església de Nicolau
* Rectoria
* Fort van Beieren
* Masia Fort van Beieren
* Molí Ter Panne també anomenat molí Gailliaert

## Referències

* 1 2 «Koolkerke en Sint-Jozef» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 2017. [Consulta: 12 febrer 2018].
. Bruges (Flandes, Bèlgica) :
# El Semillero

El Semillero és una població del departament de Colonia, al sud-oest de l'Uruguai. Es troba sobre la ruta 50, a mitjan camí de l'encreuament de la ruta 1 i la localitat de Tarariras.

## Població

Segons les dades del cens de l'any 2004, El Semillero tenia 523 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 271 |
| 1975 | 342 |
| 1985 | 468 |
| 1996 | 375 |
| 2004 | 523 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ «Cens del 2004 del Departament de Colonia» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 3 desembre 2011].
* ↑ «Estadístiques 1963–1996 / E» (DOC) (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai, 2004. Arxivat de l'original el 2012-12-29. [Consulta: 3 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Mapa de l'INE d'El Semillero Arxivat 2012-05-18 a Wayback Machine. (castellà)