OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Krasnovita

La krasnovita és un mineral de la classe dels fosfats. Va ser anomenada en honor de N. I. Krasnova, mineralogista de la Universitat de Sant Petersburg.

## Característiques

La krasnovita és un fosfat de fórmula química Ba(Al,Mg)(PO₄,CO₃)(OH)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic en forma de fibres, allargades al llarg de [010], en esferulites, de fins a 3 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la krasnovita pertany a «08.DK - Fosfats, etc, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ > 1:1 i < 2:1» juntament amb els següents minerals: richelsdorfita, bariofarmacosiderita, farmacosiderita, natrofarmacosiderita, hidroniofarmacosiderita, farmacoalumita, natrofarmacoalumita, bariofarmacoalumita, burangaïta, dufrenita, natrodufrenita, matioliïta, gayita, kidwel·lita, bleasdaleïta i matulaïta.

## Formació i jaciments

La krasnovita va ser descoberta a la mina Kovdor Zheleznyi (mina de ferro), a la Península de Kola (óblast de Múrmansk, Rússia) en una roca plutònica ultramàfica-alcalina carbonatitzada. També ha estat descrita a Cerro Sapo, a la província d'Ayopaya (Departament de Cochabamba, Bolívia).

## Referències

* 1 2 3 «Krasnovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Krasnovite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 15 març 2018].
# Kuzel

Kuzel (en rus: Кузель) és un poble (un raziezd) de l'óblast de Kémerovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 359 habitants, pertany al districte de Taigà.

## Referències

* ↑ http://xn--400-eddplucwdhb0e2b.xn--p1ai/userfiles/files/tajny_imen_zemli_kuzneckoj.pdf
# Jozef Adamec

Jozef Adamec (Vrbové, 26 de febrer de 1942 - Trnava, 24 de desembre de 2018) va ser un futbolista eslovac de la dècada de 1960 i posteriorment entrenador.
Fou 44 cops internacional amb la selecció txecoslovaca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1962 i a la Copa del Món de Futbol de 1970.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Spartak Trnava, Dukla Praga i Slovan Bratislava.

## Palmarès

Dukla Praga
* Lliga txecoslovaca de futbol
** 1962, 1963
Spartak Trnava
* Lliga txecoslovaca de futbol
** 1968, 1969, 1971, 1972, 1973
* Copa txecoslovaca de futbol
** 1967, 1971, 1975
* Copa eslovaca de futbol
** 1971, 1975
* Copa Mitropa
** 1967

## Referències

* ↑ Slovak footballers return triumphant from Azerbajzan, The Slovak Spectator, 18 Oct 1999, Consultat novembre 21, 2013
* ↑ Perfil a FACR
* ↑ Osobnosti.sk (eslovac)
* ↑ «Profile at Hall of Fame Dukla Praha website (txec)». Arxivat de l'original el 2010-05-11. [Consulta: 10 novembre 2018].
* ↑ Jozef Adamec a National-Football-Teams.com (anglès)
# Can Parici (Sant Pere de Ribes)

Can Parici és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada a mestral de La Serra. És un edifici aïllat de planta quadrangular i dues crugies, amb diversos volums superposats. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. S'hi accedeix per un portal d'arc carpanell arrebossat, sobre el qual hi ha dues finestres d'arc pla arrebossat, que es repeteixen a la façana de migdia. La resta d'obertures de la construcció són de les mateixes característiques que les darreres. La part de tramuntana de la façana queda tapada per un cos quadrangular que sobresurt respecte el volum principal. Té dos nivells d'alçat i la coberta a una sola vessant que desaigua a ponent. Les tres façanes estan reforçades amb contraforts i només una d'elles té dues obertures. Seguint aquest cos, per la façana de tramuntana, hi ha adossat un altre volum, de planta baixa i pis i la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Igualment, a la façana de ponent del volum principal hi ha adossat un cos de dos nivells d'alçat i coberta a una sola vessants que desaigua a llevant. Al seu costat s'han annexat un garatge modern. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc. A pocs metres de la façana de migdia hi ha l'antic pou.

## Història

Per les característiques constructives de la masia, hem de situar els seus orígens entorn el segle xix. Els darrers masovers de la casa van marxar fa pocs anys, quedant des d'aleshores deshabitada.

## Referències

* 1 2 «Can Parici». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Can Parici, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Cantó d'Aubervilliers

El cantó d'Aubervilliers és un cantó francès del departament del Sena Saint-Denis, situat al districte de Saint-Denis. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Aubervilliers

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-217 du 21 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de la Seine-Saint-Denis
# Capella de Masjoan

La Capella de Masjoan és una església d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós. Capella d'una sola nau, rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, a ponent. La capçalera, que no marca absis externament, es troba a llevant. La façana presenta una portalada d'arc escarser, de pedra picada i datat. Al damunt hi ha un òcul que també duu la data i el capcer és coronat per un campanaret d'espadanya que descansa sobre unes volutes. La campana es troba al centre d'un arc de mig punt, amb un òcul a sobre i rematat amb volutes. Els murs són de pedra basta sense picar i la resta són cecs. Malgrat que alguns murs, sobretot a la part nord, estan coberts d'heura, l'estat de conservació és bo. A l'interior presideix la capella un retaule amb la imatge de Sant Ramon Nonat a qui se li van dedicar uns Goigs l'any 1913.

## Història

La història de la capella va lligada a la del mas, que es troba a la documentació de Sant Llorenç de Munt de l'any 1337, on consta que pertanyen al patrimoni del monestir tant les terres com les persones. Al segle xvi es troba enregistrat als fogatges de la parròquia i terme, on consta un tal STEVE TANYEDES alies MASJOAN.
El mas fou ampliat i reformat al segle xviii i possiblement fou en aquell moment quan es bastí la capella, a jutjar per les dades del portal. Al segle xx fou reformada i s'hi obrí l'òcul.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capella de Masjoan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
* ↑ «Capella de Sant Ramon del Masjoan». [Consulta: 2024].
* ↑ «Goigs a sant Ramon Nonat venerat al Masjoan d'Espinelves». [Consulta: 2024].
# Capriccio (pel·lícula de 1987)

Capriccio és una pel·lícula de comèdia eròtica italiana estrenada en 1987, dirigida per Tinto Brass i protagonitzada per Nicola Warren i Andy J. Forest. És una adaptació de la novel·la Le lettere da Capri de Mario Soldati.

## Sinopsi

Jennifer (Nicola Warren) i Fred (Andy J. Forest) són una parella estatunidenca que es van conèixer durant el seu servei en la Segona Guerra Mundial a l'illa de Capri. L'any 1947 tornen a l'illa per a passar les seves vacances i els records del passat, així com les decepcions de la seva vida matrimonial. Jennifer coneix a Ciro (Luigi Laezza), un cambrer faldiller que la va desflorar i ara s'ha convertit en un proxeneta opulent, mentre que Fred troba a la prostituta Rosalba (Francesca Dellera). No obstant això, han d'adonar-se que els anys els han canviat molt més del que esperaven.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Nicola Warren | Jennifer |
| Andy J. Forest | Fred |
| Luigi Laezza | Ciro |
| Francesca Dellera | Rosalba |
| Isabella Biagini | Stella Polaris |
| Vittorio Caprioli | Don Vincenzo |
| Venantino Venantini | Alfredo |
| Beatrice Brass | Alice |

## Referències

* ↑ Capriccio Ficha en Filmaffinity. Consultado el 30 de julio de 2018.
* ↑ Capriccio (1987) a l'Archivio del Cinema Italiano
* ↑ Capriccio a Il Cinematografo

## Enllaços externs

* Capriccio (titoli di coda) - Tinto Brass, 1987 a YouTube
# Caprice

Caprice és una pel·lícula estatunidenca muda de la Famous-Players dirigida per J. Searle Dawley, estrenada el 10 de novembre de 1913. Esta basada en l'obra de teatre homònima de Howard P. Taylor estrenada el 1884.

## Argument

Jack Henderson és un home ric que, avorrit de la monotonia, viatja als Adirondacks a caçar. Allà és atacat per un os i quan ho creu tot perdut, apareix Mercy Baxter, una noia de muntanya, que crida l'os i el fa menjar de la seva mà. Jack s'enamora de Mercy que viu sola allà, i malgrat les objeccions del seu pare, finalment es casa amb ella. A ciutat, Mercy intenta de totes passades convertir-se en una jove educada i refinada però fracassa. Després d'avergonyir Jack davant d'un antic amic de la universitat, aquest admet al seu pare que ha comès un error. Es produeix la crisi en el matrimoni.
El pare de Jack se l'endu a Europa per fer-li oblidar els seus problemes matrimonials. El pare de Mercy la fa tornar a casa i, sota el nom de Miss Wheeler, fa que ingressi en un internat. Allà, es guanya l'admiració de les seves companyes quan es produeix un incendi i ella logra salvar-ne una. Esdevé l'amiga íntima d'Edith, la germana de Jack. Edith la convida a visitar la seva família i Mercy els impressiona a tots amb el seu encant. Jack no està segur de reconéixer-la i se n'enamora de nou. Quan finalment s'adona que "Miss Wheeler" és la seva pròpia dona, la seva felicitat és completa.

## Repartiment

* Mary Pickford: Mercy Baxter
* Owen Moore: Jack Henderson
* "Beets" Wall: Edith Henderson
* Ernest Truex: Wally Henderson
* Ogden Crane: Jim Baxter
* James Gordon: Mr. Henderson, pare de Jack
* John Steppling
* Louise Huff
* Whitney Raymond germà de Jack

## Referències

* ↑ Condon, Mabel «Sans Grease, Paint and Wig». Motography, 23-08-1913, pàg. 125.
* ↑ «Special Film Reviews: Caprice». The Motion Picture News, VIII, 20, 22-11-1913, pàg. 34.
* ↑ Blaisdell, George «Miss Pickford at her best». Moving Picture World, 15-11-1913, pàg. 718.
* ↑ «Inquiries». Moving Picture World, 27-12-1913, pàg. 1538.
# Cantó de Montchanin

El cantó de Montchanin és un cantó francès del departament de Saona i Loira, situat al districte de Chalon-sur-Saône. Té 5 municipis i el cap és Montchanin.

## Municipis

* Écuisses
* Montchanin
* Saint-Eusèbe
* Saint-Julien-sur-Dheune
* Saint-Laurent-d'Andenay

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1970 | Lucien Parriat | SFIO |
| 1970-1982 | Louis Farastier | SFIO, després PS |
| 1982-1988 | Pierre Forest | PS |
| 1988-2008 | Pierre Corneloup | RPR, després UMP |
| 2008- | Jean-Yves Vernochet | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 10.298 | 10.613 | 10.172 | 10.070 | 9.890 | 9.537 | 9.561 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carlos Torres Garcés

Carlos Torres Garcés (Esmeraldas, 15 d'agost de 1951) és un exfutbolista equatorià de la dècada de 1970.
Fou 17 cops internacional amb la selecció de l'Equador. Pel que fa a clubs, defensà els colors de El Nacional, Toluca, Emelec i Barcelona. Va marcar més de 100 gols al futbol equatorià.
Trajectòria com a entrenador:
* 1987-1992: Emelec (futbol base)
* 1993-1994: Equador
* 1994: Emelec
* 1997: Emelec
* 1999: Equador U-20
* 2006-2007: Emelec
* 2008: Club Deportivo Azogues

## Referències

* ↑ Perfil a worldfootball.net
* ↑ Carlos Torres Garcés a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ RSSF: Goleadores Históricos del Fútbol Ecuatoriano (anglès)
# Capdesaso

Capdesaso (en aragonès: Cabosaso) és un municipi aragonès a la comarca dels Monegres (província d'Osca). Al municipi hi ha l'església de Sant Joan Baptista (s. XVI), annexa a una antiga torre defensiva d'estil gòtic. Dins el seu terme municipal hi ha una petita llacuna d'origen càrstic, pròpia del paisatge dels Monegres, i un petit alzinar, "la Sarda", que recorda la proximitat del veí Somontano.

## Personatges il·lustres

* Mariano Constante Campo
# Cardedu

Cardedu (en sard, Cardedu) és un municipi italià, dins de la Província de Nuoro. L'any 2007 tenia 1.465 habitants. Es troba a la regió del'Ogliastra. Limita amb els municipis de Bari Sardo, Gairo, Jerzu, Lanusei, Osini, Tertenia, Ulassai.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Gian Piero Muceli | Llista Cívica |
# Cantó de Mâcon-Sud

El cantó de Mâcon-Sud és un cantó francès del departament de Saona i Loira, situat al districte de Mâcon. Té 8 municipis i part del de Mâcon.

## Municipis

* Bussières
* Davayé
* Fuissé
* Mâcon (part)
* Prissé
* Solutré-Pouilly
* Varennes-lès-Mâcon
* Vergisson
* Vinzelles

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Henri Devaux | PCF |
| 1949-1955 | Paul Picard | RPF |
| 1955-1973 | Pierre Martinerie | CNIP |
| 1973-1979 | Jean Roux | UDF |
| 1979-1985 | Jean-Pierre Worms | PS |
| 1985-2004 | Roger Couturier | RPR, després UMP |
| 2004- | Pierre Martinerie | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Méru

El cantó de Méru és una divisió administrativa francesa del departament de l'Oise i del districte de Beauvais. El cap cantonal és Méru i agrupa 20 municipis.

## Municipis

| Municipi | Població* | Codi postal | Codi INSEE |
| Amblainville | 1 688 | 60110 | 60010 |
| Andeville | 2 996 | 60570 | 60012 |
| Anserville | 435 | 60540 | 60018 |
| Bornel | 3 300 | 60540 | 60088 |
| Chavençon | 114 | 60240 | 60144 |
| Corbeil-Cerf | 290 | 60110 | 60162 |
| Esches | 1 071 | 60110 | 60218 |
| Fosseuse | 742 | 60540 | 60246 |
| Fresneaux-Montchevreuil | 717 | 60240 | 60256 |
| Hénonville | 785 | 60119 | 60309 |
| Ivry-le-Temple | 658 | 60173 | 60321 |
| Lormaison | 1 371 | 60110 | 60370 |
| Méru | 12 712 | 60110 | 60395 |
| Montherlant | 114 | 60790 | 60417 |
| Monts | 172 | 60119 | 60427 |
| Neuville-Bosc | 440 | 60119 | 60452 |
| Pouilly | 160 | 60790 | 60512 |
| Ressons-l'Abbaye | 101 | 60790 | 60532 |
| Saint-Crépin-Ibouvillers | 1 038 | 60149 | 60570 |
| Villeneuve-les-Sablons | 1 084 | 60175 | 60678 |
* Dades del 1999

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1945-1958 | Jean Gimon | SFIO | Metge |
| 1958-1964 | Simone Roussillat-Bouchardy | PCF | Professora |
| 1964-1970 | Maurice César | SFIO | |
| 1970-1977 | M. Tempez | Centrista | |
| 1977-1982 | Guy Vadepied | PS | Diputat |
| 1982-… | Alain Letellier | RPR després UMP | Metge |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Vegeu també

* Cantons de l'Oise
# Cantó de Mâcon-Centre

El cantó de Mâcon-Centre és un cantó francès del departament de Saona i Loira, situat al districte de Mâcon. Té 1 municipis i part del de Mâcon.

## Municipis

* Charnay-lès-Mâcon
* Mâcon (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | Pierre Mariotte | CNIP |
| 1979-2001 | Gérard Voisin | UDF |
| 2001-2004 | Stéphane Voisin | UMP |
| 2004- | Joëlle Marzio | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | - | 16.291 | 16.817 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Casaleggio Boiro

Casaleggio Boiro és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Limita amb els municipis de Bosio, Lerma, Montaldeo, Mornese i Tagliolo Monferrato.
# Casa de l'ànima

Una casa de l'ànima era una safata d'ofrenes feta de ceràmica, emprada per la gent del poble, i solia incloure una casa en miniatura, que s'associava a les tombes de l'Antic Egipte a partir de l'Imperi Mitjà.
Les cases de l'ànima es col·locaven a fora de les tombes per a marcar-les, per tal que servissen d'allotjament i manteniment en l'altra vida.
Les safates podien ser des de molt senzilles, sense casa, fins a còpies de cases molt elaborades, amb pis o capelles de culte amb elements arquitectònics. A més a més de la casa, hi havia representacions en argila d'ofrenes d'aliments, com ara peix, verdures, pa, carn i recipients. Algunes també tenien una part en forma de canal, des d'on s'abocava ritualment líquid sobre la casa de l'ànima perquè fluís.
Sembla que la casa devia ser un lloc perquè visqués el ka del difunt, tot i que aquesta teoria ha perdut pes amb el temps i l'opinió actual és que les safates servien sobretot per a oferir ofrenes d'aliments o més aviat els seus models d'argila.
Les maquetes de les cases s'han emprat per a observar l'aspecte que tindrien les cases típiques de l'època.

## Referències

* ↑ «Soul house». British Museum Collection online. British Museum. [Consulta: 1r novembre 2023].
* 1 2 3 «Soul-houses». Digital Egypt for Universities. University College London., 2002. [Consulta: 1r novembre 2023].
* ↑ «Soul house». British Museum Collection online. British Museum. [Consulta: 1r novembre 2023].
* ↑ «Recreating the 'Soul Houses' of Ancient Egypt». Oxford University, 29-06-2017. [Consulta: 1r novembre 2023].
* 1 2 3 4 «Soul house». British Museum Collection online. British Museum. [Consulta: 1r novembre 2023].
# Carzano

Carzano és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 500 habitants. Limita amb els municipis de Castelnuovo, Scurelle i Telve

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Pietro Tavernar | Llista cívica |
# Cantó de Saint-Benoît-du-Sault

El cantó de Saint-Benoît-du-Sault és un cantó francès del departament de l'Indre, situat al districte de Le Blanc. Té 14 municipis i el cap és Saint-Benoît-du-Sault.

## Municipis

* Beaulieu
* Bonneuil
* Chaillac
* La Châtre-Langlin
* Chazelet
* Dunet
* Mouhet
* Parnac
* Roussines
* Sacierges-Saint-Martin
* Sent Benèt de Saut (Saint-Benoît-du-Sault)
* Saint-Civran
* Saint-Gilles
* Vigoux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | Fernand Portier | SFIO |
| 1958-1961 | André de Brousse de Montpeyroux-Bretagne | Divers droite |
| 1961-1982 | Guy Charret | PCF |
| 1982- | Gérard Mayaud | UDF, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.800 | 7.455 | 6.871 | 6.219 | 5.846 | 5.434 | 5.239 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Saint-Benin-d'Azy

El cantó de Saint-Benin-d'Azy és un cantó francès del departament del Nièvre, situat al districte de Nevers. Té 16 municipis i el cap és Saint-Benin-d'Azy.

## Municipis

* Anlezy
* Beaumont-Sardolles
* Billy-Chevannes
* Cizely
* Diennes-Aubigny
* La Fermeté
* Fertrève
* Frasnay-Reugny
* Limon
* Montigny-aux-Amognes
* Saint-Benin-d'Azy
* Saint-Firmin
* Saint-Jean-aux-Amognes
* Saint-Sulpice
* Trois-Vèvres
* Ville-Langy

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Robert Guény | SFIO |
| 1964-1977 | Pierre Petit | CIR, després PS |
| 1977-1994 | Gilbert Clair | PS |
| 1994-2008 | Philippe Graillot | PS |
| 2008- | Jean-Luc Gauthier | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 5.107 | 5.463 | 4.908 | 4.872 | 5.110 | 5.023 | 5.423 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Casa Magí Gomà i Canela

La Casa Magí Gomà i Canela és una obra de la Llacuna (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular, coberta a dues vessants, de dos pisos i golfes. Presenta l'entrada au n costat de la façana, mitjançant un portal adovellat rectangular, amb les dovelles molt ben tallades rectangularment i don s'ha de destacar la placa, afegida damunt la dovella central, que diu: " EL FUNDADOR MAGIN GOMÁ Y CANELA ANO 1796".
Excepte el portal, tots els murs estan arrebossats.

## Història

Finals segle xviii (1796), encara que la placa fou, probablement, afegida més tard.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Magí Gomà i Canela». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Casa del 8 del Carrer de Sant Jaume

La Casa del 8 del Carrer de Sant Jaume és un edifici de la vila de Vilafranca de Conflent, a la comarca d'aquest nom, de la Catalunya del Nord. Està inventariat com a monument històric.
Està situada en el número 8 del carrer de Sant Jaume, en la parcel·la cadastral 166, en el sector meridional del centre de la vila. A prop de l'església parroquial de Sant Jaume, és la quarta (o cinquena, tenint en compte que Casa Deixona, la segona d'aquest rengle de cases, està subdividida en dues) a comptar des del temple parroquial.
És un edifici que es remunta al segle xiii. Té un ràfec llarg, de 7,40 m. L'aparell de construcció és bast, en el qual només les obertures estan emmarcades amb pedres ben tallades. Al primer nivell, hi ha uns pilars d'època recent; al segon nivell hi ha dues finestres amb dintells sobre coixinets de quart de cercle als angles de l'obertura. No semblen homogenis, ja que presenten arestes vives a la dreta i, en canvi, una forma aixamfranada a l'esquerra, i fan l'efecte d'haver sigut muntats en aquest lloc portats d'una altra banda. A la planta baixa hi ha una gran arcada paral·lela al carrer, de factura molt rústica. En l'actualitat (2018), l'aspecte de la casa és molt diferent de com figura a la base de dades dels monuments històrics.

## Referències

* 1 2 «Maison». Patrimoni. Govern francès. [Consulta: 24 setembre 2018].

## Bibliografia

* Becat, Joan. «189 - Vilafranca de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Garrigou Grandchamp, Pierre. «Inventaire des édifices domestiques des XIIe, XIIIe et XIVe siècles à Villefranche de Conflent». A: La maison au Moyen Age. Toulouse: Société archéologique du Midi, 2002.