OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cosroes IV

Cosroes o Khosrow IV fou un usurpador sassànida que va governar breument el 631. Poc és conegut sobre el seu govern; es creu que va governar durant un temps de caos i anarquia a l'Imperi Sassànida al segle VII quan Pèrsia va entrar en l'edat fosca. Fou el fill de Mah-Adhur Gushnasp, que era el ministre principal sassànida durant el regnat de Ardaixir III, i Kahar-dukht, la filla de Yazdandar, qui era el fill de Cosroes I. El seu govern sembla per coincidir amb altres pretendents com Ormazd VI així que probablement va governar un districte o província més que tot l'Imperi. Va ser assassinat al cap d'uns quants dies de regnat.

## Fonts

* "Yazdgerd III's Last Year: Coinage and History of Sistan at the End of Late Antiquity," Iranistik: Deutschsprachige Zeitschrift fur iranistische Studien. Festschrift fur Erich Kettenhofen, eds. T. Daryaee & O. Tabibzadeh, 5. Jahrgang, Heft 1&2, 2006–2007(2009) by Touraj Daryaee.
* Nabil Rastani (1 February 2012) "Sassanian Society" (article).
* This article incorporates text from a publication now in the public domain: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
# Cua de ventall cellablanc

El cua de ventall cellablanc (Rhipidura aureola) és un ocell de la família dels ripidúrids (Rhipiduridae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, matolls, vegetació secundària i terres de conreu a l'est de Pakistan, l'Índia, Sri Lanka, Myanmar, sud-oest de la Xina, oest i centre de Tailàndia, Cambodja, centre de Laos i sud del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Cua de ventall cellablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# DGLAP

DGLAP (Dokshitzer–Gribov–Lipatov–Altarelli–Parisi) és l'acrònim corresponent als quatre físics teòrics que van proposar per primer cop les equacions d'evolució de la QCD, la teoria de la interacció forta. Les equacions DGLAP foren publicades per primera vegada al món occidental per G. Altarelli i G. Parisi el 1977, per això DGLAP i les seves especialitzacions són encara a voltes anomenades equacions Altarelli–Parisi. Només més tard es va saber que una fórmula equivalent havia estat també publicada a la Unió Soviètica per I. Dokshitzer el 1977 i per V. Gribov i L. Lipatov el 1972.
Les equacions DGLAP d'evolució de la QCD són àmpliament utilitzades en les determinacions globals de les distribucions de densitat de partons dins dels hadrons, així com ens les funcions de fragmentació de partons en hadrons, i són ingredients indispensables per a calcular matemàticament les seccions eficaces de producció de partícules en col·lisions a altes energies. Per aquests motius, els articles científics originals són entre els més citats en física de partícules avui en dia, acumulant-ne milers de citacions bibliogràfiques (gairebé 6.500 citacions l'article d'AP i més de 3.500 els de Gribov-Lipatov i Dokshitzer, a data de gener de 2019).

## Vegeu també

* Jet (física de partícules)

## Referències

* ↑ Altarelli, G.; Parisi, G. «Asymptotic freedom in parton language». Nuclear Physics B, 126, 2, 08-08-1977, pàg. 298–318. DOI: 10.1016/0550-3213(77)90384-4.
* ↑ Yu.L. Dokshitzer. Calculation of the Structure Functions for Deep Inelastic Scattering and e+ e- Annihilation by Perturbation Theory in Quantum Chromodynamics. Sov.Phys.JETP 46 (1977) 641-653; Zh.Eksp.Teor.Fiz. 73 (1977) 1216-1240
* ↑ V.N. Gribov, L.N. Lipatov, Deep inelastic e p scattering in perturbation theory, Sov.J.Nucl.Phys. 15 (1972) 438-450, Yad.Fiz. 15 (1972) 781-807

## Enllaços externs

* Guido Altarelli (2009) QCD evolution equations for parton densities, Scholarpedia, 4(1):7124.
# Luci Ninni Quadrat

Luci Ninni Quadrat (en llatí Lucius Ninnius Quadratus) va ser un magistrat i polític romà del segle i aC. Formava part de la gens Nínnia, una gens romana d'origen plebeu segurament procedent de la Campània.
Va ser elegit tribú de la plebs l'any 58 aC i es va oposar al seu col·lega Publi Clodi Pulcre que estava iniciant un procediment contra Ciceró. Quan Ciceró va ser desterrat, Luci Ninni va proposar un dia de dol per aquest fet, i als pocs dies ja va presentar una rogatio per fer tornar l'orador de l'exili. Aquell mateix any va dedicar una propietat de Clodi a Ceres.
L'any 56 aC es menciona Ninni juntament amb Marc Favoni com a opositor a la Lex Trebonia proposada per Gai Treboni i que prorrogava els governs provincials de Juli Cèsar, Gneu Pompeu i Luci Licini Cras. La darrera menció que es fa de Luci Ninni és l'any 49 aC quan en parla Ciceró.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/ACL3129.0003.001/639?rgn=full+text;view=image;q1=QuadratusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+L'ttle,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 631. ]
# Don Álvaro

Don Álvaro és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Faldilló

Un faldilló, o unes faldetes, és una faldilla per a dona. S'anomenen així les faldilles de la indumentària femenina pròpia d'algunes danses tradicionals als Països Catalans. Al ball de gitanes de Moià, els homes que feien de dones també duien faldillons. No s'ha de confondre amb el faldellí.
És una faldilla curta.

## Referències

* ↑ Fúster, Mariano Aguiló y. "Diccionari Aguiló". Institut d'estudis catalans, 1921, p. 12.
# Bogoliúbovka (Dalneretxenski)

* Per a altres significats, vegeu «Bogoliúbovka».
Bogoliúbovka (en rus: Боголюбовка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 295 habitants. Pertany al districte rural de Dalneretxenski.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Florentino López Cuevillas

Florentino López Cuevillas (Ourense, 14 de novembre de 1886 - 30 de juliol de 1958) fou un historiador i escriptor gallec. Fill d'un funcionari d'Hisenda, que va morir abans de néixer Florentino. Va estudiar Farmàcia a la Universitat de Santiago de Compostel·la, professió que mai va exercir. Funcionari de l'Estat va estar destinat en Madrid durant una breu temporada i va estudiar allí per lliure Filosofia i Lletres, carrera que no va rematar. Amic de Ramón Otero Pedrayo i Vicente Risco, per la seva influència va escriure a la revista Nós, on va publicar el seu primer article arqueològic «A mansión Aquis Querquernis» en 1920.
En 1968 se li va dedicar el Dia de les Lletres Gallegues.

## Obres

* «A edade do ferro na Galiza»
* «Galicia sempre»
* «Os oestrimnios, os saefes e a ofiolatría en Galiza»
* «La civilización céltica en Galicia» (1953)
* «Como naceu a cidade de Ourense»
* «Relacións prehistóricas entre Galicia e as illas Británicas»
* «As raíces fondas de Galicia»
* «O trasno na vila»
* «O poema da seca»
* «Prosas galegas» (publicat póstumament en 1962)
* «Dos nosos tempos» (publicat póstumament en 1962)
# Felice Giani

Felice Giani (San Sebastiano Curone, 17 de desembre de 1758 - 10 de gener de 1823) fou un pintor italià d'estil neoclàssic. Els seus temes sovint incloïen al·lusions grecoromanes.
Nascut prop d'Alessandria, es va traslladar a Pavia i després, el 1778, a Bolonya, on va entrar a l'estudi de Gaetano i Ubaldo Gandolfi.
Entre 1780 i 1786 va col·laborar a diversos estudis de Roma sota les ordres de Pompeo Batoni i Angelica Kauffmann, al costat d'altres aprenents com Anton Raphael Mengs. Després va tornar al nord per treballar a Faenza, on va treballar amb Serafino Barozzi, i amb Giovanni Battista Ballanti.
De nou a Roma i va trobar treball en la decoració del Palau Altieri, entre 1789 i 1793. Mentre realitzava aquests treballs, va aprofitar per visitar les ruïnes de Pompeia i Herculà.
El 1794, a Faenza, es va veure involucrat en una sèrie prolífica de projectes, incloent la decoració al fresc dels palaus de Lardechi, Naldi i Milzetti. Aquest últim és considerat la seva obra mestra.
A Bolonya, va decorar els palaus Aldini, Marescalchi, Lambertini Ranuzzi, i Baciocchi. A Roma, va treballar al palau de l'Ambaixada d'Espanya, el Palazzo del Quirinale. També va treballar a Forli, Ferrara, Ravenna i Venècia.
Es va fer amic dels líders napoleònics, i va viatjar a París, on va pintar els frescos de la vila de la Secretaria d'Estat del Regne napoleònic d'Itàlia.
El 1784, va guanyar el segon premi en el Concurs de Pintura de l'Acadèmia de Parma amb un Sansó i Dalila. El 1811, es va unir a l'Accademia di San Luca i el 1819, a la Congregació dels Virtuosos del Panteó.
Va morir després de caure del seu cavall a Roma el 1823, i es troba enterrat a l'església de Sant'Andrea delle Fratte.

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9.
# Felice Gremo

Felice Gremo (Torí, 23 de desembre de 1901 - Gènova, 6 de febrer de 1994) va ser un ciclista italià, que va ser professional entre 1927 i 1934. El seu germà Angelo també fou un ciclista professional.
En el seu palmarès destaquen dues edicions del Giro de la Província de Reggio de Calàbria i una etapa de la Volta a Catalunya de 1933. Al Giro d'Itàlia finalitzà tres vegades entre els deu primers.

## Palmarès

* 1928
** 1r al Giro de la Província de Reggio de Calàbria
* 1929
** 1r al Giro de la Província de Reggio de Calàbria
** 1r a la Milà-Mòdena
** Vencedor d'una etapa del Giro de Campania
* 1931
** 1r al Gran Premi de Niça
* 1932
** 1r al Trofeu Colimet-La Turbie
* 1933
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya

### Resultats al Tour de França

* 1930. Abandona (7a etapa)
* 1931. Abandona (22a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1929. 12è de la classificació general
* 1930. 7è de la classificació general
* 1931. 9è de la classificació general
* 1932. 9è de la classificació general
* 1933. 15è de la classificació general

## Referències

* ↑ «GREMO Felice». [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Felice GREMO» (en italià). [Consulta: 6 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Felice Natalino

Felice Natalino (24 de març del 1992) és un futbolista italià que juga de defensa pel club de la Serie B del Verona, cedit per l'Internazionale. Natalino ha format part de l'equip nacional italià sub-19.

## Estadístiques

A 3 de desembre del 2010
| Club | Temporada | Lliga | Lliga | Copa | Copa | Europa | Europa | Total | Total |
| Club | Temporada | Aparicions | Gols | Aparicions | Gols | Aparicions | Gols | Aparicions | Gols |
| Internazionale | Serie A - 2010-11 | 2 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 |
| Total de carrera | Total de carrera | 2 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 |

## Referències

* ↑ Profile, goal.com. Consultat el 3 de desembre del 2010.
* ↑ Dades estadístiques sobre Felice Natalino a soccerbase.com (anglès) consultat el 3 de desembre del 2010
* ↑ Inclou la Copa d'Itàlia
# Tipus Crewe (locomotora)

La coneguda com a locomotora tipus Crewe va ser una sèrie de dissenys de locomotores de vapor d' Alexander Allan i William Buddicom durant la dècada de 1840. Va ser àmpliament copiada, especialment a França.

## Història

Durant la dècada de 1840, Alexander Allan i William Buddicom, enginyers del Gran Junction Railway (GJR), van crear aquest disseny incorporant cilindres exteriors inclinats i un bastidor doble. Es va construir per combatre el freqüent trencament dels eixos motrius colzats dels dissenys contemporanis de locomotores de cilindres interiors. Els primers exemples van ser construïts per Buddicom a Chartreux per als Chemins de Fer de l'Ouest el 1844, on el tipus es va conèixer com "Le Buddicom".
Els primers exemplars britànics van ser construïts a Crewe Works el 1845 per al GJR i a partir de 1846 pel successor del GJR, el London and North Western Railway (LNWR), amb una disposició de rodes 1-1-1 per a classes de passatgers i 1-2-0 per a mercaderies. La primera d'aquestes locomotores GJR 1-1-1, Columbine, es conserva al Museu de la Ciència de Londres. Portava el número 49 al GJR, i va ser retirada del servei el 1902 pel LNWR, a on portava el número 1868.
Per al servei de tracció del Ferrocarril de Barcelona a Mataró la companyia va encarregar el 1847 a la companyia anglesa Jones & Potts quatre locomotores d'aquest tipus anomenades "Cataluña", "Barcelona", "Besos" i "Mataró". Van ser retirades als voltants de 1880.
Aquests dissenys van ser àmpliament copiats per altres ferrocarrils tant al Regne Unit com a l'estranger durant les dècades de 1850 i 1860.

## Referències

* ↑ «Alexander Allan». Grace's Guide. Grace's Guide Ltd., 2016. [Consulta: 20 abril 2016].
* ↑ Ellis, Hamilton. Pictorial encyclopaedia of railways. Hamlyn, 1968, p. 51–52.
* ↑ «Grand Junction Railway locomotive 'Columbine'». Science Museum. [Consulta: 22 gener 2019].
* ↑ «La veritable història de la locomotora Mataró». Cercle Històric Miquel Biada. [Consulta: 11 març 2024].
* ↑ Ellis, Hamilton. Some Classic Locomotives. George Allen and Unwin, 1949, p. 19–32.
# Bosc Nacional Apache-Sitgreaves

El Bosc Nacional Apache-Sitgreaves (Apache-Sitgreaves National Forest) se situa al centre-est de l'estat d'Arizona i a zones adjacents de l'estat de Nou Mèxic al sud-oest dels Estats Units. Aquest bosc nacional abasta el Marge Mogollón (Marge Mogollón (anglès), Borde Mogollón (castellà)) i les Muntanyes Blanques (White Mountains (anglès), Sierra Blanca (castellà)). Inclou 34 llacs i més de 1.090 quilòmetres de rius i rierols, més que qualsevol altre bosc nacional situat als estats àrids del sud-oest dels Estats Units.

## Vegeu també

* Llista de boscos nacionals dels Estats Units

## Referències

* ↑ «The National Forests of the United States». The Forest History Society, 20-02-2013. Arxivat de l'original el 12 de febrer 2013. [Consulta: 13 novembre 2012].
* ↑ Aquesta àrea protegida es diu sovint els Boscos Nacionals Apache-Sitgreaves (Apache-Sitgreaves National Forests) en reconeixement dels boscos històricament separats que ara es gestionen conjuntament.
* ↑ «Apache-Sitgreaves National Forest». U.S. Forest Service. [Consulta: 14 octubre 2012].
# Bulb olfactori

El bulb olfactori és una estructura del prosencèfal de vertebrats implicada en l'olfacte, la percepció d'olors. Forma, per tant, del sistema olfactori.
Envia informació olfactiva per processar-la a l'amígdala, l'escorça orbitofrontal (OFC) i l'hipocamp, on té un paper en l'emoció, la memòria i l’aprenentatge. El bulb es divideix en dues estructures diferenciades: el bulb olfactiu principal i el bulb olfactiu accessori. El bulb olfactiu principal es connecta amb l’amígdala a través de l'escorça piriforme de l'escorça olfactiva primària i es projecta directament des del bulb olfactiu principal fins a zones específiques de l'amígdala. El bulb olfactori accessori resideix a la regió dorsal-posterior del bulb olfactiu principal i forma una via paral·lela. La destrucció del bulb olfactiu provoca anòsmia ipsilateral, mentre que les lesions irritants de l'uncus poden provocar al·lucinacions olfactives i gustatives.

## Referències

* ↑ «olfactory bulb». Arxivat de l'original el 2009-11-16. [Consulta: 20 novembre 2009].
# Bulb de proa

El bulb de proa, o simplement bulb, tècnicament designat com proa tipus Taylor consisteix en una protuberància bulbosa a la proa del vaixell, que exerceix la seva finalitat submergida dins l'aigua, evitant que es formi l'ona de proa.
Va ser inventat per l'enginyer naval nord-americà, David W. Taylor, durant la Primera Guerra Mundial, i va ser aplicat discretament a navilis tals com l'USS Delaware (BB-28) i a la Classe Lexington.

## Descripció

La proa de bulb no va tenir gaire acceptació fins que el trasatlántic alemany SS Bremen va guanyar a finals de la dècada de 1920 la preuada «Banda Blava», premi a la travessia més ràpida a través de l'oceà Atlàntic, emprant aquest tipus de proa, amb una velocitat de 27,9 nusos.
La seva funció principalment és la de crear un segon tren d'ones interactuant amb el creat per la proa tractant de fer coincidir la cresta d'un amb la vall de l'altre, i viceversa, i així, seguint la llei de superposició d'efectes, reduir la resistència a l'avanç del vaixell pel fet de la formació de l'onada de proa.
Està demostrat que el bulb en els grans vaixells permet aprofitar millor el rendiment de l'hèlix (15 %), i augmenta el límit de la velocitat de desplaçament.

## Un cas particular

El vaixell Calipso era un antic dragamines amb buc de fusta reconvertit en el primer vaixell oceanogràfic de Jacques-Yves Cousteau. Li fou adaptat un bulb buit i practicable d'acer, amb cinc ulls de bou. Una persona podia observar per sota de l'aigua o filmar en plena navegació. Malgrat que no es tractava d'un bulb amb l'exterior llis (fet que implicava un augment del fregament), la modificació permeté incrementar la velocitat de creuer un nus. I reduir el consum de combustible.

## Usos en velers de competició

L'aplicació d'un bulb a la proa de velers de regates no ha estat reeixida. Entre altres casos, Paul Elvstrøm va dissenyar un Sis Metres que, per comparació amb els dissenys clàssics, oferia prestacions mediocres.

## Vegeu també

* Velocitat de desplaçament
* Teorema de Pi-Buckingham
* Integral de Fresnel
* Zona de Fresnel

## Referències

* ↑ «Maniobras de buques». Arxivat de l'original el 2018-07-28. [Consulta: 28 juliol 2018].
* ↑ «USS Delaware BB-28 was long overall a beam, a constituent of the Sixth Battleship Division: …had an early example of bulbous forefoot…”.». Arxivat de l'original el 2018-07-30. [Consulta: 30 juliol 2018].
* ↑ Bonnier Corporation. Popular Science. Bonnier Corporation, octubre 1929, p. 23–. ISSN 01617370.
* ↑ Video: Calypso’s observation chamber - Le poste d'observation de la Calypso.
* ↑ Océans, 1980.
* ↑ Jacques Alex Pierre Stevens. Encyclopédie Prisma du monde sous-marin. Lang, Blanchong, Grandemange, 1957.
* ↑ Yachting, gener 1982, p. 109–. ISSN 00439940.

## Bibliografia

* Brown, Derek K; Lambert, Andrew. Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press, 2004.
# Ferrière-la-Grande

Ferrière-la-Grande és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 5.457 habitants. Es troba al sud de Maubeuge i limita amb Ferrière-la-Petite, Cerfontaine, Hautmont, Louvroil i Rousies.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 5.263 | 5.346 | 5.703 | 5.611 | 5.746 | 5.672 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| ? 2008 | Philippe Dronsart | PS |
| 1977 ? | Michel Dorchies | |
| 1959 1977 | Gilbert Annaert | |
| 1945 1959 | Delens Léon | |
| 1942 1945 | Marcel Gillet | |
| 1939 1942 | Hubert Delvaux | |
| 1933 1939 | Emile Bottieau | |
| 1932 1933 | Deudon | |
| 1927 1932 | Alphonse Splingard | |
| 1926 1927 | Romain Duchateau | |
| 1920 1926 | Olivier Soumillon | |
| 1908 1920 | Alfred Willame | |
| 1892 1908 | Ernest Lesaffre | |
| 1888 1892 | Cauderlier | |
| 1878 1884 | Philippe Willame | |
| 1860 1864 | Pierre François Dumont | |
| 1709 1710 | Laurent Pierart | |
| 1708 1709 | Mathieu De Havay | |
| 1707 1708 | André Renon | |
| 1705 1706 | Jean Mercier | |
| 1704 1705 | Claude Raout | |
# Botifarra de perol

Una botifarra de perol és un embotit de porc típic de les comarques gironines i del Maresme. S'elabora amb el budell prim, on s'introdueix carn del cap de porc, el cor, el ronyó i la perdiu, greix, cotnes, freixura i sang de porc, el que el converteix en un aliment molt energètic. Antigament la cocció es feia en un perol, recipient d'on prové el nom. Sovint es serveix amb fesols, en algunes ocasions desfeta.

## Referències

* ↑ «Botifarra de perol». Cuina.cat. El Punt. Arxivat de l'original el 2017-02-04. [Consulta: 14 març 2014].
* ↑ «Botifarra de perol». Gastroteca.cat. Gastroteca. [Consulta: 14 març 2014].
* ↑ «Fesols amb botifarra de perol». Cuina per a llaminers. [Consulta: 14 març 2014].
# Anthonomus grandis

Anthonomus grandis és una espècie de coleòpter polífag de la família dels curculiònids. Fa uns 6 mil·límetres de llargada i s'alimenta de les gemmes i les flors del cotoner. Es creu que és originari d'Amèrica Central i que es va desplaçar als Estats Units des de Mèxic a totes les zones on es conrea el cotó dels Estats Unints (Cotton Belt). A partir de finals del segle XX va esdevenir també un greu problema a Amèrica del Sud. Des de 1978 hi ha un programa d'erradicació d'aquest insecte (Boll Weevil Eradication Program) als Estats Units que ha permès tornar a cultivar el cotoner en moltes regions dels Estats Units.

## Cicle vital

Els adults del coleòpter hivernen en zones amb bon drenatge prop dels camps de cotoner, en diapausa. Emergeixen i entren als camps de cotoners des de principi de primavera a mitjans d'estiu i s'alimenten de les càpsules immadures del cotoner (boils). La femella pon uns 200 ous sobre les fulles que emergeixen passats de tres a cinc dies. Després s'esdevé la pupació. El cicle dura unes tres setmanes i hi pot haver 10 generacions per temporada.
Aquests coleòpters comencen a morir amb temperatures per sota del −5 °C però amb l'aïllament que els dona la fullaraca poden sobreviure a temperatures encara més baixes.
Els seus depredadors naturals inclou formigues del foc (fire ants), insectes, aranyes, ocells i vespes paràsites com Catolaccus grandis.

## Enllaços externs

* Texas Boll Weevil Eradication Foundation
# Abd-Rabbih

Abd-Rabbih és el nom dels següents personatges:
Abd-Rabbih forma part del nom de molts personatges:
* Ibn Abd Rabbih, poeta andalusí
* Abd Rabbihi al-Kabir, imam kharigita
* Abu-Abd-Rabbih, làqab de Khabbab ibn al-Aratt, company del profeta Muhàmmad

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Abd-Rabbih, tot i que no en fos el nom principal
# Cruis'n (Wii)

Cruis'n és un videojoc pel 2007 per la Wii. El videojoc és l'últim videojoc de la saga de videojocs de curses arcade Cruis'n fets per Midway. El videojoc tindrà dotze curses i el jugador podrà utilitzar el nou Wii Remote. El nou videojoc té la llicència exclusiva de Nintendo. El cotxes tindran una gran varietat de característiques noves, incloent propulsions de nitro, però l'empresa encara no ha anunciat els punts remarcables del videojoc.

## Referències

* ↑ Tom Magrino, 28 de juny del 2007, Midway Cruis'n with Nintendo Gamespot.com
* ↑ Matt Casamassina, 27 de juny del 2007, Midway Speeds Cruis'n Exclusively to Wii, IGN.com