OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Qian yan wan yu

Qian yan wan yu (千言萬語), comercialitzada internacionalment com Ordinary Heroes, és una pel·lícula dramàtica de Hong Kong del 1999 dirigida i produïda per Ann Hui. Basada en prototips de la vida real, la pel·lícula es va centrar en els activistes socials dels anys setanta i vuitanta que van lluitar desafiament contra el govern de la colònia britànica pels drets dels Yau Ma Tei boat people i les seves esposes continental. Majoritàriament esquerrans i simpatitzants comunistes, també es destaca la seva desesperació després de la massacre de la plaça de Tiananmen.
El títol xinès fa referència a una cançó popular de Teresa Teng que va tocar durant la pel·lícula. Ordinary Heroes va ser aclamada per la crítica, guanyant el premi a la millor pel·lícula als 19ns Hong Kong Film Awards i els 36ns Premis de Cinema Golden Horse a Taiwan, entre d'altres.

## Repartiment

* Loletta Lee com Sow Fung-tai (acreditada com Rachel Lee)
** Lee Kim-yu com a Sow Fung-tai adolescent
* Lee Kang-sheng com a Lee Siu-tung
** Cheung Nga-kwan com a adolescent Lee Siu-tung
* Anthony Wong com el Pare Kam
* Tse Kwan-ho com a Yau Ming-foon
* Paw Hee-ching com a mare de Lee
* Lawrence Ah Mon com a agent de policia
* Mok Chiu Yu com a intèrpret de carrer
* Ann Hui com a directora (cameo)

## Premis

Va guanyar el prestigiós premi a la millor pel·lícula als 19ns Hong Kong Film Awards, així com cinc Premis de Cinema Golden Horse, inclosa la millor pel·lícula. Va ser escollida per representar Hong Kong a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 1999, però no va aconseguir rebre una nominació. També es va presentar al 49è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Referències

* ↑ Ordinary Heroes a Windows of the World
* ↑ Academy of Motion Picture Arts and Sciences (1999-11-22). "Record 47 Countries In Oscar Contention". Nota de premsa.
* ↑ «Berlinale: 1999 Programme». berlinale.de.

## Enllaços externs

* Qian yan wan yu a YouTube
* Qian yan wan yu a la Hong Kong Movie DataBase
* Ressenya d' Ordinary Heroes a loveHKfilm
* HK cinemagic entry
# Nain et Géant

Nain et Géant és un curtmetratge mut francès de 1901 dirigit i protagonitzat per Georges Méliès. És la pel·lícula més antiga coneguda que representa una persona que s'encongeix. Es van utilitzar efectes especials per dividir l'actor en dues figures.

## Argument

Un home, interpretat per Méliès, es divideix en dues figures: una versió augmentada i una versió reduïda d'ell mateix. En Méliès comença a parar-se davant d'una porta abans de la separació, i el seu jo gegant i el nan s'entretenen en broma, abans de tornar a la porta i separar-se.

## Referències

* ↑ Ulaby, Neda «In 'Downsizing,' A New Addition To The Large History Of Tiny People In Film» (en anglès). npr.org. NPR, December 22, 2017 [Consulta: June 5, 2018].
* ↑ Zarracina, Javier «From the Devil-Doll to Ant-Man» (en anglès). Vox, July 20, 2015 [Consulta: June 7, 2018].

## Enllaços externs

* Nain et Géant a YouTube
# Pàvel Akselrod

* No s'ha de confondre amb Liubov Akselrod.
Pàvel Boríssovitx Akselrod (en rus: Па́вел Бори́сович Аксельро́д) (Potxep, Imperi Rus, 25 d'agost de 1850$^{Nota1}$ - Berlín, 16 d'abril de 1928) fou un activista i teòric marxista rus d'origen jueu, principal ideòleg i prominent dirigent de l'ala menxevic del Partit Obrer Socialdemòcrata Rus (POSDR).
Akselrod va ser el dirigent menxevic que més va contribuir a perfilar el corrent dins del Partit Obrer Socialdemòcrata Rus, i a definir la seva postura en els principals temes que la distingien dels bolxevics. El seu principal objectiu com a teòric socialista fou adaptar els postulats dels teòrics socialistes d'Europa occidental a la situació russa del moment.
Originàriament partidari de Mikhaïl Bakunin, va ser un dels fundadors del marxisme rus el 1883, evolucionant políticament durant l'últim quart del segle xix. Va ser un dels pocs dirigents socialistes russos que provenia d'una família pobra i que no va tenir una acurada educació a causa d'això.
Un dels principals ideòlegs marxistes russos, Gueorgui Plekhànov, va formar juntament amb ell el grup Emancipació del Treball, una organització per a la producció de literatura socialista. Especialitzat en qüestions organitzatives i tàctiques del moviment socialdemòcrata rus, en la disputa del 2n Congrés del Partit Obrer Socialdemòcrata Rus es va alinear amb el corrent menxevic, del qual va ser el principal ideòleg, malgrat les seves temporals diferències amb altres dirigents de la fracció. Oposat a la presa del poder, que considerava prematura, tant en la Revolució de 1905 com en la de 1917, va viure a l'exili excepte en dos breus períodes que van coincidir amb les revolucions.
A Estocolm, quan els bolxevics van enderrocar al feble Govern Provisional Rus, no va tornar a Rússia i es va instal·lar a Alemanya, on va tractar en va de demanar el suport dels socialistes europeus contra el govern soviètic. Va morir a l'exili a Berlín.

## Notes

Nota 1: La data de naixement fou sempre desconeguda, coneixent-se únicament que fou el 1849 o el 1850. El 25 d'agost de 1850 fou escollit pels amics d'Akselrod per a celebrar el seu 75è aniversari a l'exili de Berlín.

## Referències

* 1 2 3 Ascher (1972), pàg. 2
* ↑ Ascher (1972), pàg. 3
* ↑ Ascher (1972), pàg. 4
* ↑ Ascher (1972), pàg. 378

## Bibliografia

* Ascher, Abraham. Pavel Axelrod and the Development of Menshevism (en anglès). Harvard University Press, 1972, pàg. 420. ISBN 0674659058.
* Ascher, Abraham. Pavel Axelrod: A Conflict between Jewish Loyalty and Revolutionary Dedication (en anglès). vol. 24, 1965, pàgs. 249-265.
* Baron, Samuel Haskell. Plekhanov: the father of Russian Marxism (en anglès). Stanford University Press, 1966, pàg. 400. OCLC 22292388.

## Enllaços externs

* Biografia de Pàvel Akselrod (anglès)
* Breu ressenya de Pàvel Akselrod (anglès)
# Gavilanes

* Per a altres significats, vegeu «Gavilanes (sèrie de televisió)».
Gavilanes és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Símbols

L'escut heràldic i la bandera que representen el municipi van ser adoptats oficialment el 19 de juny del 1986.
   «Escudo Heráldico: Partido y medio cortado. 1.º De plata, dos gavilanes puestos en palo. 2.º De oro, seis roeles de azur. 3.º De azur, la torre de oro. Al timbre, Corona Real cerrada.»
   «Bandera: De color carmesí, cargando en el centro el Escudo Heráldico Municipal.»

## Geografia

La localitat està situada a una altitud de 678 metres sobre el nivell del mar.
| Nord-oest: Serranillos | Nord: Serranillos | Nord-est: Mijares |
| Oest: Pedro Bernardo | | Est: Mijares |
| Sud-oest: Pedro Bernardo | Sud: Sartajada, Almendral de la Cañada i Navamorcuende | Sud-est: Pedro Bernardo |

## Història

L'edat del ferro està present al municipi per diversos castres i una necròpolis amb enterraments d'urnes disposades juntament amb adorns i armes d'aquesta època. A partir de l'any 1100 aproximadament el cavaller Blasco Jimeno "el Gran" repobla i funda els pobles de la vall de l'alt Tiétar. Al segle xiv el nom d'"els Gavilanes" apareix al "Llibre de la Monteria" del rei Alfons XI. Aquest mateix rei encarrega al cavaller Gil Blázquez la reparació i repoblació del poble de Gavilanes.
L'any 1393, Gavilanes s'incorpora a la senyoria que es crea a la vila de Mombeltrán per premiar els serveis del noble Ruy López Dávalos, passant el 1438 els drets al conestable de Castella, Álvaro de Luna, porò canviant de mans una altra vegada prenen la possessió el duc d'Alburquerque, Beltrán de la Cueva, romanent d'aquesta manera fins a l'any 1830.
Data clau per a Gavilanes és l'any 1703, en què, a través del Pacte de la Concòrdia, incorpora jurisdicció pròpia, annexionant-se la major part del despoblat de "les Torres" i creant així una comarca independent en mans del duc.

## Demografia

El municipi, que té una superfície de 29,16 quilòmetres quadrats, té segons el padró municipal per al 2017 de l'INE, una població de 598 habitants i una densitat de població de 20,51 habitants per quilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
* ↑ «ORDEN de 19 de junio de 1986 de la Consejería dePresidencia y Administración Territorial, por la que se otorgaaprobación al Escudo Heráldico y Bandera Municipales con que sepretende dotar el Ayuntamiento de Gavilanes (Avila).» (en castellà). Boletín Oficial de Castilla y León, 72, 30-06-1986 [Consulta: 17 novembre 2022].
# Halichoeres hartzfeldii

Halichoeres hartzfeldii és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Japó i a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Cetopsis fimbriata

Cetopsis fimbriata és una espècie de peix de la família dels cetòpsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Truando a Colòmbia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Spix, J. B. von & L. Agassiz, 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam: Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48;, Part 2: 83-138, Pls. 49-101.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P., Ferraris, C. J. Jr. & de Pinna, M. C. C., 2005. The Neotropical whale catfishes (Siluriformes: Cetopsidae: Cetopsinae), a revisionary study. Neotropical Ichthyology, 3 (2): 127-238.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* De Pinna, M.C.C., 1995. Monophyly and phylogenetic diagnosis of the family Cetopsidae, with synonymization of the Helogenidae (Teleostei: Siluriformes). Smithson. Contrib. Zool. (571):1-26.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R.P. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Cetopsidae (Whale catfishes). p. 257-260. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# CCB

CCB té els següents significats:
* Consell de la Cultura de Barcelona, entitat pel desenvolupament cultural a la ciutat de Barcelona
* Centre Cultural de Belém, equipament cultural a la ciutat de Lisboa
* Consell Cultural de Bretanya, organisme per a la promoció de la cultura de Bretanya
* Comitè Consultiu de Bretanya, entitat històrica de foment de la cultura bretona
* Comitè Central Bonapartista, partit polític de Còrsega
* Common Core Booster, un dels trams del coet Atlas V
# Qian Xuantong

Xuantong Qian (en xinès tradicional: 錢玄同: en xinès simplificat: 钱玄同; en pinyin: Qián Xuántóng) (Huzhou, Zhejiang, 1887 - 17 de gener de 1939) va ser un lingüista i esperantista xinès.

## Biografia

Xuantong Qian va estudiar filologia xinesa tradicional. Després de rebre la seva educació universitària al Japó, va ser professor a la Xina. Va ser alumne de Zhang Binglin. Com a filòleg, va ser el primer a reconstruir el sistema vocàlic del xinès antic a IPA.
Amic de Lu Xun, Qian va ser una figura clau al moviment del Quatre de Maig. Va promoure l'abolició del xinès clàssic, promovent juntament amb Liu Bannong el xinès vernacle, atacant escriptors clàssics com Lin Shu. També va ser un ferm defensor de l'esperanto, que fins i tot va proposar com a substitut del xinès. I és també conegut per la seva feina sobre l'estandardització dels caràcters xinesos simplificats i el disseny del pinyin. Juntament amb Gu Jiegang, va ser un dels dirigents de l'Escola Yigupai.
El seu fill Sanqiang Qian va ser un físic nuclear que va contribuir al desenvolupament d'armes nuclears a la Xina.

## Bibliografia

* Ell Jiuying 何九盈 (1995). Zhongguo xiandai yuyanxue shi (中囯现代语言学史 "Una història de la lingüística xinesa moderna"). Guangzhou: Guangdong jiaoyu chubanshe.
* Wu Rui 吳銳 (1996). Qian Xuantong pingzhuan (钱玄同评传 "Una Biografia de Qian Xuantong"). Nanchang: Baihuazhou wenyi chubanshe.

## Referències

* ↑ DeFrancis, John. «chapter 4: One State, One People, One Language». A: Nationalism and Language Reform in China. Princeton University Press, 1950.
# Naintakhn

Naintakhn (en rus: Найнтахн) és un poble (un possiólok) de Calmúquia, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 319 habitants. Pertany al districte municipal de Tróitskoie.

## Referències

* ↑ «Калмыцкие топонимы Астраханской области — автореферат и диссертация по филологии.». Arxivat de l'original el 2014-10-09.
* ↑ «Карты Генштаба L-38 (А) 1:100000. Республика Калмыкия и Ростовская область.». Arxivat de l'original el 2015-02-04.
* ↑ Бага-Чоносовское сельское муниципальное образование (История)
# Radio Fides

Radio Fides és l'emissora radiofònica boliviana que pertany a la Companyia de Jesús. Va ser fundada el 2 de febrer de 1939. És la primera radio catòlica jesuïta de Bolívia i Iberoamèrica.
Fins a 1955, la seva programació estava integrada per música selecta, informació internacional de la BBC, espais educatius i programes religiosos. Va ser en 1955 quan Fides, amb la finalitat de captar una major audiència, va decidir difondre música popular durant la seva programació i, en 1956, va iniciar la seva labor periodística incloent informatius propis. Entre 1972 i 1978, durant el règim de dictadura, Ràdio Fides era escoltada per la població de nivell socioeconòmic mig-alt i els seus noticiaris eren considerats altament creïbles i imparcials. El seu director, José Gramunt, presentava la nota editorial de l'emissora sota el rètol "Es O No Es Verdad?". En 1980, Eduardo Pérez Iribarne, qui llavors era el cap de premsa, va impulsar la transformació de Radio Fides en convertir-la en un mitjà de comunicació "avantguardista", antioficialista i contestatari, davant el sorgiment d'una demanda popular per acabar amb l'era de dictadura.
El 17 de juliol de 1980 forces paramilitars van irrompre als estudis de Fides destruint, a punta de metralladores, totes les instal·lacions i sotmetent al personal a interrogatoris per a donar amb el parador d'Eduardo Pérez Iribarne amb la intenció de matar-lo. Al no obtenir la informació de boca dels treballadors, els paramilitars van abandonar l'emissora, sense saber que un dels que integrava el grup d'interrogats era, precisament, Eduardo Pérez.
La democràcia es va reinstaurar a Bolívia en 1982 i, en 1986, Gramunt va cedir la direcció de l'emissora a Eduardo Pérez Iribarne. A partir de llavors, Fides va experimentar diverses transformacions. La principal va ser convertir-se en una difusora popular, solidària i promotora de la recuperació de l'Opinió Pública, prestant els seus micròfons a l'audiència, permetent la seva participació.
En 1990, Ràdio Fides, després d'un intens procés de recerca de mercat, va desenvolupar una estratègia científica, renovant la seva programació, ampliant la difusió de música folklòrica, incloent espais d'entreteniment, facilitant la lliure expressió de l'audiència, implementant campanyes de beneficència i ajuda social, potenciant el seu equip periodístic, cobrint la informació de manera immediata i convertint Eduardo Pérez Iribarne (Sacerdot Jesuïta), en un "Líder d'Opinió". Tot això va convertir Fides en la ràdio difusora més sintonitzada de tota Bolívia. A finalitats dels anys 90, Fides va començar un procés d'expansió, instal·lant emissores autònomes en diverses regions del país, donant origen al "Grup Fides".

## Referències

* ↑ Los Jesuitas en Bolivia, presencia y labor apostólica integral, 15 de juliol de 2018
* ↑ El legado del padre Pérez tras 49 años de trayectoria Arxivat 2019-08-22 a Wayback Machine., La razón, 25 de desembre de 2017
* ↑ Dos reveladoras fotografías., El País, 2 d'abril de 1981

## Enllaços externs

* Web de l'emissora
# Hampstead

«Hampstead» té aquests significats:
* Regne Unit:
** Barri de Hampstead, barri de la ciutat anglesa de Londres.
** Hampstead (Brighton)
* Canadà:
** Hampstead (Quebec), municipi de la província del Quebec.
** Hampstead (Nova Brunswick), parròquia de la província de Nova Brunswick.
* EUA:
** Hampstead (Nova York)
** Hampstead (Maryland), municipi de l'estat de Maryland.
** Hampstead (Nou Hampshire), municipi de l'estat de Nou Hampshire.
** Hampstead (Carolina del Nord), municipi de l'estat de Carolina del Nord.
* Dominica: Hampstead (Dominica), poble.
# Celestino Fernández de la Vega

Celestino Fernández de la Vega y Pardo (Friol, Lugo, 1914, riu Miño, 1986) va ser un destacat militant del galleguisme cultural de preguerra. És oncle de la vicepresidenta primera del Govern Espanyol María Teresa Fernández de la Vega.
El 1930 començà la carrera de dret a Compostel·la i al cap de quatre anys, a fi d'acabar la llicenciatura, va fixar la seva residència a Madrid. Poc després de realitzar els últims exàmens, Fernández de la Vega va ser mobilitzat per a combatre en el bàndol nacional; la guerra marcarà d'una manera decisiva la seva obra.
Una vegada conclòs el conflicte bèl·lic, va començar a preparar les oposicions a tècnic de l'Administració, que guanyarà el 1940, i que el portaran destinat al Govern Civil de Lugo. En aquesta ciutat, Fernández de la Vega fou assidu de diverses tertúlies, a les quals assistien Luís Pimentel, Anxel Fole, Antonio Figueroa, Luciano Penedo i Ramón Piñeiro, entre d'altres.
Fernández de la Vega va estar present en el projecte de l'Editorial Galaxia des del seu naixement i hi aportà assajos com Cultura y comunicación (1951) i Campanas de Bastabales (1952), publicats en espanyol per exigències de la censura (el 50% del text d'un volum havia d'estar redactat en la llengua oficial). Familiaritzat amb els principals corrents de pensament del moment (amb catorze anys ja havia llegit la Crítica da razón pura, de Kant) i seduït especialment per la filosofia de Martin Heidegger, que llegia en la llengua original, Fernández de la Vega traduirà, juntament amb Ramón Piñeiro, Da esencia da verdade (1956), del pensador alemany.
Fernández de la Vega va centrar els seus esforços a evidenciar l'esperit de les tres característiques fonamentals de l'ésser gallec: la saudade, el sentiment del paisatge i l'humorisme. Entre les seves obres més rellevants podem destacar Abrente e solpor da paisaxe (1958), editada en un volum col·lectiu en homenatge a Ramón Otero Pedrayo, i O segredo do humor (1963), en què l'autor de Lugo exposa la seva particular concepció de l'"humor" (punt intermedi entre el costat seriós d'allò còmic i el ridícul d'allò seriós) i assenyala Castelao com l'humorista més rellevant de les literatures hispàniques del segle xx. A més, va ser autor de nombrosos articles periodístics de temàtica variada (música, pintura, teatre, etc.).
Després de sofrir una forta depressió durant uns quants anys, Fernández de la Vega va decidir posar fi a la seva vida l'any 1986.

## Referències

* ↑ «Jimena Fernández de la Vega. Entre los genes y el agua» (en castellà). La Región, 09-08-2008. [Consulta: 11 setembre 2011].
# Revolució dels preus

La revolució dels preus fou un procés d'inflació que es va donar entre la segona meitat del segle xv i la primera del segle xvii a l'Europa occidental. De mitjana, els preus es van multiplicar per sis durant 150 anys. Aquest nivell d'inflació correspon a l'1–1,5% per any, una taxa d'inflació baixa per a estàndards moderns, però considerablement alta donada la política monetària del segle xvi.
En general, es considera que l'alta inflació era causada per l'entrada de grans quantitats d'or i plata provinent del Nou Món (incloent-hi Mèxic, Perú i la resta de l'Imperi Espanyol) a través de la Flota d'Índies.$^{(p70)}$ L'expressió fou encunyada per l'historiador Earl J. Hamilton l'any 1934.

## Referències

* ↑ Levack, Muir, Veldman, Maas, Brian. The West: Encounters and Transformations, Atlas Edition, Volume 2 (since 1550) (2nd Edition). England: Longman, 2007, p. 96. ISBN 9780205556984.
* ↑ Fischer, David Hackett. The Great Wave: Price Revolutions and the Rhythm of History. New York: Oxford University Press, 1996.
* ↑ American Treasure and the Price Revolution in Spain, 1501-1650. Harvard Economic Studies, 43 (Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 1934)
# CBeebies

CBeebies és un canal de televisió infantil britànic d'emissió pública gratuïta propietat i gestionat per la BBC. També és la marca que s'utilitza per a tot el contingut de la BBC per a nens de 6 anys o menys. El seu canal germà CBBC està dirigit a nens més grans d'entre 6 i 12 anys. S'emet cada dia de 6:00 am a 7:00 pm, en temps compartit amb BBC Four.

## Referències

* ↑ «The BBC's services in the UK». BBC. [Consulta: 15 gener 2022].
# Miquel Marquès Coll

Miquel Marquès Coll (Sóller, 1901 - Palma, 1992) fou un periodista mallorquí.
Fill de l'impressor Joan Marquès Arbona. El 1919, Miquel Marquès va partir a estudiar el fotogravat i altres arts gràfiques i d'en-quadernació als tallers de La Vanguardia i a la casa Miquel Rius de Barcelona. El 1923 va participà en la fundació de l'Associació per la Cultura de Mallorca. El 1936 signà la Resposta al Missatge dels Catalans. Col·laborà a l'Almanac de les Lletres. A la mort del seu pare el 1955 es va fer càrrec de la direcció del setmanari Sóller, que mantengué fins a la seva mort. Va participar en la fundació de l'Obra Cultural Balear el 1962, i en va ser el primer vicepresident. Va tenir una participació, al costat de Francesc de Borja Moll i Casasnovas en la represa, el 1949, de l'edició del Diccionari Català-Valencià-Balear. El 1966 obtingué el premi Ciutat de Palma de periodisme.

## Referències

* ↑ Pérez Pastor, 2007, p. 287.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 10. Palma: Promomallorca, p. 257. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ El 1925 publicà a L'Almanac de les Lletres la narració "El lligam".
* ↑ Pérez Pastor, 2007, p. 286.

## Bibliografia

* Pérez Pastor, Plàcid «La producció periodística de les impremtes solleriques Marquès i Calatayud» (pdf). I Jornades d'Estudis Locals a Sóller, 01-01-2007, pàg. 286.
# Luci Corneli Merula

Luci Corneli Merula (Lucius Cornelius Merula) és el nom dels següents personatges:
* Luci Corneli Merula (cònsol 193 aC), cònsol el 193 aC
* Luci Corneli Merula (cònsol 87 aC), cònsol el 87 aC