OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pararobertsita

La pararobertsita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

La pararobertsita és un fosfat de fórmula química Ca₂Mn$^{3+}$₃(PO₄)₃O₂·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1987, sent publicada per primera vegada el 1989. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. És una espècie dimorfa de la robertsita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pararobertsita pertany a «08.DH: Fosfats amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: minyulita, leucofosfita, esfeniscidita, tinsleyita, jahnsita-(CaMnFe), jahnsita-(CaMnMg), jahnsita-(CaMnMn), keckita, rittmannita, whiteïta-(CaFeMg), whiteïta-(CaMnMg), whiteïta-(MnFeMg), jahnsita-(MnMnMn), kaluginita, jahnsita-(CaFeFe), jahnsita-(NaFeMg), jahnsita-(NaMnMg), jahnsita-(CaMgMg), manganosegelerita, overita, segelerita, wilhelmvierlingita, juonniïta, calcioferrita, kingsmountita, montgomeryita, zodacita, arseniosiderita, kolfanita, mitridatita, robertsita, sailaufita, mantienneïta, paulkerrita, benyacarita, xantoxenita, mahnertita, andyrobertsita, calcioandyrobertsita, englishita i bouazzerita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tip Top, situada a la localitat de Fourmile, al comtat de Custer (Dakota del Sud, Estats Units). També podria haver estat descrita a dues localitats de Polònia: Szklary i Piława Górna, ambdues al Voivodat de Baixa Silèsia.

## Referències

* ↑ «Pararobertsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ Pieczka, A., Włodek, A., Gołębiowska, B., Szełęg, E., Szuszkiewicz, A., Ilnicki, S., Nejbert, K., Turniak, K. «Phosphate-bearing pegmatites in the Góry Sowie Block and adjacent areas, Sudetes, SW Poland». 7th International Symposium on Granitic Pegmatites, PEG 2015 Książ, Poland, 2015, pàg. 77-78 [Consulta: 14 gener 2022].
# Katsutoshi Nekoda

Katsutoshi Nekoda (en japonès: 猫田 勝敏; transliteració: Nekoda Katsutoshi) (Hiroshima, Japó 1944 - id. 1983) fou un jugador de voleibol japonès, guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer l'1 de febrer de 1944 a la ciutat japonesa d'Hiroshima, població situada a la prefectura del mateix nom de l'illa de Honshu, un any abans de l'atac nuclear sobre la ciutat.
Va morir el 4 de setembre de 1983 a la seva població natal a causa d'un càncer d'estómac.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó), on aconseguí guanyar la medalla de bronze amb el combinat japonès en la competició de voleibol masculina. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic) aconseguí guanyar la medalla de plata i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental) aconseguí guanyar la medalla d'or, l'única vegada que aquest país ha obtingut la victòria en el torneig olímpic masculí. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà) aconseguí finalitzar en quarta posició.
Es retirà de la competició el 1980. En el seu honor s'obrí a la ciutat d'Hiroshima el Gimnàs Nekoda.
# Sara Roces Vila

Sara Roces Vila (La Felguera, Astúries, 16 de febrer de 2002) és una jugadora d'hoquei sobre patins asturiana.
Es formà al Club Deportivo Patinalon i debutà als quinze anys a la categoria absoluta amb el Club Patín Cuencas Mineras, aconseguint una Lliga asturiana (2016-17). L'estiu de 2017 fitxà pel Hostelcur Gijón Hockey Club, amb el qual ha guanyat dues Lligues europees (2018, 2023), dos OK Lliga femenina (2017-18, 2022-23), dues Copa de la Reina (2019, on anotà quatres gols a la final, 2023) i dues Supercopa d'Espanya (2022, 2023). Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre patins des de 2021, ha aconseguit dos Campionats d'Europa (2021, essent MVP i la màxima golejadora del torneig amb dotze gols, 2023) i un subcampionat del Món (2022).

## Palmarès
### Clubs

* 2 Lligues europees d'hoquei sobre patins femenina: 2018, 2023
* 2 Copes espanyoles d'hoquei sobre patins femenina: 2019, 2023
* 2 Lligues espanyoles d'hoquei sobre patins femenina: 2017-18, 2022-23
* 2 Supercopes espanyoles d'hoquei sobre patins femenina: 2022-23, 2023-24
* 1 Lliga asturiana d'hoquei sobre patins femenina: 2016-17

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'argent al Campionat del Món d'hoquei sobre patins femení (2024)
* 1 medalla d'argent al Campionat del Món d'hoquei sobre patins femení (2022)
* 2 medalles d'or al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení (2021, 2023)

## Referències

* ↑ Calleja, José Luis. «Sara Roces, sobresaliente en el hockey y en los estudios» (en castellà). El Comercio, 01-03-2019. [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ «Sara Roces da al Telecable Gijón su cuarta Copa» (en castellà). As, 24-02-2019. [Consulta: 6 abril 2023].
* ↑ J, J. «El sueño de Sara Roces, campeona, máxima goleadora y mejor jugadora del Europeo de hockey sobre patines» (en castellà). La Nueva España, 18-10-2021. [Consulta: 6 abril 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Sara Roces Vila - RinkHockey.net (anglès)
# Japan Golf Tour

El Japan Golf Tour és un prominent circuit de golf. Va ser fundat en 1973 i el 2006 ofereix els tres més grans premis anuals trobats en els circuits professionals regulars d'homes després del PGA Tour i el European Tour.

## Vegeu també

* Kenichi Kuboya
* Seiji Ebihara

## Enllaços externs

* Lloc oficial del Japan Golf Tour Arxivat 2012-12-05 at Archive.is (anglès)
# Torre de les Conclues

La Torre de les Conclues o Torre de les Tinyoses, és una edificació en ruines al capdamunt del turó de les Conclues de Millà de 691,5 metres dins el municipi d'Ager a la comarca de la Noguera. Construida al segle XIII, va ser un lloc de vigilància dels estrets de la Noguera Ribagorçana. Actualment, s'ha vingut utilitzant per tancar els ramats.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 11 juny 2024].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Merla grossa

La merla grossa (Turdus fuscater) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als clars del bosc i praderies amb arbres petits o arbusts, a les muntanyes de Colòmbia i nord-oest de Veneçuela i cap al sud, a través dels Andes de l'Equador fins Perú i oest de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Merla grossa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# L'Avant-dernier

L'Avant-dernier és un curtmetratge francès en blanc i negre de Luc Besson, filmat el 1981. La primera pel·lícula de la filmografia del director, en la qual es basa en gran manera el seu llargmetratge de debut "Le Dernier Combat" (1983).

## Argument

La pel·lícula és un drama breu sense paraules, que es desenvolupa en un entorn postapocalíptic.
Un home amb ulleres fosques entra a casa d'un altre home i utilitza una fletxa il·luminada per cremar la seva dona de goma. El segon es posa un vestit protector fet de canonades als braços i cames, així com un casc massís amb pipa, agafa un escut i una llança casolana i va a la recerca del primer. Travessa una ciutat destruïda, envoltada de fragments de muralles i munts de maons. Finalment, el troba i es baralla amb ell. En la lluita, ambdós herois es fereixen mútuament i amb prou feines respiren, però el segon aconsegueix matar el primer. Se'n va, però de sobte apareix un tercer personatge des de darrere de la paret, està armat i el seu rostre queda amagat per un gran casc en forma de monstre. Mata el guanyador de la lluita.

## Repartiment

* Pierre Jolivet - L'home
* Jean Reno - El Brut
* Fabrice Roche
* Luc Besson (sense acreditar)

## Referències

* ↑ L'Avant dernier, un film de 1981 a Vodkaster, Télerama
* ↑ L'Avant-dernier a unifrance.org
* ↑ L'Avant-dernier a lucbesson.info

## Enllaços externs

* L'Avant-dernier a YouTube
# Sarcocheilichthys nigripinnis

Sarcocheilichthys nigripinnis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Démoret

Démoret és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, està situat al districte del Jura-Nord vaudois.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Cynoglossus sinicus

Cynoglossus sinicus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes d'Àsia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Torrent de l'Espina

El torrent de l'Espina és un torrent dels termes municipals de Collsuspina, Moià i Castellcir, a la comarca del Moianès.
Es forma en el terme de Collsuspina, al Pla del Garet, a prop i al nord-oest de la masia del Garet i al nord-est de la de Can Torres, des d'on davalla cap a l'est-sud-oest, i s'adreça fins a tocar el poble de Collsuspina, pel costat est del qual discorre. En aquell lloc torç cap al sud, passa a tocar del Molí de l'Espina, que deixa a la dreta, i va a passar entre l'Espina, que queda a llevant, i l'Espinoi, a ponent. Continua cap al sud, fins a tocar el vessant nord-oest de la Serra de Santa Coloma, on es decanta cap al sud-oest i entra en el terme de Moià.
Ja en terme de Moià, deixa al nord-oest la masia de Puig-antic i al cap de poc a ponent la dels Plans del Toll, moment en què el torrent comença a fer de termenal entre Moià i Castellcir i es transforma en la riera de Santa Coloma al Passant dels Plans.

## Enllaços externs

* El torrent de l'Espina i el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sarcocheilichthys parvus

Sarcocheilichthys parvus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jin, X. 1991 Gobioninae. p. 185-223. A J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Document RFC

Un document Request for Comments (RFC, en català Document RFC) és un memoràndum sobre noves investigacions i metodologies relacionades amb les tecnologies d'Internet.
La sigla RFC prové de l'anglès request for comments (demanda de comentaris), expressió que té l'origen en el vocabulari militar dels Estats Units. En informàtica correspon a una proposta de millora d'Internet per a la qual hom demana als possibles interessats que presentin les al·legacions, comentaris o observacions per tal d'arribar a un acord. Des de 1969 fins al 1998, el seu editor fou Jon Postel. Perquè els documents RFC tinguin vigència han de ser aprovades per l'Internet Engineering Task Force (IETF). El primer document RFC 1 va ser publicat el 7 d'abril de 1969.
Els protocols i les seves revisions són especificats en documents RFC. En la viquipèdia, el text RFC seguit d'un nombre crea automàticament un enllaç al document original.

## Referències

* 1 2 «Document RFC». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Document RFC». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Steve Crocker. «RFC 1 Host Software» (en anglès). UCLA, 07-04-1969. [Consulta: 14 febrer 2016].

## Vegeu també

* Punycode
* Internet Engineering Task Force

## Enllaços externs

* [ Document RFC - Lloc web oficial]
# III Trofeu Anxaneta de Plata

El III Trofeu Anxaneta de Plata tingué lloc el 30 d'agost de 1970 a la plaça de la Vila de Vilafranca del Penedès, en el marc de la diada de Sant Fèlix de la festa major vilafranquina. Fou el dissetè concurs de castells de la història i el tercer de les quatre edicions del Trofeu Anxaneta de Plata, celebrades els anys 1968, 1969, 1970 i 1971.
Hi van participar quatre colles: els Nens del Vendrell, els Castellers de Vilafranca, la Colla Nova dels Xiquets de Tarragona i els Minyons de l'Arboç. La victòria fou pels Nens del Vendrell, que van descarregar el 4 de 8 i el 2 de 7 i carregar el pilar de 6 i pilar de 7 amb folre. Fou la cinquena victòria dels vendrellencs en un concurs de castells, després del concurs de 1941 a Valls, el 1952 a Tarragona i el 1968 i 1969, en les dues edicions anteriors del Trofeu Anxaneta de Plata.

## Resultats
### Classificació

* Resultat
* Descarregat (D)
* Carregat (C)
* Intent (I)
* Intent desmuntat (ID)
En el III Trofeu Anxaneta de Plata hi van participar 4 colles.

#### Llegenda

    f: folre
| Pos. | Colla | 1a ronda | 2a ronda | 3a ronda | 4a ronda | 5a ronda | Punts |
| 1 | Nens del Vendrell | Pde6(c) | 4de8 | 2de7 | Pde7f(c) | 3de8(i) | 68 |
| 2 | Castellers de Vilafranca | 4de8(c) | 2de7 | 3de7 | Pde5 | — | 41 |
| 3 | Colla Nova dels Xiquets de Tarragona | 4de7 | 3de7 | 2de6 | Pde5 | — | 20 |
| 3 | Minyons de l'Arboç | 4de7 | 3de7 | 2de6(c) | Pde5 | — | 20 |

### Estadística

En el III Trofeu Anxaneta de Plata es van fer disset intents de castells i es van provar nou construccions diferents que, en ordre de dificultat creixent, anaven des del 2 de 6 al pilar de 7 amb folre. De les 17 temptatives que es van fer es van descarregar tretze castells —el màxim dels quals fou el 4 de 8—, se'n van carregar tres —un pilar de 7 amb folre (el més valorat) i un pilar de 6 i un altre 4 de 8— i un castell es va quedar en intent. La següent taula mostra l'estadística dels castells que es van provar al concurs de castells. Els següents castells apareixen ordenats, de major a menor dificultat, segons la valoració tradicional que se'ls atribueix a cada un.
| Castell | Descarregat | Carregat | Intent | Intent desmuntat | Total |
| Pilar de 7 amb folre | — | 1 | — | — | 1 |
| 3 de 8 | — | — | 1 | — | 1 |
| Pilar de 6 | — | 1 | — | — | 1 |
| 4 de 8 | 1 | 1 | — | — | 2 |
| 2 de 7 | 2 | — | — | — | 2 |
| 3 de 7 | 3 | — | — | — | 3 |
| 4 de 7 | 2 | — | — | — | 2 |
| Pilar de 5 | 3 | — | — | — | 3 |
| 2 de 6 | 1 | 1 | — | — | 2 |
| Total | 12 | 4 | 1 | 0 | 17 |
| Percentatge | 76,4% | 17,6% | 5,8% | 0% | 100% |

## Referències

* 1 2 Jaria i Manzano, Jordi. «Vilafranca 1970: Els Nens del Vendrell, pletòrics». A: Història dels concursos de castells. Tarragona: Edicions El Mèdol, setembre de 1996, pp. 57-58 (L'Agulla). ISBN 84-88882-64-5 [Consulta: 29 novembre 2012].
* ↑ «1970 III Trofeu Enxaneta d'Argent (Vilafranca)». Història del concurs de castells. Diego Gómez Muñoz, 06-06-2011. [Consulta: 29 novembre 2012].

## Enllaços externs

* III Trofeu Anxaneta de Plata a YouTube
* Fiesta Mayor en Villafranca del Panedes. III Concurso de "Castellers" Crònica del NO-DO (min. 0:00-02:20)
# Cynoglossus senegalensis

Cynoglossus senegalensis és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba des de les costes de Mauritània fins a les d'Angola.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Trichastoma

Trichastoma és un gènere d'ocells que ha patit recents reubicacions taxonòmiques. Fins fa poc classificat a la família dels timàlids (Timaliidae), actualment el COI el situa als pel·lornèids (Pellorneidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.8, 2011) el present gènere està format per 3 espècies:
* Trichastoma rostratum.
* Trichastoma celebense.
* Trichastoma bicolor.
# Microcrambus

Microcrambus és un gènere d'arnes de la família Crambidae. El gènere va ser descrit per Stanisław Błeszyński el 1963.

## Taxonomia

* Microcrambus agnesiella (Dyar, 1914)
* Microcrambus arcas Błeszyński, 1967
* Microcrambus asymmetricus Błeszyński, 1967
* Microcrambus atristrigellus (Hampson, 1919)
* Microcrambus bellargus Błeszyński, 1967
* Microcrambus bifurcatus Błeszyński, 1967
* Microcrambus biguttellus (Forbes, 1920)
* Microcrambus caracasellus Błeszyński, 1967
* Microcrambus castrella (Schaus, 1922)
* Microcrambus chrysoporellus (Hampson, 1895)
* Microcrambus copelandi Klots, 1968
* Microcrambus croesus Błeszyński, 1967
* Microcrambus cyllarus Błeszyński, 1963
* Microcrambus discludellus (Möschler, 1890)
* Microcrambus elegans (Clemens, 1860)
* Microcrambus elpenor Błeszyński, 1967
* Microcrambus expansellus (Zeller, 1877)
* Microcrambus flemingi Błeszyński, 1967
* Microcrambus francescella (Schaus, 1922)
* Microcrambus grisetinctellus (Hampson, 1896)
* Microcrambus hector Błeszyński, 1963
* Microcrambus hippuris Błeszyński, 1967
* Microcrambus holothurion Błeszyński, 1967
* Microcrambus immunellus (Zeller, 1872)
* Microcrambus intangens (Dyar, 1914)
* Microcrambus jolas Błeszyński, 1967
* Microcrambus kimballi Klots, 1968
* Microcrambus laurellus Błeszyński, 1967
* Microcrambus matheri Klots, 1968
* Microcrambus mercury Błeszyński, 1963
* Microcrambus minor (Forbes, 1920)
* Microcrambus niphosella (Hampson, 1908)
* Microcrambus paucipunctellus (Schaus, 1922)
* Microcrambus podalirius Błeszyński, 1967
* Microcrambus polingi (Kearfott, 1908)
* Microcrambus priamus Błeszyński, 1967
* Microcrambus prolixus Błeszyński, 1967
* Microcrambus psythiella (Schaus, 1913)
* Microcrambus pusionellus (Zeller, 1863)
* Microcrambus retuselloides Błeszyński, 1967
* Microcrambus retusellus (Schaus, 1913)
* Microcrambus rotarellus (Dyar, 1927)
* Microcrambus strabelos Błeszyński, 1967
* Microcrambus subretusellus Błeszyński, 1967
* Microcrambus tactellus (Dyar, 1914)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 1r febrer 2019].
# L-200

La L-200, o Carretera de les Borges Blanques a Miralcamp, és una carretera antigament anomenada provincial, actualment gestionada per la Generalitat de Catalunya. La L correspon a la demarcació de Lleida.

## Mollerussa

Té l'origen en el nucli urbà de Mollerussa, a la mateixa N-II, actualment Carrer de Ferrer i Busquets, cantonada amb el Carrer de Domènec Cardenal. Des d'aquest lloc, la L-200 s'adreça cap al sud, travessant tot el nucli urbà de Mollerussa. Travessa l'Avinguda del Canal, per on passa la Séquia Tercera, i la carretera gira cap al sud-oest, denominant-se a partir d'aquell lloc Carretera de Miralcamp. En arribar a les darreres construccions de Mollerussa acaba el terme d'aquesta vila i comença el de Miralcamp.

## Miralcamp

Seguint una perfecta línia recta, arriba a Miralcamp, i dins del nucli urbà troba la fita quilomètrica 3. La carretera segueix cap al sud, i havent passat la fita quilomètrica 5 arriba al límit del terme de Miralcamp, on comença el terme de Puiggròs i la comarca de les Garrigues.

## Puiggròs

Quatre quilòmetres després arriba a la cruïlla de la qual surt cap al sud-est la Carretera de Puiggròs, o LV-2004, que en 600 metres mena al poble de Puiggròs. Fent alguns girs, la carretera segueix majoritàriament cap al sud, i passat el quilòmetre 11 arriba a lo Collet, on acaba el terme de Puiggròs i comença el de les Borges Blanques.

## Les Borges Blanques

El recorregut dins d'aquest terme és d'a penes 800 metres: entre el punt quilomètric 11,7 i 11,8 troba els enllaços amb la carretera C-233, on acaba el seu recorregut, a un quilòmetre i mig de distància al nord-est de les Borges Blanques.

## Referències

* ↑ El DPTOP posa en servei la variant de l'L-200 a Miralcamp Arxivat 2017-03-27 a Wayback Machine., gencat.cat, 23 de juliol de 2008
* ↑ La Generalitat presenta el projecte de la variant de Miralcamp (Pla d'Urgell) Arxivat 2017-03-27 a Wayback Machine., gencat, 28 de març de 2003
* ↑ Variant de la carretera L-200 a Miralcamp, del pk 1+300 al 2+700 per Ana Vicente Moreno, upccommons

## Enllaços externs

* La L-234 en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Kauri (desambiguació)

«Kauri» té aquests significats:
* Agathis australis, un arbre de Nova Zelanda
* Kauri, una regió d'Urartu.
# Sargent

Sargent és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 649 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sargent tenia 649 habitants, 279 habitatges, i 174 famílies. La densitat de població era de 281,6 habitants per km².
Dels 279 habitatges en un 23,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 37,6% no eren unitats familiars. En el 37,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 20,2% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 31,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.559 $ i la renda mediana per família de 30.714 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.135 $ mentre que les dones 21.750 $. La renda per capita de la població era de 13.962 $. Aproximadament el 16,1% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sargent». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sargent». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hay Mohammadi

Hay Mohammadi (en àrab حي المحمدي, Ḥayy al-Muḥammadī; en amazic ⵃⴰⵢ ⵎⵓⵃⴰⵎⴰⴷⵉ) és un districte (arrondissement) de la ciutat de Casablanca, dins la prefectura de Casablanca, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 138.760 persones.

## Residents notables

* Laarbi Batma - cantant
* Nass El Ghiwane

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Jaume Riu

Jaume Riu és el nom dels següents personatges:
* Jaume Riu i Ratera (Sallent,1963), músic i compositor
* Jaume Riu i Ristol (Sallent, 1899-1985), instrumentista de violí i flabiol.