OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Taqí-d-Din Muhàmmad ibn Maruf

Taqí-d-Din Muhàmmad ibn Maruf aix-Xamí (àrab: تقي الدين محمد بن معروف الشامي, Taqī ad-Dīn Muḥammad ibn Maʿrūf ax-Xāmī; turc otomà: تقي الدين محمد بن معروف الشامي; turc: Takiyüddin) (Damasc, 1526-Istanbul, 1585) va ser un científic àrab musulmà, autor de més de 90 llibres sobre un gran nombre de temes, incloent astronomia, rellotges, enginyeria, matemàtica, mecànica, òptica i filosofia natural.
El 1574 el soldà otomà Murad III invità Taqī ad-Dīn a construir l'Observatori d'Istanbul on va poder observar el Gran Cometa de 1577.
El 1551, Taqi al-Din va descriure un mecanisme que funcionava amb l'aplicació d'energia de vapor descrivint un espit auto-rotatiu que va ser girat per la direcció del vapor cap a les pales del mecanisme que després gira la roda a l'extrem d'un eix, una tecnologia que seria una part important del desenvolupament de la turbina de vapor.

## Referències

* ↑ Darke, Diana. «Chapter 5». A: The Ottomans: A Cultural Legacy (en anglès). Thames & Hudson, 2022. ISBN 978-0-500-77753-4.

## Enllaços externs

* Fazlıoğlu, İhsan. «Taqī al‐Dīn Abū Bakr Muḥammad ibn Zayn al‐Dīn Maʿrūf al‐Dimashqī al‐Ḥanafī». A: Thomas Hockey et al. The Biographical Encyclopedia of Astronomers. Nova York: Springer, 2007, p. 1122–3. ISBN 978-0-387-31022-0. (PDF version)
# Tagante

Tagante (en àrab تكانت, Tagānt; en amazic ⵜⴰⴳⴰⵏⵜ) és una comuna rural de la província de Guelmim, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.630 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Tagalié

Tagalié o tagalia és una salsa tradicional de la gastronomia txadiana i de la sudanesa feta a partir de carn seca (anomenada xarmut) i de gombo també sec. Es pot menjar amb una galeta (kissar) o amb pa.

## Referències

* ↑ «Aseeda with tagalia | Dandenong Market» (en anglès). dandenongmarket.com.au. Arxivat de l'original el 2017-09-09. [Consulta: 8 setembre 2017].
# Tagarina

Tagarina, derivat de tagarí "moro de frontera" (mudèjar), dona nom a la vall o barranc en el terme municipal de Sella (Marina Baixa) situat entre Aitana i la Penya de Sella; i a altres accidents del mateix barranc de Tagarina com són les cases i els masos de Tagarina (Sella), la solana de Tagarina (Benifato), el portet de Tagarina (Benimantell), i l'Alt de Tagarina (entre Benifato i Benimantell).

## Referències

* ↑ «Tagarina | enciclopedia.cat». [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «GDLC» (en català). Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Visor cartogràfic de la Generalitat». [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Corpus Toponímic Valencià» (en català). Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2009. [Consulta: 27 desembre 2023].
# Tantalat de liti

El tantalat de liti és el compost inorgànic amb la fórmula LiTaO$_3$. És un sòlid blanc, diamagnètic, insoluble en aigua. El compost té l'estructura de perovskita. Té propietats òptiques, piezoelèctriques i piroelèctriques. Hi ha una gran informació disponible de fonts comercials sobre aquest material.

## Síntesi i processament

El tantalat de liti es produeix tractant l'òxid de tàntal (V) amb òxid de liti. L'ús d'un excés d'àlcali dona polioxotantalats solubles en aigua. Els cristalls individuals de tantalat de liti s'extreuen de la fusió mitjançant el mètode Czochralski.

## Aplicacions

El tantalat de liti s'utilitza per a òptica no lineal, sensors infrarojos passius com detectors de moviment, generació i detecció de terahertz, aplicacions d'ones acústiques superficials, telèfons mòbils. El tantalat de liti és un element detector estàndard en espectrofotòmetres infrarojos.

## Recerca

El fenomen de la fusió piroelèctrica s'ha demostrat utilitzant un cristall de tantalat de liti que produeix una càrrega prou gran per generar i accelerar un feix de nuclis de deuteri en un objectiu deuterat, donant lloc a la producció d'un petit flux d'heli-3 i neutrons a través de la fusió nuclear sense extrem. calor o pressió.
Es va observar una diferència entre les parts carregades positivament i negativament dels cristalls de LiTaO$_3$ piroelèctrics quan l'aigua s'hi congela.

## Referències

* ↑ Andersson, Klaus. «Tantalum and Tantalum Compounds». A: Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry (en anglès), 2000. DOI 10.1002/14356007.a26_071. ISBN 3-527-30673-0.
* ↑ Andersson, Klaus. «Tantalum and Tantalum Compounds». A: Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry (en anglès), 2000. DOI 10.1002/14356007.a26_071. ISBN 3-527-30673-0.
* ↑ «Application note: Infrared Spectroscopy» (en anglès).
* ↑ B. Naranjo, J.K. Gimzewski; S. Putterman Nature, 434, 7037, 2005, pàg. 1115–1117. Bibcode: 2005Natur.434.1115N. DOI: 10.1038/nature03575. PMID: 15858570.
* ↑ D. Ehre; E. Lavert; M. Lahav; I. Lubomirsky Science, 327, 5966, 2010, pàg. 672–675. Bibcode: 2010Sci...327..672E. DOI: 10.1126/science.1178085. PMID: 20133568.
# Tantalesquinita-(Y)

La tantalesquinita-(Y) és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de l'esquinita. Va ser anomenada en al·lusió al fet que és el terme extrem de la sèrie de solució sòlida amb l'esquinita-(Y).

## Característiques

La tantalesquinita-(Y) és un òxid de fórmula química Y(Ta,Ti,Nb)₂O₆. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tantalesquinita-(Y) pertany a «04.DF: Òxids amb proporció metall:oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitja); dímers i trímers que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: esquinita-(Ce), esquinita-(Nd), esquinita-(Y), nioboesquinita-(Ce), nioboesquinita-(Nd), nioboesquinita-(Y), rynersonita, vigezzita, changbaiïta i murataïta-(Y).

## Jaciments

La tantalesquinita-(Y) va ser descoberta a la pegmatita Raposa, a São José do Sabugi (Paraíba, Brasil). També ha estat descrita a Paszowice, a Jawor (Baixa Silèsia, Polònia) i a la mina Shizhuyuan, a Chenzhou (Hunan, Xina).

## Referències

* 1 2 3 «Tantalaeschynite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# 71: Into the Fire

71: Into the Fire (en coreà 포화 속으로, Pohwasogeuro o Pohwa sokeuro) és una pel·lícula de guerra sud-coreana del 2010 dirigida per Lee Jae-han (també conegut com a John H. Lee). Està basada en un episodi verídic de la Guerra de Corea: el 13 d'agost del 1950, a Pohang, durant una de les situacions més difícils de tota la guerra per a les forces del sud, 71 estudiants voluntaris sense pràcticament cap formació militar van lliurar una batalla d'onze hores contra forces nord-coreanes superiors en nombre.

## Argument

El comandant Kang Suk Dae ha d'anar a reforçar les vores del riu Nakdong, últim baluard contra l'implacable avanç de l'exèrcit de Corea del Nord, i es troba obligat a abandonar la defensa de la guarnició de Pohang en mans d'uns pocs soldats-estudiants, arribats al front uns quants dies abans. Aquests joves, la majoria voluntaris, s'acaben amb prou feines de graduar i no han rebut cap entrenament militar. No obstant això, la probabilitat que les forces nord-coreanes, que també s'estan movent cap al Nakdong, passin per Pohang, és mínima.
Per a dirigir aquest nou equip, Kang nomena com a comandant Oh Jung Bum; es tracta de l'únic que ha tingut una experiència directa de la guerra tot i que, superat pels esdeveniments, la seva presència sobre el terreny en aquella ocasió no va ser gaire eficaç.
Així, poc segur d'ell mateix i sense cap qualitat de líder, Oh Jung Bum es troba al capdavant d'aquest grup de novells que li contesten l'autoritat a qualsevol ocasió, especialment Ku Kap Jo, jove delinqüent condemnat per assassinat i que ha de purgar la pena servint a l'exèrcit.

## Repartiment

* Kim Seung-woo - Kang Suk-dae, comandant sud-coreà
* Kwon Sang-woo - Koo Gap-jo, jove delinqüent
* Cha Seung-won - Park Mu-rang, general nord-coreà
* T.O.P (Choi Seung-hyun) - Oh Jung-bum, comandant del grup de joves
* Park Jin-hee - Hwa-ran
* Kim Hye-seong
* Moon Jae-won
* Shin Hyeon-tak
* Yun Seung-hun
* Tak Teu-in
* Ki Se-hyung - estudiant-soldat
* Shin Kyung-sun - estudiant-soldat
* Kim Sung-ryeong - mare de Jung-Bum
* David McInnis - sergent Jones
* Kim Han - Kang Suk-dae
* Christina Cha - infermera

## Premis

* 2010. Korean Wave Popularity Award (T.O.P) - Daejong Film Awards
* 2010. Millor actor debutant (T.O.P) - Blue Dragon Film Awards
* 2010. Actor més popular (T.O.P) - Blue Dragon Film Awards
* 2011. Millor actor debutant (T.O.P) - PaekSang Arts Awards
* 2011. Actor més popular (T.O.P) - PaekSang Arts Awards

## Vegeu també

* Perímetre de Pusan

## Enllaços externs

* 71: Into the Fire - Lloc web oficial (coreà)
# Abd-Xams (nom)

Abd-Xams (àrab: عبد شمس, ʿAbd Xams) o, menys freqüentment, Abd-aix-Xams (àrab: عبد الشمس, ʿAbd ax-Xams) és un nom masculí teòfor àrab d'època preislàmica que literalment significa ‘Servidor de(l déu) Sol’. Si bé Abd-Xams o Abd-aix-Xams són les transcripcions normatives en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit d'altres maneres, normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració.

## Notes

* ↑ Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Shams».
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Thamnocalamus

Thamnocalamus és un gènere de bambús de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Thamnocalamus aristatus
* Thamnocalamus crassinodus
* Thamnocalamus spathiflorus
* Thamnocalamus tessellatus
# Thamnochortus spicigerus

Thamnochortus spicigerus forma part de la família de les Restionaceae, dins el grup de les monocotiledònies les quals estan distribuïdes per l'Hemisferi Sud i diversificades a Austràlia i Sud-àfrica. Són perennes, grans, la pol·linització és pel vent. És una planta de mida mitjana a alta, que pot ser usada igualment bé en una frontera o com una planta d'accent. Les plantes són molt decoratives amb fullatge i branques platejats. Amb inflorescències daurades en tiges vellutades. Són plantes de baix manteniment adequats per a les condicions normals de jardí.

## Distribució i hàbitat

Thamnochortus spicigerus

## Taxonomia

El nom de la família de Restionaceae es deriva de la Restis llatí, que significa corda o soga i al·ludeix a la utilització de les plantes al sud d'Àfrica. Etymology: spica (L.) = spike, + gerus = ?making.

### Reproducció i Cultiu

Com tots els restio, les flors femenines i masculines es troben en plantes separades, és a dir, són plantes dioiques. Això pot fer que coincidir els diferents sexes de la mateixa espècie sigui bastant difícil.

## Referències

* ↑ «» a EOL. Data consulta: 15 de desembre de 2014.
* ↑ «Thamnochortus spicigerus a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 15 desembre 2014].
* ↑ http://restionaceae.e-monocot.org/taxonomy/term/1071 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# 986
## Esdeveniments

* Es produeix a Galícia la revolta contra Beremund II de Lleó.
* Lluís V de França és proclamat rei.
* Sweyn Forkbeard esdevé rei de Dinamarca.

### Països Catalans

* 23 d'abril, el comte Borrell II atorga a la vila de Cardona la seva carta de poblament, document que encara perdura.

## Referències

* ↑ «Carta de població de Cardona (23 d'abril de l'any 986)». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 abril 2014].
# Abd Al·lah ibn Ibrahim

Mirza Sultan Abd Al·lah Xirazi conegut com a Abd Al·lah ibn Ibrahim (Xiraz, 19 de març de 1433-Samarcanda 22 de juny de 1451) fou besnet de Tamerlà, net de Xah Rukh i fill d'Ibrahim Mirza, i kan dels timúrides de Transoxiana. La seva mare era Mihr Sultan Khatun bint Alushera.
En el regnat de Xah Rukh (1405-1447) va ocupar el govern del Fars (on va succeir al seu pare Ibrahim ibn Shah Rukh quan aquest va morir el 3 de maig de 1435) sota la regència de Shaykh Muhabb al-Din Abu l-Khayr. Aquest darrer va limitar les despeses de l'administració i fou destituït per les queixes dels amirs locals (1441/1442), però restablert el 1446.
El seu cosí Sultan Muhammad Mirza volia incorporar el Fars al seu feu i es va presentar davant Shiraz, que va assetjar (novembre-desembre de 1446) però es va haver de retirar en acudir Shah Rukh amb les seves forces; però el kan suprem va morir poc després el 12 de març de 1447 i llavors Sultan Muhammad va derrotar les forces d'Abd Allah ibn Ibrahim (1447) i aquest, amb 14 anys, va haver de fugir a Estakr, i finalment se li va concedir escollir el lloc d'exili, i va triar Herat on esperava obtenir el govern de Khurasan, però no va tenir cap opció.
Quan Ulug Beg de Samarcanda es va acostar a Herat (1448) per defensar la seva successió enfront d'altres pretendents, Abd Allah se li va unir durant la batalla de Tarnab. Ulug Beg el va enviar, junt amb el seu propi fill Abd al-Latif Mirza, com a delegats a Bistam i Astarabad; Abd Allah va retornar aviat i no va participar en les maquinacions del fill Abd al-Latif Mirza contra el pare.
El 1449, en els primers combats menors entre pare i fill, aquest darrer el va fer presoner, però el va deixar en llibertat; Abd al-Latif va entrar a Samarcanda (octubre) i va fer matar el seu pare (25 d'octubre de 1549), però al seu torn fou assassinat el 9 de maig de 1550; llavors els amirs van portar al tron al jove Abd Allah amb 17 anys; els seus patrocinadors eren els caps mongols i turcs de Samarcanda i el xeic Burhan al-Din ibn Hisham al-Din.
Abd Allah es va proclamar Khan de Txagatai. Tamerlà havia usurpat el poder als kans de Txagatai, però no fou reconegut més que a Samarcanda i la Transoxiana. Al mateix temps havia estat alliberat a Bukharà Abu Said que va reclamar el tron; aquest va obtenir molts suports i després d'un intent fracassat sobre Bukharà, a finals d'any va conquerir Yasi (Turkestan) i les forces d'Abd Allah es van retirar. El 1451 el kan uzbek Abu l-Khayr va donar suport a Abu Said i aquest va derrotar fàcilment a Abd Allah prop de Samarcanda, i el va fer matar (22 de juny de 1451).
Es va casar dues vegades amb una filla d'Ulug Beg i una filla de l'emir Kuday Kuli, però probablement no va tenir fills.

## Bibliografia

* W. W. Barthold, Ulugh Beg, Four Studies, traduït per V. Minorsky, Leiden, 1956
* R. M. Savory, The Struggle for Supremacy in Persia after the Death of Timur, 1965
* C. P. Haase, “Abdallah B. Ebrahim,” Encyclopædia Iranica, I/2, pp. 180-181; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abdallah-b-ebrahim-timurid-khan-k-1451
# The Birthday Eve

The Birthday Eve és el primer àlbum del grup de música heavy metal Loudness, publicat el 1981 per la discogràfica Columbia Records.

## Cançons

* Loudness 5:10
* Sexy Woman 5:40
* Open Your Eyes 4:32
* Street Woman 5:17
* To Be Demon 6:07
* I'm on Fire 3:41
* High Try 5:07
* Rock Shock (More and More) 4:56

## Formació

* Minoru Niihara - veus
* Akira Takasaki - guitarra
* Masayoshi Yamashita - baix
* Munetaka Higuchi - bateria
# Teoria d'Autòmats

La teoria d'autòmats és una branca de les ciències de la computació que estudia les màquines abstractes i els problemes que aquestes són capaces de resoldre. La teoria d'autòmats està íntimament relacionada amb la teoria del llenguatge formal, ja que els autòmats es classifiquen sovint per les classes de llenguatges formals que són capaces de reconèixer.
Un autòmat és un model matemàtic per una màquina d'estats finits (FSM en les seves sigles en anglès). Una FSM és una màquina que, donada una entrada de símbols, "salta" a través d'una sèrie d'estats d'acord amb una funció de transició (que pot ser expressada com una taula). Si la màquina d'estats és del tipus anomenat "Mealy", aquesta funció de transició depèn de l'estat en què es troba la màquina i dels símbols d'entrada.
L'entrada és llegida símbol a símbol, fins que és "consumida" completament (es pot pensar com una cinta amb una sèrie de símbols escrits, que es va llegint per un capçal lector; el capçal es mou al llarg de la cita, llegint un símbol a cada pas) un cop la cinta s'esgota, l'autòmat es deté.
Depenent de l'estat en el que l'autòmat finalitza es diu que aquest ha acceptat o rebutjat l'entrada. Si la FSM acaba en un estat "acceptar", l'autòmat ha acceptat la paraula; i ho fa en un estat "rebutjar", l'autòmat ha rebutjat l'entrada. El conjunt de totes les paraules acceptades per l'autòmat formen el llenguatge acceptat per l'autòmat.

## Vocabulari

Els conceptes bàsics de símbol, paraula, alfabet i string són comuns a la majoria de les descripcions dels autòmats, i són:

### Símbol

    Una data arbitrària que té algun significat per a la màquina. A aquests símbols també se'ls anomena "lletres" o "àtoms".

### Paraula

    Una cadena finita formada per la concatenació d'un nombre de símbols.

### Alfabet

    Conjunt finit de símbols. Un alfabet s'indica normalment amb $\Sigma$, que és el conjunt de lletres en un alfabet.

### llenguatge

    Un conjunt de paraules, format per símbols en un alfabet donat. Pot ser infinit.

### Clausura de Kleene

    Un llenguatge es pot considerar com un subconjunt de totes les possibles paraules. El conjunt de totes les paraules pot, alhora, ser considerat com el conjunt de totes les possibles concatenacions de cadenes. Formalment, aquest conjunt de totes les cadenes s'anomena en angles free monoid.
S'indica como $\Sigma ^{*}$, i el superíndex * s'anomena l'estrella de Kleene.

## Referències

* ↑ «page 81 of». Arxivat de l'original el 2009-03-20. [Consulta: 12 abril 2013].
# Abakan

* Aquest article tracta sobre la ciutat. Vegeu-ne altres significats a «riu Abakan».
Abakan (en khakàs: Ағбан; rus: Абака́н) és una ciutat de Rússia, capital de la República de Khakàssia, al sud de Sibèria. Es troba localitzada a la part central de la Depressió de Minussinsk, en la confluència dels rius Ienissei i Abakan, a la riba contrària que Minussinsk. Es troba aproximadament a la mateixa latitud que Hamburg i Minsk. Població: 165.197 (Cens rus (2002)); 159.000 (1 de gener de 1994 est.).
El fort d'Abakan (rus: Абаканский острог) fou construït en la mateixa localització el 1675, també conegut com a Abakansk. Durant l'imperi Rus fou integrat en el gubernia de Ienissei. Durant 1823–1931 l'assentament fou conegut com a Ust-Abakanskoye, 1914–1925: Abakan, 1925–1931: Khakassk. Va rebre l'estatut de ciutat i el nom actual el 1931.
* Església ortodoxa
* Mercat d'Abakan
* Riu dels enfores
* Estàtua de Lenin

## Enllaços externs

* Portal web (rus)
# Abakano-Perevoz

Abakano-Perevoz (en rus: Абакано-Перевоз) és un poble de la República de Khakàssia, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 149 habitants. Pertany al districte de Bograd.

## Referències

* ↑ Почтовые индексы России. Регионы России → Республика Хакасия → Боградский район → село Абакано-Перевоз
# Teoria de Peccei-Quinn

En física de partícules, la Teoria de Peccei–Quinn és el model més conegut per a la resolució del problema CP fort. Va ser formulada el 1977 per Roberto Peccei i Helen Quinn. La teoria proposa estendre el Lagrangià de la QCD amb un terme violador de la simetria CP caracteritzat per un paràmetre θ, de valor molt petit car no s'ha observat mai experimentalment.
La teoria de Peccei–Quinn prediu que la petitesa del paràmetre θ és generada per un camp dinàmic, més que no pas per una constant arbitrària. Com que tot camp quàntic té associat una partícula, aquest model prediu l'existència d'una partícula nova, l'axió. El potencial associat a aquest camp fa que naturalment el paràmetre θ esdevingui zero.
La simetria de Peccei–Quinn presenta θ com a component funcional d'una simetria global U(1) que dona càrrega a un camp escalar complex. Aquesta simetria és espontàniament trencada pel valor d'expectació del buit obtingut per a aquest camp escalar, i l'axió és el bosó de Goldstone no-massiu d'aquesta simetria trencada. Si és una simetria de gauge aleshores l'axió és subsumit pel bosó de gauge massiu corresponent i l'axió no és observable (similar al mecanisme de Higgs). Aquest fet és fenomenològicament «desitjable» perquè no genera cap partícula no-massiva, d'acord amb les observacions experimentals fins ara.
La simetria Peccei–Quinn no és exacta perquè està trencada anòmalament pels instantons de la QCD. Si hi ha un terme compensatori que cancel·la el terme de la QCD responsable del trencament anòmal de la simetria, l'axió esdevé un bosó de Goldstone de massa exactament nul·la i θ ja no és fixat. El potencial efectiu de l'axió és el potencial sumat a sobre de l'escala de QCD; amb el terme potencial induït per efectes no-perturbatius de la QCD. Si l'axió és fonamental, o emergeix a una escala llunyana més alta que l'escala de QCD, llavors el terme d'acoblament de dimensió 5, $a\mathrm {Tr} [F\wedge F]$, està suprimit per $1/\Lambda$, on $\Lambda$ és l'escala de l'axió. A causa d'aquest fet, per tal que θ sigui tan petit al mínim del potencial efectiu, el potencial nu ha de ser molts ordres de magnitud inferior al potencial induït per l'instantó, agreujat pel factor $\Lambda$. Això requereix una simetria global aproximada, per la qual no hi ha cap explicació actual.

## Referències

* Peccei, Roberto D.; Quinn, Helen R. (20 juny 1977). Peccei, Roberto D.; Quinn, Helen R. «CP Conservation in the Presence of Pseudoparticles». Physical Review Letters, 38, 25, 20-06-1977, pàg. 1440–1443. Bibcode: 1977PhRvL..38.1440P. DOI: 10.1103/PhysRevLett.38.1440.
* Peccei, Roberto D.; Quinn, Helen R. (15 setembre 1977). Peccei, Roberto D.; Quinn, Helen R. «Constraints imposed by CP conservation in the presence of pseudoparticles». Physical Review D, 16, 6, 15-09-1977, pàg. 1791–1797. Bibcode: 1977PhRvD..16.1791P. DOI: 10.1103/PhysRevD.16.1791.
# Abd-an-Nabi ibn Alí

Abd-an-Nabí ibn Alí (àrab: عبد النبي بن علي, ʿAbd an-Nabī b. ʿAlī) fou el tercer i darrer emir màhdida de Zabid, fill del fundador Alí ibn Mahdí. Va succeir el seu germà Mahdí ibn Alí quan aquest va morir en 1163, tot i que és possible que haguessin governat plegats, amb Mahdí encarregant-se dels afers militars i Abd-an-Nabí dels civils.
El pillatge de territoris veïns va continuar. Lahej i Abyan foren atacades i també es van fer ràtzies cap al nord de la Tihama en territori dels emirs sulaymànides. El 1164 el seu germà Abd-Al·lah ibn Alí l'hauria enderrocat breument però va recuperar el poder. El 1164 en un dels atacs màhdides cap a la Tihama va morir el sulaymànida Wahhàs ibn Ghànim que fou una de les causes de la conquesta del Iemen (9 anys després) pels aiúbides. El 1165 va ocupar Taizz i Ibb i al mateix any va assetjar Aden. El setge va durar fins al 1172 quan el zuràyida Hàtim ibn Alí que ja portava assetjat set anys, va anar a Sanaa per obtenir l'aliança d'Alí ibn Hàtim (que havia succeït al seu pare Hàtim ibn Àhmad com emir de la dinastia hatímida de Yam); com que els dos eren ismaïlites l'acord es va aconseguir però Alí va posar com a condició que la fracció dels Janb del Dhamar, de la tribu Madhhidj, hi havia de participar; Hàtim els va convèncer i hatimites (Banu Yam) i Jand (Madhhidj) van marxar contra Aden i van obligar els màhdides a aixecar el setge després que els van causar fortes baixes (1173).
Poc mesos després van arribar a la Tihama els aiúbides, que es van reunir amb els sulaymànides que esperaven venjar la mort de Wahhàs ibn Ghànim. Els aiúbides van avançar cap al sud i van entrar a Zabid el 14 de maig de 1174. L'emir Abd-an-Nabí i el seu germà Àhmad van ser fets presoners i foren executats el 1176. Algun membre de la família màhdida va intentar després recuperar Zabid, però no ho van aconseguir i la dinastia va desaparèixer definitivament.

## Referències

* 1 2 3 Houtsma, Martijn Theodoor. E.J. Brill's First Encyclopedia of Islam, 1913-1936 (en anglès). Brill, 1993, p. vol.5, p.121. ISBN 9004097910.

## Bibliografia

* Ali ben al-Hasan al-Khazradji, The pearls-strings: a history of the Resuliyy dinasty of Yemen, traducció de Sir James W. Redhouse, Leyden i Londres, 1906