OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Asini Quadrat (poeta)

Asini Quadrat (en llatí Asinius Quadratus) va ser un poeta romà en llengua grega, autor d'un únic epigrama dels inclosos a l'Antologia grega.
Aquest poema es considerava d'autoria incerta, però se li atribueix, a partir d'un escoli que diu Ἀσιννίου Κουαδράτου (Asini Quadrat) i afegeix: εἰς τοὺς ἀναιρεθέντας ὑπὸ τοῦ τῶν Ῥωμαίων ὑπάτου Σύλα, cosa que podria indicar que l'autor de l'epigrama era contemporani de Sul·la al segle i aC, però les proves són dubtoses. Alguns autors interpreten que es podria referir a la matança de molts atenesos per Sul·la després de la presa d'Atenes, i fins i tot es diu que es refereix a algun esdeveniment d'una guerra posterior, i que l'autor de l'epigrama no era altre que l'historiador Asini Quadrat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 631.
# Vila fortificada de Trasserra

La Vila fortificada de Trasserra és la vila murada, fortificada, medieval d'estil romànic del poble de Trasserra, a la comarca del Rosselló, Catalunya Nord.
Envoltava la totalitat del poble vell, amb la cellera primigènia en el seu interior.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Trasserra». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Castells i fortificacions militars del Rosselló anteriors al 1300: Vila fortificada de Trasserra». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ La vila fortificada de Trasserra en els ortofotomapes de l'IGN
# Vila fortificada de Sant Feliu d'Avall

La Vila fortificada de Sant Feliu d'Avall és la vila murada, fortificada, medieval d'estil romànic del poble de Sant Feliu d'Avall, a la comarca del Rosselló, Catalunya del Nord.
Envoltava la totalitat del poble vell, amb la cellera primigènia en el seu interior. A ponent seu hi havia el Castell de Sant Feliu d'Avall.

## Història

Com queda explicat als articles de Sant Feliu d'Amunt i Sant Feliu d'Avall, la història de les dues poblacions és indissociable. A partir del segle xi en foren senyors els de Castellnou, i més tard, els vescomtes d'Illa. N'ha quedat abundant documentació; per això es pot resseguir força bé el procés de construcció de les muralles de la vila. Les primeres muralles són dels segles xii i xiii, que foren refetes al XIV.
En aquestes darreres, Andreu de Fenollet, vescomte d'Illa i de Canet, establí que l'alçada de les parets havia de ser de 5 canes, i el gruix, de 4,5 pams. L'havia de circuir, al capdamunt de les muralles, un corredor de 12 pams, que alhora havia de separar les muralles de les cases. Els valls que havien d'envoltar exteriorment els murs havien de ser de 5 canes, amb una fondària de 2,5, també canes.
De portals, s'havia de mantenir el de Bernat Martí, de les muralles anteriors, i se n'havia de bastir un altre. Tots dos portals havien de ser flanquejats de dues torres de defensa. L'absis romànic de l'església parroquial havia de ser incorporat a la muralla com una torre més, a part de les torres perimetrals que calia construir.

## Característiques

Es conserva part del recinte murallat de Sant Feliu d'Avall; a l'oest de l'església parroquial se'n conserven, per exemple, dos llenços, un d'uns 60 metres, i l'altre d'uns 100. A l'angle nord-est i al mur septentrional del recinte és on s'ha conservat més bé. A l'angle sud-est hi ha restes d'una bestorre de planta semicircular. L'aparell de les muralles és de còdols ben arrenglerats en filades prou regulars, i els trossos de murada conservats presenten una base atalussada.

## Galeria d'imatges

* Muralla nord i angle nord-oest
* Muralla oest
* Fragment de muralla al sud

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Feliu d'Avall». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa; Bolòs i Masclans, Jordi. «Sant Feliu d'Avall: Recinte fortificat de Sant Feliu d'Avall». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «La vila fortificada de Sant Feliu d'Avall en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-16. [Consulta: 25 agost 2016].
* ↑ Uns 10 metres.
* ↑ Aproximadament 1 metre.
# Voskressénovka

«Voskressénovka» té aquests significats:
* Voskressénovka (Penza), localitat de l'óblast de Penza, a Rússia
* Voskressénovka (Sakhalín), localitat de l'óblast de Sakhalín, a Rússia
# Voskressénovka (Sakhalín)

* Per a altres significats, vegeu «Voskressénovka».
Voskressénovka (en rus: Воскресеновка) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a Rússia, el 2013 tenia 716 habitants. Pertany al districte municipal de Tímovskoie.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19.
# Vritz

Vritz (en bretó Gwerid) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 760 habitants. Limita amb Le Pin, a Loira Atlàntic, Freigné, Candé i Challain-la-Potherie a Maine i Loira.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 852 | 904 | 843 | 828 | 813 | 803 | 760 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-2001 | Yvette Coquereau | |
| 2001- | Michel Jeanneau | |
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 - llançament de disc femení

El llançament de disc femení va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928. La prova es va disputar el 31 de juliol de 1928 i hi van prendre part 21 atletes de 12 nacions diferents. Fou la primera vegada que es disputà aquesta prova.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Halina Konopacka (POL) | Lillian Copeland (USA) | Ruth Svedberg (SWE) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1928.
| Rècord del Món | 39.18 m | Halina Konopacka | Varsòvia (POL) | 4 de setembre de 1927 |
| Rècord Olímpic | | | | |
En la final Halina Konopacka va establir un nou rècord del món amb 39,62 metres.

## Resultars

Les sis millors tiradores de la classificació passen a la final. Es desconeix l'ordre de llançament i els resultats parcials de cada sèries. La final es va disputar el mateix dia i començà a les dues del migdia.
| Pos. | Atleta | Nació | Qual. | Final | Notes |
| 1 | Konopacka, HalinaHalina Konopacka | Polònia | 39.17 | 39.62 | RM |
| 2 | Copeland, LillianLillian Copeland | Estats Units | 36.66 | 37.08 | |
| 3 | Svedberg, RuthRuth Svedberg | Suècia | 34.68 | 35.92 | |
| 4 | Reuter, MillyMilly Reuter | Alemanya | 34.75 | 35.86 | |
| 5 | Heublein, GreteGrete Heublein | Alemanya | 35.56 | 35.56 | |
| 6 | Perkaus, LieslLiesl Perkaus | Àustria | 33.54 | 33.54 | |
| 7 | Reichardt, MaybelleMaybelle Reichardt | Estats Units | 33.52 | No passa a la final | |
| 8 | Kobielska, GenowefaGenowefa Kobielska | Polònia | 32.72 | No passa a la final | |
| 9 | Mäder, CharlotteCharlotte Mäder | Alemanya | 32.22 | No passa a la final | |
| 10 | Velu, LucienneLucienne Velu | França | 31.29 | No passa a la final | |
| 11 | Michaëlis, LenaLena Michaëlis | Països Baixos | 31.04 | No passa a la final | |
| 12 | Mollenhauer, PaulaPaula Mollenhauer | Alemanya | 30.94 | No passa a la final | |
| 13 | Borsani, PieraPiera Borsani | Itàlia | 30.67 | No passa a la final | |
| 14 | Karlsone, ElfrīdaElfrīda Karlsone | Letònia | 30.60 | No passa a la final | |
| 15 | MacDonald, RenaRena MacDonald | Estats Units | 30.25 | No passa a la final | |
| 16 | Ruda, ErzsébetErzsébet Ruda | Hongria | 29.65 | No passa a la final | |
| 17 | Dekens, BetsBets Dekens | Països Baixos | 29.36 | No passa a la final | |
| 18 | Jikeli, BertaBerta Jikeli | Romania | 28.19 | No passa a la final | |
| 19 | Jenkins, MargaretMargaret Jenkins | Estats Units | 27.07 | No passa a la final | |
| 20 | Petit-Diagre, LucieLucie Petit-Diagre | Bèlgica | 25.28 | No passa a la final | |
| 21 | Toitgans, JennyJenny Toitgans | Bèlgica | 24.40 | No passa a la final | |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Discus Throw, Women». [Consulta: 13 octubre 2023].
# Virgínia Cierco Aparicio

Virgínia Cierco Aparicio (Barcelona, 1977) és una bibliotecària catalana, directora de la biblioteca pública Sant Pau-Santa Creu del barri del Raval de Barcelona, que acumula reconeixements per la seva tasca de cohesió social.
Cierco és diplomada en biblioteconomia i documentació per la Universitat de Barcelona. Ha realitzat el postgrau "mediació cultural per al foment de la lectura", impartit per aquesta universitat. Amb la creació de consorci de Biblioteques de Barcelona el 2001, inicia l'experiència professional en biblioteca pública passant per diversos equipaments de la ciutat.
El 26 de novembre de 2019 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona que entrega l'ajuntament de la ciutat. L'acte va comptar amb la presència de l'alcaldessa Ada Colau que va ser l'encarregada de donar-li personalment el premi per la seva tasca participativa en favor de la integració i la convivència de la comunitat del Bon Pastor. El març de 2023, va ser una de les personalitats homenatjades per l'Ajuntament de Barcelona en la campanya Ciutat de Dones.

## Referències

* ↑ «Virgínia Cierco: "Una biblioteca no va de llibres, va de persones"». El Periódico, 16-04-2019. [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ «Tabakalera». Arxivat de l'original el 2019-12-19. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «Medalla d'Honor». Arxivat de l'original el 2020-12-03. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «Biografies». Ciutat de Dones. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 19 abril 2023].

## Vegeu també

* Viquiprojecte:Ciutat de dones
# Vladimir Manchev

Vladimir Manchev (nascut el 6 d'octubre de 1977 a Pàzardjik (Bulgària) és un futbolista búlgar. Actualment juga al CSKA Sofia.

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Warwick Kerr

Warwick Estevam Kerr (Santana de Parnaíba; 9 de setembre de 1922 - ?, 15 de setembre de 2018) fou un biòleg genetista brasiler, considerat un dels millors genetistes brasilers i especialista en abelles del món.

## Biografia

Kerr va néixer el 1922, en Santana do Parnaíba, fill de Américo Caldas Kerr i Bàrbara Chaves Kerr. La seva família procedia originàriament d'Escòcia. El 1925 es van mudar a Pirapora en l'estat de São Paulo. Kerr va estudiar secundària en la ciutat de São Paulo i es va graduar com enginyer agrícola en l'Escola Superior d'Agricultura Luiz de Queiroz de la Universitat de São Paulo en Piracicaba. Kerr va ser conegut internacionalment el 1950, quan va realitzar un treball inèdit sobre determinació de castes d'abelles del gènere Meliponinae.
# Aureliano de Beruete

Aureliano de Beruete (n. Madrid, 1845 - ibidem 1912) fou un advocat espanyol, que va prendre partit en la vida política del seu país, arribant a ser diputat a les legislatures de 1871 i 1872, tot i que aviat va abandonar aquests interessos per dedicar-se de ple a la pintura. Com a artista es va formar a l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, on va tenir com a professor a Carlos de Haes. Va tractar i conèixer a Darío de Regoyos.
Entre els seus amics es troben els pintors Ramon Casas i Joaquim Sorolla, amb qui va mantenir una estreta amistat. Sorolla, a la mort del paisatgista, organitzaria a casa la primera exposició antològica d'aquest mateix.
El seu fill, també anomenat Aureliano de Beruete i Moret, va ser crític d'Art a Espanya i el primer director del Museu del Prado que no era pintor, sinó un prestigiós historiador de l'art. Va heretar del seu pare la passió per l'Art i pel col·leccionisme, el que li va fer posseir, entre altres tresors, el dibuix preparatori de la Sibil de Miquel Àngel que avui es conserva al Metropolitan museum de Nova York. La formació de Beruete es va completar pel seu propi caràcter cosmopolita. Va viatjar a París, on va conèixer Martín Rico i va estudiar a l'Escola de Barbizon on va començar a pintar directament del natural. Fou un gran col·leccionista d'art i es va especialitzar en l'obra de Velázquez, sobre qui publicà una monografia el 1898.

## El seu estil

És un artista de pinzellada solta i fluida, finalment impressionista, de composicions obertes i molt lluminoses, que tenen com a protagonistes més freqüents la ciutat de Madrid, la de Toledo, o la Serra del Guadarrama. No va ser molt comprès al seu temps,
La seva visió positivista del paisatge, relacionada en última instància amb la poètica de la Crisi del 98 i amb el Regeneracionisme, entronca nítidament amb la filosofia de la Institución Libre de Enseñanza de Madrid.
Algunes de les obres representatives de Beruete són:
* Tren a la nit (1891)
* Ribes del Manzanares (1895)
* Vista de la vega baixa des del Cambrón: el riu i les seves riberes amb la fàbrica d'armes al fons (1895)
* Embarcador a Vichy (1909)
* Safareigs del Manzanares (1904)
* Vista de Toledo (1907), actualment al Museu Nacional d'Art de Catalunya

## Referències

* ↑ «Aureliano de Beruete». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Catàleg en línia del MNAC
# Virilització

La virilització o masculinització és el desenvolupament biològic de les característiques masculines adultes en mascles o femelles joves. La majoria dels canvis de virilització són produïts per andrògens.
La virilització s'utilitza més habitualment en tres contextos mèdics i de biologia del sexe: la diferenciació sexual biològica prenatal, els canvis postnatals de la pubertat, típiques del cromosoma masculí (46, XY), i els efectes androgènics excessius en dones, típiques del cromosoma femení (46, XX). També és el resultat previst amb la teràpia de substitució d'andrògens en homes amb pubertat retardada i testosterona baixa.

## Referències

* ↑ «Virilization definition and meaning | Collins English Dictionary» (en anglès). www.collinsdictionary.com. [Consulta: 26 novembre 2017].
# Vittorino da Feltre

Vittorino da Feltre (Feltre, 1373 o 1378 – Màntua, 2 de febrer de 1446). El seu nom verdader fou Vittorino Ramboldini. Junt amb Vergeri (1349-1420) i Hyeronimus Mercurialis (1530-1606), formà part del moviment de renovació pedagògica que ocorregué al Renaixement. Fou un humanista i educador d'origen italià, fou el primer humanista a desenvolupar un currículum d'educació física.
Estudià a Pàdua al càrrec de Gasparino da Barzizza però després d'uns pocs anys fou invitat pel marqués de Màntua per a educar al seu fill. A Màntua, Vittorino es feu càrrec de l'ensenyament del fill del marqués i els d'altres prominents famílies, amb altres xiquets no nobles i fins i tot pobres, tractant-los per igual i de forma equànime. Ell no sols impartia aspectes humanístics, també posava especial èmfasi en la religió i l'educació física. Era l'any 1423, i la casa Giocosa" (Ca' Gioiosa") fou la primera escola per portar a terme el seu ideal humanista amb esperit cristià ubicada a la residència principesca fora de la ciutat, anomenada Casa Zojos. El seu programa incorporava tir amb arc, curses, el ball, la caça, la pesca, natació, esgrima, lluita i els salts. Segons Vittorino, l'educació física deuria ser considerada com qualsevol altra disciplina acadèmica dins del procés educatiu de l'individu, ja que és indispensable per a l'aprenentatge en altres camps del saber. A més, era important per a disciplinar el cos, la preparació de la guerra i per al descans i la recreació.

## Referències

* ↑ Woodward, William Harrison. Vittorino da Feltre and other humanist educators (en anglès). Renaissance Society of America, 1996, p.27. ISBN 0802071570.
* ↑ Sambolín Alsina, Luis. Principios y fundamentos de la educación física (en castellà). Ministerio de educación Física de Costa Rica, 1979, p.13.
# Arthur Byron Coble

Arthur Byron Coble (Williamstown, 3 de novembre de 1878 - Harrisburg, 8 de desembre de 1966) va ser un matemàtic estatunidenc.

## Vida i obra

Coble va estudiar al Pennsylvania College, on va coincidir amb Luther Eisenhart, entre 1893 i 1899. L'any següent es va matricular en el programa doctoral de la universitat Johns Hopkins, obtenint el doctorat l'any 1902, sota la direcció de Frank Morley. Després d'un curs donant classes a la universitat de Missouri, va viatjar a Alemanya per ampliar estudis a les universitats de Greifswald i de Bonn.
En retornar al seu país, va ser professor de la universitat Johns Hopkins fins al 1918 en que va acceptar una plaça docent a la universitat d'Illinois a Urbana-Champaign en la qual va romandre fins a la seva jubilació el 1947. Es va retirar a viure a Lykens (Pennsilvània) amb una malaltia de Parkinson qua anava progressant. El 1956, un accident de cotxe el va deixar invàlid.
Coble va ser un personatge important i influent en el panorama matemàtic nord-americà: Membre de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències, president de l'American Mathematical Society (1933-1934) i editor de diverses revistes matemàtiques americanes.
Coble va treballar en, sobre tot, en geometria algebraica, essent la seva principal obra Algebraic Geometry and Theta Functions (1928). A més, va escriure una seixantena d'articles i monografies.

## Referències

* ↑ Glass, 2013, p. 563.
* 1 2 Mattuck, 1970, p. 693.
* ↑ Glass, 2013, p. 565.
* ↑ Halmos, 1985, p. 43.
* ↑ Glass, 2013, p. 564.
* ↑ Mattuck, 1970, p. 697-699.

## Bibliografia

* Glass, Darren B. «Coble and Eisenhart: Two Gettysburgians Who Led Mathematics» (en anglès). Notices of the American Mathematical Society, Vol. 60, Num. 5, 2013, pàg. 558-566. ISSN: 1088-9477.
* Halmos, Paul R. I Want to be a Mathematician (en anglès). Springer, 1985. ISBN 978-0-387-96470-6.
* Mattuck, Arthur «Arthur Byron Coble» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, Vol. 76, 1970, pàg. 693-699. DOI: 10.1090/S0002-9904-1970-12509-5. ISSN: 0273-0979.
* Parshall, Karen Hunger; Rowe, David E. The Emergence of the American Mathematical Research Community, 1876-1900 (en anglès). American Mathematical Society, 1994. ISBN 0-8218-9004-2.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Arthur Byron Coble» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «22. Arthur Byron Coble». American Mathematical Society. [Consulta: 23 gener 2020]. (anglès)
# Voleró Publili

* Per a altres significats, vegeu «Voleró Publili Filó».
Voleró Publili (llatí: Volero Publilius) va ser un tribú romà. Formava part de la gens Publília, una antiga família romana d'origen plebeu.
Havia servit amb distinció com a primer centurió i després de deixar el servei el van cridar a files com a simple soldat i va refusar obeir (473 aC). Els cònsols van ordenar als lictors la seva detenció, però es va resistir i va tenir el suport del poble. Els cònsols van ser expulsats del Fòrum i davant dels aldarulls el Senat es va veure obligat a actuar.
Per l'any següent Publili, que s'havia fet molt popular per la seva actitud valenta, va ser escollit tribú de la plebs (472 aC), però no va portar a judici als magistrats de l'any anterior com alguns esperaven, i va dedicar els seus esforços a assegurar la lliure elecció dels tribuns que abans eren elegits als comicis centuriats on dominaven els patricis, i volia transferir-ho als comicis tribunats. No ho va aconseguir però l'any següent, el 471 aC va ser reelegit tribú i junt amb el seu col·lega Gai Letori va proposar que les tribus havien d'elegir els edils i els tribuns i que els comicis tribunats podrien discutir de qualsevol afer i no sols els que afectaven els plebeus (Lex Publilia Laetoria). Els patricis, amb el cònsol Api Claudi al capdavant, s'hi van oposar per la força, però no van poder impedir l'aprovació de la llei. Es creu que llavors el nombre de tribuns va passar a cinc (abans eren dos).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 297.
# Xenofont de Corint

Xenofont de Corint (en llatí: Xenophon, en grec antic: Ξενοφῶν), fill de Tèssal, va ser un esportista corinti.
Va vèncer en els Jocs Olímpics en carreres a peu i al pentatló a la 79è olimpíada. Era de la família dels Oligètides, una de les principals famílies de Corint. Una oda de Píndar celebrava la seva doble victòria als jocs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Xenofon». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 4 gener 2024].
# Avaluació tardana

En programació d'ordinadors, avaluació tardana (en anglès: Lazy evaluation) és la tècnica de retardar un càlcul fins que se'n requereixi el resultat.
Els beneficis de l'avaluació tardana inclouen:
* augment de rendiment en evitar el càlcul d'expressions no requerides, evitant a més els errors que s'hi puguin produir.
* capacitat de construir estructures de dades de llargada infinita
* capacitat de definir estructures de control com a abstraccions en comptes de comandes.
El contrari de l'avaluació tardana és l'avaluació primerenca (en anglès: eager evaluation), també anomenada avaluació estricta, on una expressió és avaluada tan bon punt és assignada a una variable o paràmetre. L'avaluació primerenca és el comportament utilitzat en la majoria de llenguatges.
L'avaluació tardana comprèn els següents tres conceptes:
* L'expressió només s'avalua quan és requerida per la funció que la requereix (avaluació retardada).
* L'expressió només s'avalua fins a l'extensió requerida (avaluació curtcircuitada)
* L'expressió mai no s'avalua més d'una vegada (avaluació en l'ordre aplicatiu)
El llenguatge Haskell utilitza majoritàriament l'avaluació tardana.
Altres llenguatges com OCaml, Scheme i altres la incorporen de manera opcional, mitjançant construccions explícites.

## Referències

* ↑ David A. Watt, "Programming Language concepts and Paradigms", p. 100
* ↑ IBM.com - Simple lazy programming in Scheme(anglès)
# Xing Huina

Xing Huina - (25 de febrer de 1984 a Weifang, Província de Shandong, Xina) és una atleta xinesa especialista en proves de fons que va ser campiona olímpica dels 10.000 metres als Jocs d'Atenes 2004.
Procedeix d'una família de grangers de Weifang. Mesura 1,66 m i pesa 50 kg.
Va començar a fer atletisme en la Weifang City Sport School, on era entrenada per Chi Yuzhai. El 1999 va passar al Shandong Sport Technology Institute, entrenada per Yin Yanqin.
Després de destacar en els campionats nacionals de 2001, el 2002 va entrar a formar part de l'equip nacional xinès, sota l'adreça de Wang Dexian. Aquest any va aconseguir la medalla de bronze en els 10.000 metres dels Jocs Asiàtics de Busan.
El 2003 va participar en els Campionats del Món de París, on va finalitzar 7a en els 10.000 metres amb una marca de 30:31,55 que suposava un rècord del món en categoria junior.
El major èxit de la seva carrera va arribar als Jocs Olímpics d'Atenes 2004 quan va guanyar contra tot pronòstic la medalla d'or en els 10.000 metres. Es preveia un absolut domini de les etíops en aquesta prova, amb Derartu Tulu, Ejegayehu Dibaba i Werknesh Kidane. No obstant això Huina Xing va aguantar el ritme de les africanes, i en l'última volta es va quedar sola al capdavant amb Ejegayehu Dibaba, a qui va batre en el sprint final, guanyant la prova amb 30:24,36. La plata va ser para Ejegayehu Dibaba (30:24,98) i el bronze per Derartu Tulu (30:26,42)
Als Mundials de Hèlsinki 2005 va ser 4ª en els 10.000 m (30:27.18) i 5ª en els 5.000 m (14:43,64), sent ambdues proves dominades per les etíops.

## Marques personals

* 1.500 metres - 4:09,01 (2003)
* 3.000 metres - 9:26,36 (2006)
* 5.000 metres - 14:43,64 (2005)
* 10.000 metres - 30:24,36 (2004)

## Referències

* ↑ Former Olympic champion Xing Huina withdraws from National Games. Xinhua (2009-10-21). Consultat el 2010-08-21.

## Enllaços externs

* Perfil IAAF