OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kayah

Kayah és un dels set estats pels pobles minoritaris establerts per la constitució de 1974 a Birmània. Té uns dos-cents mil habitants i 11.670 km². Està poblat per la nació Karenni, de la qual els Kayah només són un dels quatre grups principals.
L'estat fou creat unilateralment per Birmània el 1948 amb el nom de Karenni, i es va canviar a Kayah el 1951. El 1974 la constitució va ratificar l'existència de l'estat.
A l'estat viuen les següents nacions o grups:
* Kayah (Karenni)
* Zayein
* Ka-Yun (Padaung)
* Gheko
* Kebar
* Bre (Ka-Yaw)
* Manu Manaw
* Yin (Yin Talai i Yin Baw)
Pel poble Karenni, la història del país i la política, vegeu: Karenni
# Krishna Chakravarty

Krishna Chakravarty (Benarés, Índia, 1958) és una citarista de l'Índia. És degana de la Facultat de Música de la Universitat Hindú de Benarés. És una de les poques sitaristes que han rebut el reconeixement com a mestra a una edat primarenca. Va començar els seus estudis de sitar amb el Dr. Ram Das Chakravarty i des de 1971 estudia amb el cèlebre Ravi Shankar. S'ha presentat en diversos països del món, en el Palau Reial del Nepal, a Europa, a universitats nord-americanes i a Argentina.

## Referències

* ↑ Peña, Andrea. «Krishna Chakravarty maestra del sitar de India se presentará gratis en el Teatro San Joaquín» (en castellà), 02-08-2017. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ «Mágico concierto de la sitarista hindú Dra. Krishna Chakravarty en el Museo Violeta Parra» (en castellà). Museo Violeta Parra, 28-07-2017. [Consulta: 3 setembre 2023].
# Kuliginita

La kuliginita és un mineral de la classe dels halurs.

## Característiques

La kuliginita és un hidroclorur de ferro i magnesi de fórmula química Fe₃Mg(OH)₆Cl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016, i la primera publicació data del 2018. Cristal·litza en el sistema trigonal. És l'anàleg amb Fe$^{2+}$ de la tondiïta. Té una estructura cristal·lina com la de l'espinel·la, típica per a diversos minerals de coure del grup de l'atacamita. Químicament s'assembla a la iowaïta, que també és un hidrat. Probablement és l'anàleg de ferro de la haydeeïta, membre del grup de l'atacamita, que també és trigonal. Pot contenir inclusions d'iowaïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu geològic de Sibèria Central, a Novosibirsk (Rússia), amb el número de catàleg: vi-53/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina d'Udachnaya, a Daldyn, dins el districte de Mirninsky (Sakhà, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kuliginite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2019].
# Kuligui

Kuligui (en rus: Кулыги) és una ciutat de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 697. Pertany al districte (raion) de Viàtskie Poliani.

## Referències

* ↑ «Varmino» (en anglès). GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Вятскополянского района Кировской области». Официальный сайт администрации Вятскополянского района.
# Kuliga (Sverdlovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Kuliga».
Kuliga (en rus: Кулига) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 95 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Hetereleotris georgegilli

Hetereleotris georgegilli és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Reunió i Maurici.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R. 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Làzarivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Làzarevka».
Làzarivka (en (ucraïnès): Лазарівка, en rus: Лазаревка, Làzarevka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 78 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22.
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Casa Cuyàs (Cardedeu)

La Casa Cuyàs és una obra de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb pati posterior, planta baixa, dos pisos i coberta de dos aiguavessos de teula àrab sobre una estructura de fusta. La façana principal té dos eixos de composició vertical. A la planta baixa hi ha una finestra rectangular protegida per una reixa de ferro i, al seu costat, un gran portal d'arc a nivell amb un emmarcament de pedra. Al seu interior se situa la porta d'accés principal, d'arc rebaixat i enretirada respecte del pla de la façana, de manera que queda protegida a l'interior del portal. Als pisos superiors hi ha quatre obertures més, totes elles rectangulars, amb emmarcaments senzills i persianes de llibret de fusta. Les de l'extrem esquerre constitueixen finestres, mentre que les altres dues són obertures balconeres: la del primer pis dona a un balcó individual amb una llosana de pedra i baranes de ferro, mentre que la del nivell superior és un balcó ampitador lleugerament volat. Remata la façana el voladís de la teulada, sostingut per cabirons de fusta.
El parament de la façana principal és arrebossat i pintat. A la part posterior hi ha diversos volums complementaris, així com un terrat al segon pis.

## Història

L'edifici segurament es va construir vers l'any 1848. El 1900 va ser reformat per encàrrec d'Enriqueta Cuyàs Galceran. Les obres van incloure la reforma de la planta baixa, l'obertura de dos balcons i un petit aixecament de la coberta.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Cuyàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Hetereleotris margaretae

Hetereleotris margaretae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-àfrica i Reunió.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Kulijníkovo

Kulijníkovo (en rus: Кулижниково) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2017 tenia 227 habitants. Pertany al districte municipal d'Aguínskoie.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии. Вып. 5: Шуйский и Ковровский уезды/сост. В. Березин. Вязниковский и Гороховецкий уезды/сост. В. Добронравов. - 1898». Arxivat de l'original el 2018-10-26. [Consulta: 20 desembre 2018].
# Justin Besson

L'abat Justin Besson (Mejalanon, 30 d'octubre de 1845 - Vilafranca de Roergue, 29 d'octubre de 1918) fou un dels escriptors occitans més importants de l'Avairon. És conegut sobretot gràcies a la seva obra principal D'al brèç a la tomba, un poema èpic de dotze cants publicat el 1892.
Justin Besson nasqué el 1845 a Mejalanon, caseria del terme de Sent Sauvador. Era el vuitè dels nou fills d'una família pagesa molt religiosa. Visqué al camp abans d'ingressar, a l'edat de dotze anys, al seminari de Rodés. A tretze anys, començà a escriure cançons en occità. El 1871, després d'ordenar-se capellà, tingué com a primera parròquia Sent Ginièis d'Òlt. Després de moltes i variades afeccions, passà a Sent Andriu de Najac. Es jubilà el 1907 i se n'anà a viure a Rodés.
Comptava entre els seus amics amb els escriptors Arsèni Vermenosa, Antonin Perbòsc i Prospèr Estieu. Col·laborà força temps al Journal de l'Aveyron. La seva obra inspirà diversos escriptors del Roergue com ara Enric Molin o Eugèni Seguret. Morí el 1918 a Vilafranca de Roergue a casa de la seva germana.

## Obra

* D'al brèç a la tomba (D'al brès à la toumbo)
* Contes de la tatà Mannon (Countes de la tata Mannou)
* Contes de l'oncle Joanet (Countes de l'ouncle Janet)
* Bagateletas (Bagateletos)
* Besucarietas (Besucarietos)
* Lyre et Guitare
* Vespradas de l'oncle Polita (Besprados de l'ouncle Polito)

## Referències

* ↑ «Justin Besson». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Merles et fauvettes, una de les obres més antigues de Besson (en francès) a Gallica.fr
# Justificació (tipografia)

La justificació, en tipografia, és la llargada de la línia més llarga, permesa pel format útil del paper sobre el qual s'imprimeix un text o del llarg volgut d'un paràgraf. Es pot expressar en mil·límetres, en punts tipogràfics o en cíceros, o en nombre de signes (un signe corresponent a una lletra). Els espais i la puntuació són considerats com a signes. Els experts suggereixen que la millor llegibilitat a la pantalla és obtinguda amb línies de 50 a 60 signes. Els diaris utilitzen en general línies que contenen menys signes perquè són sovint compostos en columnes amb un cos fluix. Per a l'escriptura de codi informàtic, hom es limita en general a 80 signes (anomenats en aquest context «caràcters») per línia.
En deriven cinc alineaments tipus:
* alineació a l'esquerra, o «ferro a l'esquerra», o «bandera dreta»: totes les línies són alineades a l'esquerra;
* alineació justificada, o «al quadrat», també dita «ferro a l'esquerra justificació forçosa», o «justificat a l'esquerra»: totes les línies són estirades per a tenir la mateixa llargària que la justificació llevat de la darrera línia que tan sols és alineada a l'esquerra;
* alineació a la dreta, o «ferro a la dreta», o «ferro a la dreta», o «bandera esquerra»: totes les línies són alineades a la dreta;
* alineació justificada «en empedrat», també dita «ferro a la dreta justificació forçosa», o «justificat a la dreta»: totes les línies són estirades per a tenir la mateixa llargària que la justificació i la darrera línia és alineada a la dreta i a l'esquerra;
* alineació al centre: text «centrat».
El terme de «ferro» ve de la manera amb la qual el compositor alineava les línies amb el compostador, en tipografia: les línies eren alineades amb el «ferro» a l'esquerra, amb la part mòbil del compostador, per tal de crear una «bandera» a la dreta; eren «ferrades» a la dreta, sobre la part fixa del compostador, a fi de crear una «bandera» a l'esquerra.
Per a fer-se'n una idea, els articles de Viquipèdia són ferrats a l'esquerra per defecte i són per naturalesa, segons la talla de la pantalla, la seva definició i la talla de la finestra a la qual el text apareix, d'una justificació sovint massa llarga, la qual cosa en fa la lectura incòmoda.
La darrera línia d'un paràgraf justificat és alineada a l'esquerra; es parla de «línia cava». Segons la norma tipogràfica adoptada, la primera línia d'un paràgraf pot anar endarrere (sagnia). En un document electrònic que comporta molts paràgrafs curts, s'evita generalment aquesta retirada per a reemplaçar-la sigui per un marge inferior (paràgrafs de text), sigui per marges superior i inferior (títols), deslligant millor els paràgrafs sense sobrecost i prestant-los així millor a la lectura ràpida.

## Referències

* ↑ Romain Boyer. «Longueur de ligne optimale en nombre de caractères». www.ergonomie-web.com. Arxivat de l'original el 2014-02-28. [Consulta: 29 maig 2020].

## Vegeu també

* Tipografia
* Sagnat

## Bibliografia

* Dominique Johnson. Manuel de typographie. Modulo-Griffon, 2005, p. 290. Johnson 2005. ISBN 2894432127.
# Kúrskoie

«Kúrskoie» té aquests significats:
* Kúrskoie (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Kurskoie (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
* Kúrskoie (Crimea), localitat de la República de Crimea, a Rússia
# Kúprine

Kúprine (en (ucraïnès): Купріне) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 200 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Kúrlovo

Kúrlovo (en rus Курлово) és una ciutat de l'óblast de Vladímir, Rússia. El 2015 tenia 6.348 habitants.

## Geografia

Kúrlovo es troba a 19 km al sud de Gus-Khrustalni, a 79 km al sud de Vladímir i a 192 km a l'est - sud-est de Moscou.

## Història

Kúrlovo fou creat prop d'una fàbrica de vidre, el 1811. Obtingué l'estatus de possiólok el 1927 i el de ciutat el 1998.
# L'Estany (Cercs)

L'Estany és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció amb la tipologia tradicional de les cases pairals de l'Alt Berguedà, fonamentada en plantes rectangulars i estructures sòlides. Teulada a doble vessant amb carener perpendicular a la façana principal i distribució de l'espai en planta baixa i dos pisos. Obertures superiors en galeria actualment tapiades. Aparell irregular reforçat a les cantonades amb carreus grossos i ben escairats.
Diverses modificacions i ampliacions a l'estructura original que es poden apreciar en façanes i parets.

## Història

D'origen incert, cal situar l'habitabilitat d'aquest indret a l'edat mitjana tardana, tot i que la tipologia constructiva actual de la Casa de l'Estany sigui posterior. Aquesta casa formava part del recorregut de l'antic camí ral que anava de Berga a Peguera passant pel Coll de l'Oreller i el Coll de Nou Comes. Va estar habitada fins als anys 40 del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 «L'Estany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].

## Bibliografia

* Jolis, Agustí; Simó, Maria Antònia. Alt Berguedà i Cardener. 3a. ed.. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1965 (Guies). DL B.13.216-1965.
# Kópavogur

Kópavogur, segona ciutat en grandària d'Islàndia amb una població de 30.000 persones, és un suburbi del gran Reykjavik la capital del país. Està situada al sud-est del país, entre la capital i la ciutat de Garðabær.
Durant el monopoli danès establert entre 1602 i 1787 sobre tota l'illa, la ciutat va ser escollida el 1662 pel bisbe Brynjólfur Sveinsson i per Árni Oddsson (aquest darrer en representació del poble islandès) per signar l'acord pel qual es reconeixia el monarca danès com a sobirà d'Islàndia.
Fins als anys trenta del segle xx va ésser una zona escassament poblada i, per aquest motiu, va esdevindre un lloc d'esbarjo per als habitants de Reykjavík. Quan va adquirir el rang de ciutat l'any 1955, Kópavogur va passar a créixer ràpidament fins a convertir-se en una de les localitats més poblades del país.
Actualment la ciutat és coneguda a nivell nacional per la seva gran oferta cultural, sent-ne l'exemple més clar el museu Gerðarsafn. Va ser obert al públic l'any 1944 i s'hi exposen obres de nombrosos artistes islandesos
Un altre lloc d'interès és la Kópavogskirkja (església construïda el 1963), així com el Náttúrufræðistofa Kópavogs (Museu d'Història Natural, especialitzat en la geologia i zoologia de l'illa).

## Enllaços externs

* Web oficial de la ciutat (en islandès)
# LV-4055

La LV-4055 és una carretera de la Xarxa de Carreteres del Pirineu gestionada per la Generalitat de Catalunya i la Diputació de Lleida.
La LV-4055 és una carretera antigament anomenada veïnal, actualment gestionada per la Generalitat de Catalunya. La L correspon a la demarcació provincial de Lleida, i la V a la seva antiga consideració de veïnal.

## Recorregut

És una carretera de la Xarxa Local de Catalunya que transcorre íntegrament per la comarca de La Cerdanya, que té l'origen a Martinet, a la N-260 i acaba al municipi de Montellà. Un cop acaba la LV-4055 pots continuar pel Camí de Montellà que duu, fins a Ridolaina primer i fins a Santa Eugènia de Nerellà i Olià més enllà. En aquesta segona ruta pots visitar l'Església de Santa Eugènia de Nerellà a Santa Eugènia i gaudir dels bonics paisatges del Parc Natural del Cadí-Moxeró.

## Referències

* ↑ «Institut Cartogràfic de Catalunya (ICGC)».
# LV-4011

La LV-4011 és una carretera convencional de calçada única actualment gestionada pels Serveis Territorials de Carreteres de Lleida (Generalitat de Catalunya). Discorre íntegrament pel terme municipal de Lladurs, a la comarca del Solsonès. Arrenca de la C-26, en el terme municipal de Lladurs, i en poc més de 3 quilòmetres de recorregut arriba a l'Hostal de Cirera, un dels nuclis del poble dispers de Lladurs.

## Enllaços externs

* La carretera LV-4011 en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# LV-4001

La LV-4001 (Lleida Veïnal 4001), és una carretera de la Xarxa de Carreteres del Pirineu, situada a la comarca de l'Alt Urgell. És una carretera antigament anomenada veïnal, actualment gestionada per la Diputació de Lleida. La L correspon a la demarcació territorial de Lleida, i la V a la seva antiga categoria.
Té l'origen a la carretera C-14 a l'Hostal Nou, a prop i al nord de Sant Andreu de Tresponts, en el seu punt quilomètric 166,7, i en un traçat de 12,4 quilòmetres mena fins al poble de Montan de Tost. Discorre pels termes municipals de Fígols i Alinyà i de Ribera d'Urgellet, i en 12,4 quilòmetres de recorregut salva un desnivell de 574,3 metres. Entre el quilòmetre 1 i el 9 enllaça 18 revolts molt tancats mitjançant els quals guanya la major part de l'alçada que supera la carretera. Aquesta carretera té continuïtat per una pista que mena a Coll d'Arnat i per una altra que mena als pobles del Tossal i del Coll. Poc abans d'arribar a Montan de Tost troba un trencall pel qual s'arriba al poble d'Espalagueró.

## Recorregut

| Tipus de Sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| LV-4001 | Creuament | C-14 | 0 |
| | Montan de Tost | | - |
| | Espalagueró | | - |
| | El Tossal, El Coll | | - |
| | Colldarnat | | - |
| | Barceloneta | Carretera Local | 12,4 |

## Enllaços externs

* La carretera LV-5118 en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Referències

* ↑ «LV-4001». Diputació de Lleida. [Consulta: 24 agost 2018].