OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu d'en Batlet

La Creu d'en Batlet és una creu de terme gòtica del segle xv situada a Llucmajor, Mallorca, al carrer Orient (antic carrer d'en Batlet) amb la confluència amb el carrer de Gràcia. Antigament es trobava al mig de tres carrers, Orient, Gràcia i Unió, però a causa de les reformes viàries de l'any 1886 fou col·locada dins una fornícula oberta en el mur exterior de la casa dita Can Caramixa.
La creu té una alçada de 3,94 m i està composta per un fust i un capitell de seccions octogonals i per una creu llatina de braços rectes amb terminacions trifoliades. No té graonada perquè es degué fer malbé amb el trasllat del 1886, juntament amb el creuer que no es correspon amb l'estil gòtic del monument. La part més bella és el capitell dividit en dos cossos:
* Al cos inferior hi ha quatre figures i un escut, coronat amb merlets i el cos superior amb decoració d'arqueria gòtica coronat també per merlets. La degradació de la pedra fa del tot impossible fer una atribució amb veracitat de les quatre figures representades en el cos inferior. Sembla que es poden identificar d'esquerra a dreta a Santa Bàrbara, amb la petita torre de tres finestres i un palmó a les mans, invocada contra els llamps i la mort sobtada i violenta; un escut amb una ala i una mà que porta un manat d'espigues o flors, que podria ser l'escut d'armes de la família que va costejar la construcció d'aquest monument; la figura de la Verge Maria en el moment de la florida de la vara de Sant Josep (escena dels pretendents de la Verge); i, finalment, la imatge d'un personatge no reconeixible amb un capell alt i punxegut i un bastó llarg. La resta no es pot apreciar perquè es troba encastat al mur.
* Al cos superior s'hi troba una arqueria gòtica formada per arcs apuntats i decoració geomètrica, tot coronat per merlets. L'arqueria s'organitza rítmicament repetint el motiu de tres arcs apuntats, albergat per un altre arc de mida més gran; l'arc apuntant, característic de l'arquitectura gòtica, és obtingut per dos arcs de circumferència simètrics i que es troben formant un angle curvilini.

## Referències

* ↑ Amorós, M. «Creu d'en Batlet». Creus de terme de Llucmajor. Arxivat de l'original el 20 de juny 2013. [Consulta: 28 setembre 2012].
# David Rees-Williams

David Rees Rees-Williams, primer baró d'Ogmore (Bridgend, Gal·les, 22 de novembre de 1903 - 30 d'agost de 1976) va ser un polític britànic. Va formar part del Consell Privat del Regne Unit i va ser premiat amb la Condecoració Territorial d'aquell estat.

## Biografia

Rees-Williams va néixer a Bridgend, al País de Gal·les, fill de Jennet i David Reese Williams. Va obtenir el títol d'advocat el 1929. Encarregat del 6è batalló de la reserva del Regne Unit, al Regiment gal·lès, va ascendir a Capità el 1936 i a Major el 1938, moment en què el batalló es va convertir en una unitat de reflector. Va ser transferit a la Royal Artillery el 1940, com totes les altres unitats reflectores, i va acabar la Segona Guerra Mundial com a Tinent coronel.
Rees-Williams va ser elegit al Parlament del Regne Unit per Croydon South com a membre del Partit Laborista el 1945, derrotant en les eleccions al parlamentari en curs, Sir Herbert Williams. Al govern va ser ministre de l'Oficina colonial, viatjant a l'Àsia oriental per avaluar els moviments independentistes de les colònies. A finals de legislatura, el seu escó va ser redistribuït, i posteriorment va perdre les eleccions, l'any 1950
Poc després de perdre l'escó, Rees-Williams va ser elevat a la dignitat de Baró d'Ogmore, de Bridgend, al County Borough de Bro Morgannwg, el 10 de juliol de 1950. Va servir com a ministre d'Aviació Civil a partir del 1951, i va ser nomenat membre del Consell Privat del Regne Unit aquell mateix any. Mentre era titular del ministeri de l'aviació, va ser un dels promotors de la instal·lació de l'Aeroport de Cardiff a Y Rhws, prop de la seva ciutat natal. Lord Ogmore va ser President del London Welsh Trust, dirigint el London Welsh Centre, a Gray's Inn Road, des del 1955 fins al 1959.
Lord Ogmore es va unir al Partit Liberal el 1959, i entre el 1963 i el 1964 en va ser president.
Lord Ogmore es va casar amb Alice Alexandra Constance Wills. Van tenir tres fills. La seva filla, Elizabeth Rees-Williams, es va casar amb els actors Richard Harris i Sir Rex Harrison, l'empresari Peter Aitken, i més recentment Jonathan Aitken, l'exdiputat conservador. Els seus nets són els actors Jared Harris i Jamie Harris i el director Damian Harris.

## Referències

* ↑ The London Gazette: no. 38968. p. 3622. 14 juliol 1950.
* ↑ «Our Former Presidents: London Welsh Centre». London Welsh Centre website. London Welsh Centre, 2010. Arxivat de l'original el 20 de juliol 2011. [Consulta: 4 febrer 2011].
* ↑ «The international who's who - Europa Publications Limited - Google Books».
# David Recordon

David Recordon (Portland, Oregon), 4 de setembre de 1986) és un tecnòleg especialitzat en estàndards oberts i entorns de codi obert, resident a San Francisco, que treballa com a vicepresident d'infraestructures i seguretat a la Chan Zuckerberg Initiative. El 19 de març de 2015 fou nomenat director de Tecnologia de la Informació de la Casa Blanca pel president dels Estats Units, Barack Obama. A través d'aquest paper, va impulsar importants esforços de modernització de la tecnologia que van tocar gairebé tots els aspectes de la Casa Blanca.
Recordon havia treballat anteriorment a Open Platforms Tech Lead, a l'empresa de blocs Six Apart, i més recentment com a director d'enginyeria de Facebook.
Recordon és molt conegut per la seva participació en el desenvolupament i popularització d'OpenID i OAuth.
El 2007, Recordon es va convertir en el receptor més jove del premi de codi obert Google-O'Reilly.
El 5 de gener de 2021, el nou president electe Joe Biden i la vicepresidenta electa Kamala Harris li van donar la benvinguda com a membre del seu equip de transició.

## Referències

* ↑ O'Dell, J. «Facebook opens up about open-source software». [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ Breckenridge, Anita. «President Obama Names David Recordon as Director of White House Information Technology». [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ Shear, Michael. «Technology Upgrades Get White House Out of the 20th Century». [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ Hammer, Eran. «History». [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ «Google-O'Reilly Open Source Awards - Hall of Fame». [Consulta: 17 setembre 2011].
* ↑ «President-elect Joe Biden and Vice President-elect Kamala Harris Announce Additional Members of White House Staff».
# Criteri de Sylvester

En matemàtiques el criteri de Sylvester és una condició necessària i suficient per determinar si una matriu simètrica o hermítica és definida positiva.
Donada una forma bilineal simètrica definida per una matriu $M_{n\times n}$ i pertanyent al conjunt $\mathbb {R} ^{n}$ dels nombres reals o bé una matriu hermítica, es considera que aquesta és definida o no per un signe (negatiu o positiu) de forma total o parcial en funció dels signes de la sèrie de menors principals $S(m_{i})$ de la pròpia matriu:
* Si tots els menors principals ($m_{i}$) de la matriu són majors que zero (definits positius) la matriu és definida positiva.
* Si tots els menors principals ($m_{i}$) de la matriu són majors o iguals que zero (semidefinits positius), la matriu és semidefinida positiva.
* Si tots els menors parells ($m_{i}$ sent i un numero parell) són majors que zero i els imparells ($m_{i}$ sent i un numero imparell) són menors que zero, la matriu és definida negativa.
* Si tots els menors parells ($m_{i}$ sent i un numero parell) són majors o iguals a zero i els imparells ($m_{i}$ sent i un numero imparell) són menors o iguals a zero, la matriu és semidefinida negativa.
* Si tots els menors principals ($m_{i}$) de la matriu són iguals a zero (nuls), la matriu és nul·la.
* Si la sèrie de menors $S(m_{i})$ no segueix cap dels criteris anteriors, la matriu no té un signe definit.

## Referències

* ↑ Horn, Roger A. Matrix analysis. 2a edició. Cambridge: Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-1-139-77600-4.
# Diiodur de pentaoxigen

El diiodur de pentaoxigen és un compost inorgànic estable de iode i oxigen, de fórmula O$_5$I$_2$, de color blanc i higroscòpic.

## Història

Fou sintetitzat per primera vegada el 1813 de forma independent pel químic francès Joseph-Louis Gay-Lussac i pel químic anglès Humphry Davy. Tanmateix, la seva estructura no fou elucidada de forma definitiva fins al 1970.

## Síntesi

La manera més simple d'obtenir el diiodur de pentaoxigen és mitjançant la deshidratació de l'àcid iòdic a 200 °C en un recipient amb aire sec. També es pot preparar per oxidació del iode amb oxigen mitjançant una descàrrega elèctrica.

## Referències

* ↑ Greenwood, N. N.; Earnshaw, A. Chemistry of the Elements (en anglès). Elsevier, 2012-12-02. ISBN 9780080501093.
# Dijle (desambiguació)

«Dijle» té aquests significats:
* Dijle, en francès Dyle, un riu de Bèlgica
* Dijle, un antic departament de França als territoris ocupats a Bèlgica
# David Braz

David Braz de Oliveira Filho (Guarulhos, 21 de maig de 1987), més conegut con David Braz,és un futbolista brasiler que juga en la posició de defensa central. Actualment juga al Fluminense Football Club.

## Referències

* ↑ Peixoto, Eduardo; Huber, Fred. «Campeão com Luxa no Palmeiras, David Braz espera repetir o sucesso» (en portuguès brasiler). globoesporte. Globo, 06-10-2010. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Diegues, Diego. «Santos procura alternativas para David Braz, que está fora dos planos» (en portuguès brasiler). Gazeta Esportiva. Terra, 17-01-2014. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ «David Braz comemora renovação de contrato com o Fluminense e afirma: "Chama os guerreiros"» (en portuguès brasiler). globoesporte. Globo, 17-12-2022. [Consulta: 17 desembre 2023].
# Demònax de Mantinea

Demònax de Mantinea（grec antic: Δημῶναξ, Dēmṓnax) fou un savi i legislador grec de Mantinea que tenia un gran prestigi a tota Grècia per raons desconegudes. Va viure al segle vi aC.
L'assemblea de l'estat grec de Cirene, quan Batos II Eudamó, fill d'Arcesilau I, davant del perill que representaven els libis i els egipcis, i la ineficàcia que tant Batos com el seu pare havien mostrat, van enviar emissaris a l'oracle de Delfos. La Pítia els va dir que busquessin un legislador de Mantinea, i el van cridar. Els mantineans els van donar un ciutadà de nom Demònax que va anar a Cirene per observar la situació. Després d'haver-se informat amb permís del rei, va dividir els ciutadans en tres tribus. Una amb els habitants de Tera i els periecs, una altra amb els pelopomnesis i els cretencs, i una tercera amb tots els illencs. Va reservar per al rei Batos algunes possessions i funcions sacerdotals, i va posar en mans del poble totes les prerrogatives que havien estat dels reis.
Les noves lleis treien el poder als reis deixant-los com a figura representativa, amb funcions religioses però conservant els seus dominis privats; el poder polític que estava limitat als descendents dels colons originals, va ser ampliat a la resta del poble grec; es va crear un senat del qual el rei era el president. La constitució tenia similituds amb la d'Esparta i se sap que van existir uns èfors (una espècie de jutges) i una policia de 300 homes armats, similars al Hippeis (genets que podien pagar-se un cavall i l'equip necessari per a la guerra) d'Esparta.

## Referències

* 1 2 Heròdot. Històries, IV, 161-162.
* ↑ Poliè el Macedoni. Στρατηγήματα "estratègies de guerra", VIII, 41.
# Dialogue avec mon jardinier

Dialogue avec mon jardinier és una pel·lícula francesa de 2007 dirigida per Jean Becker, amb guió que és una adaptació de la narració epònima d'Henri Cueco, publicada el 2004. Encara que els fets de la novel·la passen a la Corresa, la pel·lícula està rodada al Beaujolais. Musicalment és acompanyada pel segon moviment del Concert per a clarinet (Mozart) i el Va, pensiero. El seu pressupost era de 8,8 milions de dòlars dels EUA.

## Sinopsi

Un pintor torna de París a la seva casa infantil a la França rural. El pintor s'adona que l'hort de la casa, que havia estat impressionant, ha caigut en un desemparament i contracta un jardiner perquè li torni a donar forma. El jardiner que respon és un antic company d'escola. El pintor descobreix el costat bucòlic de la vida i la seva bellesa. Durant els propers mesos, els dos homes diferents es faran amics després de llargues converses. A través dels ulls de l'altra, experimenten el món amb una nova llum. Le rampes estomacals del jardiner són identificades com a càncer i aviat mor. El pintor guarda les visions que el seu amic li ha donat i les comparteix a través d'una exposició d'art.

## Repartiment

* Daniel Auteuil - El pintor "Dupinceau"
* Jean-Pierre Darroussin: El jardiner "Dujardin"
* Fanny Cottençon: Hélène, esposa de "Dupinceau"
* Élodie Navarre: Carole, filla de "Dupinceau"
* Alexia Barlier: Magda
* Hiam Abbass: Esposa de "Dujardin"
* Nicolas Vaude: Jean-Etienne
* Roger Van Hool: Tony

## Nominacions i premis

| Premi o festival | Categoria | Nominats | Resultat |
| Premis César | Millor actor | Jean-Pierre Darroussin | Nominat |
| XVII Premis Turia | Millor pel·lícula estrangera (lectors) | Pel·lícula | Guanyador |

## Referències

* ↑ Lieux de tournage, sur Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine. Rhône-Alpes Cinéma.fr.
* ↑ JP. «Dialogue avec mon jardinier (2007)- JPBox-Office».
* ↑ Le film à voir ce soir: Dialogue avec mon jardinier, Le figaro, 8 de desembre de 206
* ↑ La Turia premia a 'Mataharis' como mejor película española y reconoce al 'Follonero', El Mundo, 26 de juny de 2008
# Districte de Châteaubriant

El districte de Châteaubriant era una divisió administrativa francesa del departament del Loira Atlàntic, a la regió del País del Loira. Comptava amb 10 cantons i 53 municipis. El cap era la sotsprefectura de Châteaubriant.

## Història

Fundat el 1800. Des de l'1 de gener de 2017 va fusionar amb el districte d'Ancenis i conformen el districte de Châteaubriant-Ancenis.

## Cantons

cantó de Blain - cantó de Châteaubriant - cantó de Derval - cantó de Guémené-Penfao - cantó de Moisdon-la-Rivière - cantó de Nort-sur-Erdre - cantó de Nozay - cantó de Rougé - cantó de Saint-Julien-de-Vouvantes - cantó de Saint-Nicolas-de-Redon

## Referències

* ↑ Décret n° 2016-1959 du 29 décembre 2016. (francès)

## Vegeu també

* Cantons del Loira Atlàntic
# Districte de Nyon

El districte de Nyon és un dels districtes actuals del cantó suís de Vaud. Té 77985 habitants i una superfície de 307,34 km². Després de la reorganització de 2008 està format per 47 municipis, els originals del districte més tot l'antic districte de Rolle (excepte Allaman) i els municipis de Longirod, Marchissy i Saint-George del districte d'Aubonne. El cap del districte és Nyon.

## Municipis

* Arnex-sur-Nyon
* Arzier
* Bassins
* Begnins
* Bogis-Bossey
* Borex
* Bursinel
* Bursins
* Burtigny
* Chavannes-de-Bogis
* Chavannes-des-Bois
* Chéserex
* Coinsins
* Commugny
* Coppet
* Crans-près-Céligny
* Crassier (Vaud)
* Duillier
* Dully
* Essertines-sur-Rolle
* Eysins
* Founex
* Genolier
* Gilly (Vaud)
* Gingins
* Givrins
* Gland (Vaud)
* Grens
* Longirod
* Luins
* Marchissy
* Mies
* Mont-sur-Rolle
* Nyon
* Perroy (Vaud)
* Prangins
* La Rippe
* Rolle
* Saint-Cergue
* Saint-George
* Signy-Avenex
* Tannay (Vaud)
* Tartegnin
* Trélex
* Le Vaud
* Vich
* Vinzel
# Districte de Pafos

Districte de Pafos és un dels sis districtes de Xipre i situat a la part occidental de Xipre. La principal ciutat i capital és Pafos. Tot el districte sencer és controlat pel govern reconegut internacionalment de Xipre. Hi ha quatre municipis al districte de Pafos: Paphos, Yeroskipou, Peyia, i Polis Chrysochous.
Té una extensió de 1.393 km², que constitueix el 15,1% de l'extensió de l'illa, i una població el 2001 de 66.364 habitants. La zona costanera es troba plena de golfs, coves, caps, platges i petites illes. El districte es pot dividir en tres regions morfològiques: la planura costanera, d'una extensió de 200 metres cap a l'interior, una àrea de turons que s'estén des de la planura fins a les roques ígnies del bosc de Pafos, i la zona muntanyenca. Al nord-oest hi ha la península d'Akamas.
# Làzarevka (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Làzarevka».
Làzarevka (en rus: Лазаревка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 120 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное Собрание Приморского края. Закон Приморского края № 161-КЗ от 14 ноября 2001 г «Об административно-территориальном устройстве Приморского края», в ред. № 148-КЗ от 8 ноября 2007 г.
# Carda de paraire

La carda de paraire (Dipsacus laciniatus) és una espècie de planta amb flors del gènere Dipsacus, dins la família de les caprifoliàcies, es una planta nativa d'Europa i l'Àsia central i de l'Oest.
Addicionalment pot rebre el nom d'escardot.
Semblant en característiques i propietats a la Dipsacus fullonum, creix en praderies, terrenys erms i vores de rius. És natural de l'Àsia temperada; i de molts parts d'Europa: Albània, Àustria, Itàlia, França i Alemanya.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser publicat per primer cop l'any 1753 a l'obra Species Plantarum de Carl von Linné (1707-1778).

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims de Dipsacus laciniatus:
* Sinònims homotípics
* Dipsacus fullonum subsp. laciniatus (L.) Thell.
* Dipsacus sylvestris subsp. laciniatus (L.) Berher
* Sinònims heterotípics
* Dipsacus laciniatus var. comosus Nábělek
* Dipsacus microcephalus Martrin-Donos

## Referències

* 1 2 «Dipsacus laciniatus». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 27 maig 2023].
* 1 2 «Dipsacus laciniatus» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 27 maig 2023].
* ↑ «Dipsacus laciniatus L.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 23 maig 2023].
# Deqiq

Deqiq o Degiq fou una comarca de l'oest de la Sofene, formada per la part tocant al riu Eufrates. Limitava al nord amb el Daranaliq i al sud amb l'Anzitene. Tenia diverses fortaleses properes al riu.
# Tilcara

Tilcara és una ciutat del departament del mateix nom de la província de Jujuy, en Argentina, en el centro de la Llacova d'Humahuaca. Altres localitats d'importància són Maimará, Huacalera, Colònia Sant Josep, Juella, Fogons, Perchel i Huichaira.

## Toponímia

La població deu el seu nom a l'antiga ètnia dels omaguaca, i la seua parcialitat zonal: els tilcara.
El seu traçat urbà i diversos edificis daten de l'època de la colonia. La ciutat és visitada actualment per turistes i hi ha una florent indústria hotelera, que ha generat canvis en la societat. Molts dels seus habitants originals han venut terrens que antigament els pertanyerien i és important la migracio interna de gent de la ciutat de Buenos Aires o unes altres zones del país. Existix una gran quantitat d'artesans, tant naturals del lloc com provinents d'unes altres parts del país.

## Clima

* Amplitud tèrmica: 9,5 °C
* Temperatura màxima mitjana: 30 °C (gener)
* Temperatura mínima mitjana: 4 °C (juliol)
* Temperatura mitjana anual: entre 18 i 20 °C
* Precipitacions anuals mitjana: 141 mm (entre novembre i març)
# Hingganita-(Yb)

La hingganita-(Yb) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la gadolinita-datolita.

## Característiques

La hingganita-(Yb) és un silicat de fórmula química (Yb,Y,REE)₂□Be₂[SiO₄]₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1982. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls aciculars, de fins a 2 mil·límetres, en agregats esfèrics. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7. És l'anàleg amb iterbi de la hingganita-(Y), la hingganita-(Ce) i la hingganita-(Nd). Es tracta d'un dels pocs minerals aprovats amb iterbi dominant.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hingganita-(Yb) pertany a «09.AJ: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats), amb triangles de BO₃ i/o B[4], tetraèdres de Be[4], compartint vèrtex amb SiO₄» juntament amb els següents minerals: grandidierita, ominelita, dumortierita, holtita, magnesiodumortierita, garrelsita, bakerita, datolita, gadolinita-(Ce), gadolinita-(Y), hingganita-(Ce), hingganita-(Y), homilita, melanocerita-(Ce), minasgeraisita-(Y), calcibeborosilita-(Y), stillwellita-(Ce), cappelenita-(Y), okanoganita-(Y), vicanita-(Ce), hundholmenita-(Y), prosxenkoïta-(Y) i jadarita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Ploskaya, al massís Keivi occidental, a la península de Kola (óblast de Múrmansk, Rússia). També ha estat descrita a la mina de feldespat de Tangen, a Kragerø (Telemark, Noruega). Sol trobar-se associada a altres minerals com la plumbomicrolita, la fluorita, la keiviïta-(Yb) i la bastnäsita.

## Referències

* ↑ «Hingganite-(Yb)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 agost 2016].
* ↑ «Hingganite-(Yb)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 13 agost 2016].
# LAN eXtensions for Instrumentation

LAN eXtensions for Instrumentation (amb acrònim anglès LXI) és un estàndard desenvolupat pel LXI Consortium, un consorci que manté l'especificació LXI i promou l'estàndard LXI. L'estàndard LXI defineix els protocols de comunicació per als sistemes d'adquisició de dades i instrumentació mitjançant Ethernet. Ethernet és un estàndard de comunicació omnipresent que proporciona una interfície versàtil, l'estàndard LXI descriu com utilitzar els estàndards Ethernet per a aplicacions d'assaig i mesura de manera que promogui la interoperabilitat senzilla entre els instruments. El Consorci LXI garanteix que la instrumentació compatible amb LXI desenvolupada per diversos proveïdors funcioni conjuntament sense problemes de comunicació ni de configuració. El Consorci LXI assegura que l'estàndard LXI complementa altres sistemes de control de proves i mesures, com els sistemes GPIB i PXI.
L'estàndard LXI té tres elements principals:
* Una interfície LAN estandarditzada que proporciona un marc per a la interfície basada en web i el control programàtic. La interfície LAN pot incloure connectivitat sense fils, així com interfícies connectades físicament. La interfície admet el funcionament peer-to-peer, així com el funcionament mestre/esclau. Opcionalment, els dispositius poden suportar IPv6.
* Una instal·lació d'activació opcional basada en el protocol de temporització de precisió IEEE 1588 que permet als mòduls tenir una idea del temps, que permet als mòduls marcar accions de temps i iniciar esdeveniments activats a través de la interfície LAN.
* Un sistema d'activació amb cable físic opcional basat en una interfície elèctrica de senyalització diferencial de baixa tensió multipunt (M-LVDS) que sincronitza estretament el funcionament de diversos instruments LXI.

## Referències

* ↑ Herres, David. «LXI or Lan Extensions Basics for Instrumentation and SCPI». www.testandmeasurementtips.com. Test and Measurement. [Consulta: 16 abril 2019].
* ↑ «What Is LXI?» (en anglès). https://www.ni.com.+[Consulta: 6 juliol 2022].
* ↑ «LXI - LAN eXtensions for Instrumentation - LXinstruments EN» (en anglès). https://www.lxinstruments.com.+[Consulta: 6 juliol 2022].

## Vegeu també

* Standard Commands for Programmable Instruments
* Virtual instrument software architecture