OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lisnagarvey

Lisnagarvey o Lisnagarvy (gaèlic irlandès Lios na gCearrbhach o 'ringfort dels jugadors') és un townland al comtat d'Antrim, Irlanda del Nord. Lisnagarvey també és el nom original de Lisburn i prové del nom irlandès per a Lisburn today.
El townland fou nomenat per la fortificació circular de terra (lios),que es trobava dins l'àrea de l'actual "Fort Hill" a Lisburn. Avui la major part del nord-est de Lisburn es troba al townland de Lisnagarvey. La seva frontera oriental és el riu Lagan, la frontera sud la carretera del governador i la frontera occidental Antrim Street/Antrim Road. Inclou Wallace Park, catedral de Christ Church i l'hospital Thompson House.
EL nom també ha estat usat per al Lisnagarvey High School, Lisnagarvey Hockey Club i la Lisnagarvey transmitting station, encara que cap d'ells es troben al territori del townland. Quan David Trimble fou nomenat parell, va prendre el nom de Lord Trimble of Lisnagarvey.
Lisnagarvey fou el lloc on es produí la major derrota dels reialistes escocesos a mans dels parlamentaris en 1649. També fou protagonista d'incidents durant la rebel·lió irlandesa de 1641.

## Referències

* ↑ «Placenames NI». Arxivat de l'original el 2012-03-17. [Consulta: 13 juliol 2013].
* ↑ «Lios na gCearrbhach/Lisburn». Arxivat de l'original el 2012-09-05. [Consulta: 13 juliol 2013].
# Lemniscomys hoogstraali

Lemniscomys hoogstraali és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic del Sudan del Sud. El seu hàbitat natural són les sabanes humides. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. L'espècie fou anomenada en honor de l'entomòleg i parasitòleg estatunidenc Harry Hoogstraal.

## Referències

* ↑ Van der Straeten, E. Lemniscomys hoogstraali. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 31 agost 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 194-195. ISBN 978-0801893049.
# L'home que es va vendre la pell

L'home que es va vendre la pell ((anglès: The man who sold his skin; àrab: الرجل الذي باع ظهره, Ar-rajul allaḏī bāʿa ẓahri-hi; francès: L'homme qui a vendu sa peau) és una pel·lícula satírica de 2020 dirigida per la cineasta tunisiana Kaouther Ben Hania. Fou estrenada a la 77a Mostra Internacional de Cinema de Venècia. La pel·lícula fou escollida per Tunísia com a candidata per competir als Premis Oscar de 2020 dins la categoria de millor pel·lícula de parla no anglesa. La nominació fou seguidament validada per l'Acadèmia, entrant així a la llista curta de nominats. S'ha doblat al català.

## Argument

Sam Ali, un jove sirià de Ragga, abandona el seu país i de Beirut es planta a Brussel·les per tal de defugir la guerra del seu país i poder retrobar-se amb l'amor de la seva vida. Un cop a Brussel·les, Sam es cola en una exposició sobre el Líban de l'artista Jeffrey Godefroi, un artista occidental molt controvertit, amb l'únic objectiu d'accedir així al menjar gratuït que ofereix la galeria. Desesperat per la seva precària situació legal i econòmica, Sam es deixa convèncer per Jeffrey de deixar-se tatuar totalment l'esquena. La rèplica del seu visat de Shengen europeu queda immortalitzada així a la seva pell, un visat que Sam no havia pogut obtenir legalment després de la seva fugida de Síria i que li facilita l'accés als 22 països de la Unió Europea. No obstant, el seu cos esdevé una obra artística i la seva pell tatuada es cotitza al mercat per sumes astronòmiques. Mentre que els col·leccionistes d'art hi estan molt interessats, els activistes de drets humans es mostren indignats pel fet.

## Repartiment

| Actor/Actriu | Personatge |
| Yahya Mahayni | Sam Ali |
| Dea Liane | Abeer |
| Koen De Bouw | Jeffrey Godefroi |
| Monica Bellucci | Soraya Waldy |
| Saad Lostan | Ziad |
| Darina Al Joundi | Mare de Sam |
| Jan Dahdouh | Hazem |
| Christian Vadim | William |
| Wim Delvoye | Corredor d'assegurances |

## Referències

* 1 2 «L'home que es va vendre la pell». ésAdir. [Consulta: 26 març 2022].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
* L'home que es va vendre la pell a GoitaQuèFanAra.cat
# Coll de la Guilla (Serdinyà)

El Coll de la Guilla és una collada situada a 756,1 metres d'altitud en el terme comunal de Serdinyà, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. És un coll de muntanya situat a prop al sud-est del poble de Serdinyà, entre la Costa de la Penya, al nord-est, i la Vista, que és al sud-oest.

## Referències

* ↑ El Coll de la Guilla en els ortofotomapes de l'IGN
# Fèlix d'Amat i de Lentisclar

Félix o Feliu d'Amat i de Lentisclar (? - 1749), fou un noble, poeta i estudiós de la Catalunya medieval. Va ser arxiver de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona entre els anys 1741 i 1743. Va heretar del seu pare Francesc d'Amat i Planella el castell de Castellar. L'any 1747 es va casar amb la noble Francesca de Rocabertí i Descatllar, ex-religiosa. Aquest matrimoni no va deixar fills i a la mort de Fèlix el 1749, el castell va passar a la seva germana Maria Teresa d'Amat i Lentiscar.

## Vegeu també

* Castell de Castellar
* Senyoria de Castellar

## Referències

* ↑ Mil Anys d'història, Castell de Castellar- Roser Parcerises i Colomer ISBN 978-84-937521-7-0
# Chakma

* Per a altres significats, vegeu «Chakma (cercle)».
Els chakma són una ètnia d'origen tibetobirmà. Parlen una llengua de la branca del tibetobirmà i són de religió budista. Viuen a Bangladesh, Mizoram i darrerament a Arunachal Pradesh.
El chakma eren favorables a l'Índia però van quedar majoritàriament al Pakistan en la partició de 1947. La bandera Índia es va hissar a Rangamati, capital dels Chittagong Hill Tracts, el 15 d'agost de 1947 però els soldats pakistanesos van fer-la retirar.
Durant la guerra als Chittagong Hill Tracts uns trenta mil chakma van fugir de Bangladesh i es van poder instal·lar legalment a Arunachal Pradesh per concessió del govern indi. Després de l'acord de pau de 1997 els chakma es van dividir i actualment hi ha dos faccions armades que es combaten entre elles.
Actualment hi ha uns 65000 chakma a Arunachal Pradesh, però la població local no els accepta. Els chakma van crear el Committee for Citizenship Rights of the Chakmas of Arunachal Pradesh (CCRCAP) que defensa els seus interessos. El 9 de gener de 1996 van obtenir una sentència favorable del tribunal suprem de l'Índia sobre seguretat de les seves cases, i una altra sentència de la cort de Delhi de 28 de setembre del 2000 sobre drets d'elecció i de vot. Tot i així encara segueix certa discriminació.
A Mizoram hi ha més de cent mil chakma. El 1971 es va acordar la creació d'un consell autònom, que es va establir el 1972 (Chakma Autonomous Council) però el seu control és només sobre un terç dels chakma de l'estat i a la resta de l'estat estan discriminats.
# Catedral de Gant

La catedral de Sant Bavó (en neerlandès Sint-Baasfkathedraal) és la catedral catòlica de la ciutat flamenca de Gant. És un edifici originari del segle x, ampliat en estil gòtic al segle xiii. Està consagrada a sant Bavó de Gant, que abans de la seva conversió per sant Amand, s'anomenava Allowyn.

## Història

La més antiga menció d'aquesta catedral del comtat de Flandes es remunta al segle x. Transmarius, bisbe de Tournai i de Noyon, va fer crear en aquest indret una capella que portava llavors el nom d'església de Saint-Jean. Al segle xiii, l'església va ser renovada i ampliada; s'hi va afegir una església a sobre i capelles laterals; esdevingué cripta l'església originària. El cor va ser completat amb una volta en fusta i es va afegir una torre oest a l'edifici gòtic. El 1543, es va posar a l'església una fletxa. La catedral de Sant Bavó porta aquest nom des de 1540. En aquella època, Carles I, nascut a Gant, va prendre una sèrie de mesures repressives a la ciutat que s'havia rebel·lat contra l'impost de guerra aixecat per l'emperador. Entre aquestes mesures estava prevista la construcció d'una ciutadella per tal de vigilar la ciutat: aquests treballs van ser confiats a Adrien de Croy.
Va escollir l'emplaçament de l'abadia de Sant Bavó, que va arrasar en gran part malgrat les vanes súpliques dels frares. El capítol va ser llavors traslladat a l'església de Saint-Jean, que va ser rebatejada amb l'advocació de sant Bavó.
No va ser fins al 1559 que l'església va ser escollida pel papa com a església episcopal de Gant i es va convertir en catedral.
El 1566, els iconoclastes van destruir les vidrieres ofertes per Carles I, Maria d'Habsburg i Felip II.
Dos incendis successius van destruir la fletxa, així com una part de l'edifici, el 1628 i 1640.

## Arquitectura

Dins de la catedral, es descobreix un espai impressionant de tres naus d'inspiració brabant, datades d'aproximadament del 1550 i formades pel cor, el creuer i les capelles laterals. Destaca la capella del Sant Sepulcre.
El cor, parcialment obert al públic, al qual s'accedeix per una escala d'una desena d'esglaons, va ser construït en pedra blava de Tournai. Allotja els mausoleus de diversos bisbes de Gant enterrats a la cripta, així com un gran nombre d'obres mestres, entre les quals destaquen les estàtues de Sant Pere i de Sant Pau per Karel van Poucke. La volta central no va ser col·locada a la catedral fins al 1628, tot i haver estat projectada des de l'origen.
La torre de la façana occidental d'estil gòtic brabançó té una alçada de 89 metres i data dels anys 1462-1534. Els vitralls són del segle xix. L'església anomenada baixa (el creuer i les tres naus) va ser construïda en maó i pedra blanca entre 1533 i 1559.
Hi ha el tríptic Viglius, obra de Frans Pourbus el Vell. S'hi troba igualment el cèlebre políptic L'adoració de l'anyell místic dels germans Van Eyck, acabat el 1432.

## Bibliografia

* van de Wielle, Roger. Sint-Baafskapittel. La Cathedrale Saint-Bavon (en francès), 1994.
# Channel 7

Channel 7 o Channel 7 HD, totalment conegut com a Bangkok Broadcasting & Television Company Limited Channel 7 (Tailandès: สถานีโทรทัศน์สีกองทัพบกช่อง 7) és una cadena de televisió gratuïta tailandesa que es va llançar el 27 de novembre de 1967. És la primera emissió de televisió en color del sud-est asiàtic continental. Era propietat del Royal Thai Army en transmissió analògica. La seva seu central es troba a Mo Chit, Chatuchak, Bangkok. Semblant a la ITV del Regne Unit, la NBC i la CBS dels Estats Units d'Amèrica.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Channel 7
# Centrolene geckoideum

Centrolene geckoideum és una espècie de granota que viu a Colòmbia i l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Bolívar, W., Coloma, L.A., Ron, S., Cisneros-Heredia, D., Wild, E. & Yánez-Muñoz, M. 2004. Centrolene geckoideum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Centrolene gemmatum

Centrolene gemmatum és una espècie de granota que viu a l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Coloma, L.A. & Ron, S. 2004. Centrolene gemmatum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Centrolene bacatum

Centrolene bacatum és una espècie de granota que viu a Colòmbia i a l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Coloma, L.A., Ron, S., Wild, E. & Cisneros-Heredia, D. 2004. Centrolene bacatum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Leptodactylus jolyi

Leptodactylus jolyi és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Eterovick, P.C. & Pimenta, B. 2004. Leptodactylus jolyi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Leiocassis crassilabris

Leiocassis crassilabris és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Nichols, J.T. 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Vol. IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units. 322 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gao, G. 1991. Bagridae. p. 297-317. A J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mikhaïl Djavakhixvili

Mikhaïl Djavakhixvili (georgià: მიხეილ ჯავახიშვილი) (1880-1937) fou un escriptor georgià del segle xx.
Kvachi Kvachantiradze (კვაჭი კვაჭანტირაძე en georgià) és l'última novel·la de l'escriptor georgià Mikhaïl Djavakhixvili. Aquesta és, en resum, la història d'un estafador, un georgià Félix Krull, o potser un cínic El Quixot, anomenat Kvachi Kvachantiradze: faldiller, trampós, autor de frau d'assegurances, banc lladre, associat de Grigori Rasputin, el cineasta, revolucionari, i proxeneta. Encara que originalment denunciats com pornogràfic, el relat de Kvachi és un dels grans clàssics de la literatura georgiana del segle xx - i un juguesca hilarant per arrencar.

## Referències

* ↑ «Mikheil Javakhishvili | Georgian writer» (en anglès). Britannica. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ Rayfield, Donald. The Literature of Georgia: A History (en anglès). Curzon Press, 2000, p. 222-224. ISBN 978-0-7007-1163-5.

## Bibliografia complementària

* Chotiwari-Jünger, Steffi. Die Entwicklung des georgischen historischen Romans. Micheil Dshawachischwili, Konstantine Gamsachurdia, Grigol Abaschidse, Tschabua Amiredshibi und Otar Tschiladse (en alemany). Frankfurt del Main: Peter Lang, 1993. ISBN 3-631-45691-3.
# Dmitri Torbinski

Dmitri Torbinski (en rus: Дми́трий Евге́ньевич Торби́нский; Norilsk, Unió Soviètica, 28 d'abril de 1984) és un futbolista rus. Juga de migcampista i el seu equip actual és el FC Krasnodar.

## Biografia

Torbinski va començar la seva carrera jugant al futbol sala, però aviat es va dedicar al futbol i va començar a jugar en les categories inferiors del Spartak de Moscou com a migcampista actuant tant al centre del camp com en la banda esquerra. El 2002 passa a formar part de la primera plantilla del club. Va començar de suplent participant de tant en tant en les alineacions. Va conquistar una Copa de Rússia el 2003. A l'any següent va sofrir una greu lesió que li va mantenir apartat dels terrenys de joc diversos mesos.
Quan es va recuperar de la lesió se'n va anar cedit un any al FC Nizhny Novgorod per guanyar experiència.
Al seu retorn al Spartak va començar a entrar de forma regular en les alineacions inicials de l'equip. El 2007 ajuda al seu equip a aconseguir el subcampionat de lliga, quedant per darrere del FC Zenit Sant Petersburg.
El 2007 fitxa pel seu actual club, el Lokomotiv de Moscou.

## Internacional

Ha estat internacional amb la Selecció de futbol de Rússia en 12 ocasions. El seu debut com a internacional es va produir el 24 de març de 2007 en un partit contra Estònia. Va marcar el seu primer tant amb la samarreta nacional el 23 de maig de 2008 en el partit amistós Rússia 6 - 0 Kazakhstan.
Va ser convocat per participar en l'Eurocopa d'Àustria i Suïssa de 2008. Va jugar tres partits en aquesta competició, un d'ells com a titular. Va marcar el segon gol del seu equip en el partit de quarts de final Països Baixos 1 - 3 Rússia. En aquest partit va veure la seva segona targeta groga en el torneig i per aquest motiu no va poder disputar el partit de semifinals.

## Clubs

| Club | País | Any |
| FC Spartak Moscou | Rússia | 2002-2005 |
| FC Nizhny Novgorod | Rússia | 2005 |
| FC Spartak Moscou | Rússia | 2005-2007 |
| FC Lokomotiv Moscou | Rússia | 2007-2014 |
| FC Rubin Kazán | Rússia | 2014 |
| FC Rostov | Rússia | 2015 |
| FC Krasnodar | Rússia | 2016 - |

## Títols

* 1 Copa de Rússia (Spartak de Moscou, 2003)

## Referències

* ↑ «Hiddink names EURO squad». Arxivat de l'original el 2014-12-07. [Consulta: 28 juny 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa (UEFA) del jugador en l'Eurocopa 2008
# Dmitri Vrúbel

Dmitri Vladímirovitx Vrúbel (en rus: Дмитрий Владимирович Врyбель; Moscou, 14 de juliol de 1960 - Berlín, 14 d'agost de 2022) fou un artista rus, conegut sobretot per haver realitzat els murals Mein Gott hilf mir, diese tödliche Liebe zu überleben i Danke, Andrej Sacharow, pintats el 1990 a l'East Side Gallery, sobre les restes del mur de Berlín. El primer d'ells s'inspira en una fotografia del fotògraf Regis Bossu del petó fraternal de 1979 entre els líders polítics Leonid Bréjnev i Erich Honecker, durant la celebració dels 30 anys de la República Democràtica Alemanya.
Les autoritats de Berlín li demanaren que repintés l'obra el 2009, a causa de l'erosió que patiren els murals exposats a l'aire lliure. El 2001 creà, juntament amb Viktoria Timoféyeva, un calendari amb retrats del president rus Vladímir Putin, titulat The 12 moods of Putin, que tingué un inesperat èxit de vendes com a regal nadalenc entre la societat russa.
Morí el 14 d'agost de 2022 a Berlín, als 62 anys, per causa de complicacions de la COVID-19.

## Referències

* ↑ Rangel Laguna, Raymundo. «Muere Dmitri Vrubel, el pintor del famoso beso en el Muro de Berlín» (en castellà). El Mundo, 15-08-2022. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «Keep a Shadow of the Wall». The New York Times, 02-12-1990, p. Section 4 page 18 of the New York edition. [Consulta: 18 juny 2009]. «In a lampoon of Socialist Realism, a Soviet artist, Dmitri Vrubel, depicts the Soviet leader Leonid Brezhnev kissing East Germany's former party boss, Erich Honecker. A caption says "God help me to survive this deadly love affair."»
* ↑ Schommer, Alberto. Schommer : retrospectiva 1952-2009 (en castellà). Bilbao: Museo de Bellas Artes de Bilbao, 2010, p. 137-199. ISBN 978-84-96763-22-7.
* ↑ «I baci che hanno fatto la storia:» (en italià). Repubblica.it. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ Borzenko, Andrey. «Brotherly love: 25 years on, the artist behind the iconic Berlin Wall mural tells his story» (en castellà). The Calvert Journal, 11-11-2024. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ Göbel, Malte «Kiss of Death: Officials Erase Historic Berlin Wall Mural». Der Spiegel, 27-03-2009 [Consulta: 18 juny 2009].
* ↑ Paterson, Tony «The stolen kiss: The Berlin Wall mural is erased». The Independent, 28-03-2009 [Consulta: 18 juny 2009].
* ↑ «'Twelve moods of Putin' hits Russia». BBC News, 06-12-2001 [Consulta: 18 juny 2009].
* ↑ «Next, they ought to do a t-shirt». United Press International, 07-12-2001 [Consulta: 18 juny 2009]. Arxivat 2013-01-25 at Archive.is
* ↑ «Умер художник Дмитрий Врубель ("Dmitri Vrúbel mor")» (en rus). The Insider, 14-08-2022. [Consulta: 15 agost 2022].
# Adam Green

Adam Green (Mount Kisco, Nova York, 28 de maig de 1981) és un cantautor, artista i cineasta dels Estats Units conegut per la seva relació amb el moviment Anti-folk i com a exintegrant del duet The Moldy Peaches. Green ha tingut èxit amb la seua carrera en solitari, tenint una popularitat creixent als Estats Units així com una sèrie de països europeus, en particular a Alemanya.

## Discografia
### Discs

* Garfield (22 d'octubre del 2002)
* Friends of Mine (22 de juliol del 2003)
* Gemstones (22 de febrer del 2005)
* Jacket Full of Danger (24 d'abril del 2006)
* Sixes & Sevens (7 de març del 2008)
* Minor Love (8 de gener del 2010)
* MusiK for a Play (11 de maig del 2010)
* Adam Green & Binki Shapiro (29 de gener del 2013)
* Aladdin (29 d'abril del 2016)
* Engine of Paradise (6 de setembre del 2019)

### Singles

* "Baby's Gonna Die Tonight" (2002)
* "Dance With Me" (2002)
* "Jessica" (2003)
* "Friends Of Mine" (2004)
* "Emily" (2005)
* "Carolina" (2005)
* "Nat King Cole" (2006)
* "Novotel" (Promo 2006)
* "Morning After Midnight" (2008)
* "Twee Twee Dee" (2008)
* "What Makes Him Act so Bad" (2009)
* "Buddy Bradley" (2010)
* "Superstar Blues" (2016)
* "Buddy Bradley" (2016)
* "Freeze My Love" (2019)
* "Cheating on a Stranger" (2019)
* All Hell Breaks Loose (2020)

## Referències

* ↑ «Five Minutes With Adam Green». Adamandbinki.com. Arxivat de l'original el 2014-08-03. [Consulta: 29 juny 2014].
* ↑ «Adam Green Announces New Album ft. Florence Welch, Jonathan Rado», 31-05-2019. [Consulta: 31 maig 2019].
# Adh-Dhàhir Qànsawh

Al-Màlik adh-Dhàhir Qànsawh —àrab: الملك الظاهر قانصوه, al-Malik aẓ-Ẓāhir Qānṣawh—, més conegut simplement com a adh-Dhàhir Qànsawh, fou soldà mameluc de la dinastia burjita o circassiana (1498-1499).
An-Nàssir Muhàmmad ibn Qàït-bay fou enderrocat pel canceller Tuman Bay i assassinat i els amirs van elevar al sultanat a un mameluc aixrafiyya i antic esclau de Qàït-bay de nom Qànsawh que va agafar el títol d'al-Màlik adh-Dhàhir, que tenia 25 anys. Al cap d'uns mesos va tenir informacions que es preparava un complot contra ell i es va escapar disfressat de dona, però finalment fou detingut i enviat en exili a Alexandria. El va succeir l'amir Janbalat, casat amb una dona de l'harem.

## Bibliografia

* André Clot, L'Égypte des Mamelouks 1250-1517. L'empire des esclaves
* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Mamluks".
# Constantí (jurista)

Constantí (en llatí Constantinus) fou un jurista contemporani de Justinià I l'emperador romà d'Orient. El 528 fou comissionat junt amb altres per redactar el primer Codi de Justinià. Entre 528 i 529 es va acabar la redacció del primer codi, i va ser en aquell moment quan l'emperador li va conferir diversos títols: vir illustris, comes sacrarum largitionum inter agentes i magister scrinii libellorum et sacrarum cognitionum.
Un Constantí assenyalat com advocat de Constantinoble, però sense que consti cap dels títols esmentats, fou comissionat per compilar el Digest l'any 530, i per redactar una segona edició del Codi, la que forma part del Corpus Juris Civilis. Es pot pensar raonablement que era la mateixa persona.
També va publicar una col·lecció d'Edictes, de l'època d'Anastasi, Justí i Justinià. (entre el 491 i el 565). Zacaries, un historiador del segle xix, pensa que l'autor de la recopilació d'edictes és la mateixa persona que el Constantí prefecte d'Orient sota Anastasi I Dicor i que el seu nom complet era Asper Alipi Constantí (Asper Alypius Constantinus).

## Referències

* ↑ Constantinus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 845