OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ecsenius monoculus

Ecsenius monoculus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 7 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines i Indonèsia.

## Referències

* 1 2 3 «Ecsenius monoculus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Burgess, W.E., H.R. Axelrod i R.E. Hunziker III, 1990. Dr. Burgess's Atlas der Meerwasser Aquarium Fische. Bede Verlag, Kollnburg, Alemanya.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* McKinney, J.F. i V.G. Springer, 1976. Four new species of the fish genus Ecsenius with notes on other species of the genus (Blenniidae: Salariini). Smithson. Contrib. Zool. 236:1-27.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Werner, T.B. i G.R. Allen, 2000. A rapid marine biodiversity assessment of the Calamianes Islands, Palawan province, Philippines. RAP Bulletin of Biological Assessment 17. Washington DC, Estats Units:Conservation International.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Evenki

* No s'ha de confondre amb Even.
L'evenki és una llengua de la família de llengües manxú-tungús parlada per unes 40.000 persones (els evenkis) a Rússia, la Xina i Mongòlia. S'escriu amb caràcters mongols i ciríl·lic.
És parlat pels evenkis de Rússia, Mongòlia, i la República Popular de la Xina. D'acord amb el cens rus de 2002 té 7.584 parlants.
El vocabulari bàsic i els morfemes d'inflexió no tenen gairebé res en comú amb el mongol i el turc, amb els quals sovint són agrupats. A algunes àrees són fortes les influències del iacut i el buriat. La influència del rus és aclaparadora (el 1979, el 75,2% dels evenkis parlava rus, i augmentà al 92,7% el 2002). L'evenki varia considerablement en els seus dialectes, que són dividits en tres grups grans: septentrional, meridional i oriental. Són dividits en parles més petites. L'escriptura es fa en alfabet ciríl·lic creat el 1920 per als evenkis de la Unió Soviètica. A la Xina, l'evenki és escrit en alfabet mongol o en alfabet llatí.

## Característiques

La seva parla es caracteritza per:
* Harmonia vocàlica en vocals e i i (o a i u palatals) poden concordar amb posteriors (a, o i u velars)
* El nominatiu no necessita un sufix especial
* El genitiu –n i col·locació inversa, com mini akini oror (els rens del meu germà).
* L'objecte pot seguir el predicat, com a bi bakûc'an xögdynowo orommo (jo posseeixo un ren gran).
* La *p protoaltaica que en manxú i en turc i mongol passa a F desapareix.

## Literatura

Es va desenvolupar a l'antiga URSS, i entre els més destacats hi ha A. M. Salatkin (1908-1943), A. N. Platonov (1912-1939), G. Ja Chindov, (1915-1970), amb Garpanindia (1939), A. Nemtushkin (1938), I. M. Udygi (1930) i V.D. Lorgaktojev (1934).

## Referències

* Bulatova, Nadezhda & Grenoble, Lenore. 1999. Evenki, Lincom Europa, Múnic, ISBN 3895862223
* Nedjalkov, Igor. 1997. Evenki, Routledge, London, ISBN 0415026407
* ↑ «Courses: Department of Central Eurasian Studies». Arxivat de l'original el 2016-06-12. [Consulta: 11 març 2007].
# PMJ

PMJ té els següents significats:
* Postmodern Jukebox, grup musical dels Estats Units
* Postgraduate Medical Journal, revista científica especialitzada en medicina
* Polish Music Journal, revista acadèmica especialitzada en música polonesa
# Paga o plora

El paga o plora, en anglès trick or treat, és una tradició infantil de Halloween (dia dels morts) que es practica en alguns països anglosaxons. Els nens, disfressats per l'ocasió, van de casa en casa demanant regals, llaminadures o diners, pronunciant aquesta frase.
La traducció literal del trick or treat seria burla o present. El trick (broma) és una lleu amenaça de fer alguna trapelleria contra els propietaris de la casa si no es dona cap treat ('regal'). Tanmateix, hi ha adaptacions que miren de recollir alhora el sentit i el joc fonètic originals, com ara paga o plora, dónes o pagues, crit o confit, troc o tret, barata o matraca, malifeta o piruleta, dones o entomes.

## Història

A l'Amèrica del Nord, el trick or treat ha estat una tradició de Halloween d'ençà d'almenys les primeries de la dècada de 1950. Els propietaris de cases que volen participar en aquesta espècie de joc de vegades decoren les entrades de casa seva amb teranyines artificials, esquelets de plàstic o jack-o'-lanterns (carabasses buides). Alguns propietaris sense ganes de participar-hi de vegades deixen les llaminadures en una escudella fora de la casa, i d'altres poden ser més participatius i, de vegades, poden demanar un esforç per part dels nens per tal que aconsegueixin el seu caramel. Recentment, la pràctica del trick or treat s'ha estès a gairebé tota mena de casa o residència, incloent-hi geriàtrics i edificis comunitaris.
La tradició d'anar porta a porta rebent menjar ja existia a la Gran Bretanya i Irlanda sota la forma del souling, en el qual els nens i la gent pobra cantava i pregava pels morts a canvi de pastissos. Els nens disfressats pidolant menjar i monedes porta a porta també són una tradició que es duia a terme a Escòcia per Halloween ja l'any 1895. Mentre que l'acció d'anar porta a porta disfressat ha estat popular entre els escocesos i els irlandesos, el costum americà de dir trick or treat és força recent. Aquesta activitat preval en els Estats Units, el Canadà, el Regne Unit, la República d'Irlanda, Puerto Rico i el nord-oest i centre de Mèxic. En aquest darrer, la pràctica s'anomena calaverita ("calavera petita"), i els nens demanen una calavera petita de xocolata.

## Referències

* ↑ Edicions Universitat Barcelona. Diccionari UB. Anglès-Català, 2008, p. 957.
* 1 2 «Halloween». ésAdir.
* ↑ Roger, Nichola. Halloween: From Pagan Ritual to Party Night (en anglès). Oxford University Press, 2002, p. 28–30. ISBN 0-19-514691-3.
# Núria Rafecas

Núria Rafecas (Catalunya, segle XX) fou una jugadora de tennis de taula catalana. Es formà al Club Riber i posteriorment competí amb el Club de 7 a 9. Entre d'altres èxits, es proclamà Campiona de Catalunya individual (1942), de dobles (1942 i 1944) i de dobles mixtos (1942 i 1944).

## Referències

* ↑ «Núria Rafecas». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Menedem de Macedònia (general)

Menedem (en grec antic: Μενέδημος, en llatí: Menedemus) fou un general macedoni al servei d'Alexandre el Gran.
Va ser enviat al front d'una força contra Espitàmenes sàtrapa de Sogdiana però va ser sorprès i mort pel sàtrapa en una sagnant batalla en la qual van morir uns dos mil soldats d'infanteria i uns tres-cents cavallers, segons diuen Flavi Arrià i Quint Curci Rufus.

## Referències

* ↑ 1.Menedemus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1036
# Andrej Bajuk

Andrej Bajuk (Ljubljana, Eslovènia, 18 d'octubre de 1943 - Ljubljana, 16 d'agost de 2011), també conegut com a Andrés Bajuk, va ser un polític i economista eslovè.
El 3 de maig de 2000, Andrej Bajuk assumeix com a Primer Ministre fins al 16 de novembre d'aquest mateix any. Al juliol de 2000 el SDK-SDS (contràriament a la postura política anteriorment reconeguda) va votar a favor d'un moviment parlamentari que promulgaria d'una forma proporcional el sistema electoral. Això va conduir al Primer Ministre Bajuk a deixar el SDK-SDS i a l'agost de 2000, ell i els seus partidaris van fundar un nou partit anomenat Nova Eslovènia (Nova Slovenija). El 15 d'octubre es presenta en les eleccions per perllongar el seu govern però no va obtenir èxit i en acabar el seu mandat cedeix el poder a l'anterior primer ministre Janez Drnovšek.

## Referències

* ↑ «Former Prime Minister Andrej Bajuk Dies» (en anglès). Slovenian Press Agency, 18-08-2011 [Consulta: 18 agost 2011]. Arxivat 2012-09-13 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-09-13. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Extractor Soxhlet

Un extractor Soxhlet és un aparell que permet fer extraccions d'una mostra sòlida amb un dissolvent líquid a reflux i en continu. Fou inventat el 1879 pel químic alemany Franz Ritter von Soxhlet.
L'extractor Soxhlet consta de tres parts connectades:
* En la part inferior hi ha un matràs on es posa el dissolvent.
* En la part intermèdia hi ha un recipient on es col·loca la substància de la qual es vol extreure un dels seus components. Està connectat al matràs per dos tubs: Un tub que transporta el vapor, produït en escalfar el matràs, fins a la part superior del recipient. L'altre tub, més estret, surt de la part inferior, primer puja i després baixa fins al matràs formant un sifó.
* En la part superior hi ha un refrigerant de reflux on condensen els vapors del dissolvent que cauran sobre la substància.
El seu funcionament es basa en el fet que, a mesura que es continua escalfant el matràs inferior amb una manta calefactora, el component que es vol extreure (soluble en el dissolvent i menys volàtil que aquest) es va concentrant progressivament en el matràs inferior fins a extreure's completament.

## Història

William B. Jensen assenyalà que el primer exemple d'un extractor continu és l'evidència arqueològica d'un extractor de Mesopotàmia d'aigua calenta per a la matèria orgànica que data d'aproximadament 3500 abans de Crist. Abans de Franz von Soxhlet, el químic francès Anselme Payen també fou pioner en l'extracció contínua en la dècada de 1830.

## Referències

* ↑ Jensen, William B. (en anglès) Journal of Chemical Education, 1913 [Consulta: 26 agost 2012].

## Enllaços externs

* http://www.campbell.edu/faculty/jung/soxhlet.ppt Arxivat 2010-05-27 a Wayback Machine.
* http://www.rsc.org/chemistryworld/Issues/2007/September/ClassicKitSoxhletExtractor.asp
* http://pipeline.corante.com/archives/2008/02/21/new_tricks_with_glassware.php
* http://www.buchi.com/BUCHI-automated-extraction-sys.17815.0.html Arxivat 2011-02-13 a Wayback Machine.
Equipament de laboratori de química :
# Estany Petit (Porta)

L'Estany Petit és un llac d'origen glacial dels Pirineus, del terme comunal de Porta, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
És a a la vall de la Ribera de Campcardós, a la zona central - occidental del terme de Porta, al costat oriental de l'Estany Gros.
Aquest estany és molt concorregut per les rutes excursionistes que recorren els Pirineus de la zona oriental d'Andorra i occidental de la Cerdanya.

## Referències
### Notes

* ↑ L'Estany Petit en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Una ruta de Wikiloc

### Bibliografia

* Becat, Joan. «100 - Porta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Figuera, Manel. Excursions escollides per a raquetes de neu: 20 itineraris pel Berguedà, l'Alt Urgell i la Cerdanya. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 75). ISBN 84-9791-140-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Porta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

### Enllaços externs

* Una ruta per la Vall de Campcardós, amb l'Estany Petit i l'Estany Gros, a Youtube
* Fitxa i fotografia a Lacs des Pyrénées
# Pagúrids

Els pagúrids (Paguridae) són una família de crustacis decàpodes anomurs de la superfamília Paguroidea, i la més nombrosa pel nombre de gèneres. És una de les dues famílies de bernats ermitans present als Països Catalans, al costat dels diogènids.

## Sistemàtica

Segons la llista de la ITIS, es citen 32 gèneres:
* Agaricochirus McLaughlin, 1981
* Anapagrides de Saint Laurent-Dechancé, 1966
* Anapagurus Henderson, 1886
* Anisopagurus McLaughlin, 1981
* Catapaguroides A. Milne-Edwards and Bouvier, 1892
* Catapagurus A. Milne-Edwards, 1880
* Discorsopagurus McLaughlin, 1974
* Elassochirus Benedict, 1892
* Enallopaguropsis McLaughlin, 1981
* Enneobranchus García Gómez, 1988
* Goreopagurus McLaughlin, 1988
* Haigia McLaughlin, 1981
* Iridopagurus de Saint Laurent-Dechancé, 1966
* Labidochirus Benedict, 1892
* Manucomplanus McLaughlin, 1981
* Micropagurus McLaughlin, 1986
* Nematopaguroides Forest and de Saint Laurent, 1968
* Nematopagurus A. Milne-Edwards and Bouvier, 1892
* Orthopagurus Stevens, 1927
* Ostraconotus A. Milne-Edwards, 1880
* Pagurixus Melin, 1939
* Pagurus Fabricius, 1775
* Parapagurodes McLaughlin and Haig, 1973
* Phimochirus McLaughlin, 1981
* Propagurus McLaughlin and de Saint Laurent, 1998
* Pygmaeopagurus McLaughlin, 1986
* Pylopaguropsis Alcock, 1905
* Pylopagurus A. Milne-Edwards and Bouvier, 1891
* Rhodochirus McLaughlin, 1981
* Solenopagurus de Saint Laurent, 1968
* Tomopaguropsis Alcock, 1905
* Tomopagurus A. Milne-Edwards and Bouvier, 1893
Dels 32 gèneres, tan sols un, Anapagurus no està verificat. La xifra d'espècies és de 116 de verificades i 16 per verificar.

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 353.
* ↑ ITIS: Paguridae
# Oakland-Alameda County Coliseum

L'RingCentral Coliseum és un estadi de futbol americà i de beisbol de la ciutat d'Oakland (Califòrnia), Estats Units.

## Història

L'RingCentral Coliseum (Coliseu del RingCentral en català) es va iniciar a construir l'any 1962, ja que la ciutat buscava una identitat pròpia que estigués separada de la seva ciutat veïna San Francisco, el novembre de 1960 es va donar a conèixer el primer projecte, i el desembre de 1960 l'estadi havia de ser seu dels Oakland Raiders, que es van traslladar fins i tot a un camp provisional a prop del centre d'Oakland, també es va planificar que servís com a camp de beisbol a causa de l'anunci d'una expansió cap a Oakland de l'MLB.
L'any 1965 es va estendre el rumor que l'equip de l'MLB els Indis de Cleveland es traslladaria a la ciutat però això no va succeir, el president dels Kansas City Royals va decidir transferir l'equip a la ciutat d'Oakland l'any 1968 naixent així la franquícia de l'MLB dels Oakland Athletics, el primer partit dels Oakland Raiders va ser el 18 de setembre de 1966 i el primer dels Oakland Athletics va ser el 17 d'abril de 1968.

## Enllaços externs

* Web oficial de l'estadi Arxivat 2006-04-28 a Wayback Machine.
# Ksitigarbha

Kṣitigarbha (del sànscrit: क्षितर्भ, en xinès: 地藏 «Dìzàng»; en japonès: 地蔵 «Jizō») és un bodhisattva del budisme Mahayana venerat principalment a l'Àsia oriental. El seu nom vol dir 'tresor' o 'matriu de la terra'.
La seva popularitat va créixer a la Xina a partir del segle v dC i després es va estendre cap a altres països de l'Àsia Oriental. Kṣitigarbha és conegut pel seu vot de no entrar al Nirvana fins salvar tots els éssers que estan als inferns. Kṣitigarbha, albirant els innombrables éssers turmentats als inferns, va prometre d'alliberar-los a tots i de no parar fins que els inferns estiguessin buits. Per aquesta raó, sovint se'l considera el bodhisattva de l'infern. Al Japó, també se'l considera guia i protector dels nens difunts, i protector dels viatgers, les futures mares i els bombers.
Normalment, se'l representa com un monjo budista amb una aurèola al voltant del seu cap rapat. Porta un bastó per forçar a obrir les portes de l'infern i una joia anomenada Cintamani que fa realitat els desitjos i il·lumina la foscor. El bastó té sis anells enganxats a la part superior que representen el seu domini dels Sis Reialmes de l'Existència, o segons algunes fonts, el seu domini de les Sis Perfeccions (paramites). Se'l pot representar envoltat per les flames de l'infern.

## Vegeu també

* Tretze budes

## Referències

* 1 2 3 O'Brien, Barbara «Ksitigarbha: Bodhisattva of the Hell Realm». https://www.learnreligions.com/, 06-08-2018 [Consulta: 16 gener 2022].
# Amínocles

Amínocles（en grec antic: Ἀμεινοκλῆς; en llatí: Ameinocles) fou un constructor de vaixells de l'antiga Grècia natural de Corint al qual tradicionalment s'ha atribuït la invenció de la trirem.
Amínocles és conegut per un passatge de Tucídides, segons el qual Amínocles fabricà quatre trirems pels habitants de Samos el 704 aC. Plini el Vell cita Tucídides com a autoritat per atribuir a Amínocles la invenció de la trirem, però el text de Tucídides, si més no el que ha arribat als nostres dies, es limita a afirmar que les trirems es van construir per primera vegada a Corint, sense atribuir la seva invenció a Amínocles. Jordi Sincel·le també afirma, amb Plini, que els trirrems foren una invenció d'Amínocles, que els fabricà per primera vegada a Atenes.

## Referències

* ↑ Plini el Vell, Naturalis Historiae, VII 56.
* ↑ Smith, William. «Ameinocles». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. 1. Boston: Little, Brown and Company, 1867, p. 141 [Consulta: 20 maig 2011]. Arxivat 2010-11-20 a Wayback Machine.
# Bisuyu (Ayande)

Bisuyu és una parròquia del conceyu asturià d'Allande. El 2011 tenia 109 habitants per una superfície de 14,14 km². Limita al nord amb la parròquia de Villaverde, a l'est també amb Villar de Sapos, a l'oest amb Berducedo i San Martín i al sud amb el concejo de Cangas del Narcea. El codi postal és 33815. Hi ha les entitats de població de Comba, Furniellas, As Fontes, Iboyu i Noceda.

## Referències

* ↑ «INE». Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 4 març 2012].
# Laia Ferrer

Laia Ferrer (Barcelona, 27 de març de 1982) és una reportera i presentadora de televisió catalana.
Llicenciada en Comunicació Audiovisual, va treballar com a productora de diverses emissores de ràdio. Comença a treballar a TV3 el 2007 com a reportera del programa de televisió TVist. Es va incorporar com a reportera de pista en les retransmissions de Fórmula 1 per TV3 després de l'estiu de 2008, acabant aquesta temporada i realitzant la tasca de preparar vídeos per prèvies i entrevistar els pilots durant cada Gran Premi, durant la carrera està a peu de pista proporcionant informació sobre el que veu en la zona dels paddocks, climatologia i va a la caça de qualsevol pilot que abandoni o acabi la carrera, també visita els boxs per parlar amb els tècnics per veure si aconsegueixen una explicació d'alguna cosa que està passant en pista i és d'interès. L'equip complet en les retransmissions són Josep Lluís Merlos, Francesc Latorre, Francesc Rosés i Joan Villadelprat.

## Referències

* 1 2 Lerín, Olga. «Laia Ferrer: "No sóc aquí per la meva cara bonica"». El Periódico, 31-07-2013. [Consulta: 29 novembre 2015].
* ↑ «Els últims 10 pregoners de la Festa Major de Gràcia». BTV, 14-10-2012. [Consulta: 29 novembre 2015].
# Pahasapaïta

La pahasapaïta és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el nom de la paraula Sioux Pahasapa pels Black Hills.

## Característiques

La pahasapaïta és un fosfat de fórmula química Li₈(Ca,Li,K)$_{10.5}$Be$_{24}$(PO₄)$_{24}$·38H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1987. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pahasapaïta pertany a «08.C - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida petita i mitjana» juntament amb els següents minerals: fransoletita, parafransoletita, ehrleïta, faheyita, gainesita, mccril·lisita, selwynita, hopeïta, arsenohopeïta, warikahnita, fosfofil·lita, parascholzita, scholzita, keyita, pushcharovskita, prosperita, gengenbachita i parahopeïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tip Top, a la localitat de Fourmile, dins el districte miner de Custer, al comtat de Custer (Dakota del Sud, Estats Units), on sol trobar-se associada a altres espècies com la montgomeryita, la tiptopita, la roscherita i la childrenita. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pahasapaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 abril 2021].
# Oakhurst (Califòrnia)

Oakhurst és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 12.867 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oakhurst tenia 2.868 habitants, 1.250 habitatges, i 773 famílies. La densitat de població era de 187,1 habitants/km².
Dels 1.250 habitatges en un 23,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,6% hi vivien parelles casades, en un 12,4% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 31,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 21,5% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 26,7% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,1 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 27.679 $ i la renda mitjana per família de 35.495 $. Els homes tenien una renda mitjana de 36.979 $ mentre que les dones 21.111 $. La renda per capita de la població era de 16.851 $. Entorn del 12,8% de les famílies i el 17,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oakhurst». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oakhurst». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].