OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# V Put

"V Put'" (en rus, В путь; en català: "en camí", "en ruta" o "anem") és una cançó escrita l'any 1954 pel compositor Vassili Soloviov-Sedoi i el poeta Mikhaïl Dudin. Originalment va ser escrita per a la pel·lícula Maksim Peperlitsa. La pel·lícula es va estrenar l'any 1955 i la cançó va adquirir fama i popularitat. Des d'aquell moment es va utilitzar en l'àmbit militar com una "cançó perforant" (com es coneixen a l'exèrcit rus les típiques cançons "estrofa-resposta" que canten els soldats mentre fan exercici o activitats a l'aire lliure). El 1959, el compositor Vassili Soloviov-Sedoi va rebre el premi Lenin per la cançó.
La cançó es toca el dia de la victòria (9 de maig), i també es toca per altres festes militars a Rússia, Ucraïna, Belarús i altres països exsoviètics.

## Referències

* ↑ Creació de la cançó Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. (en rus)
* ↑ biografia de Solovyov-Sedoi's Arxivat 2012-03-06 a Wayback Machine. (en rus)

## Enllaços externs

* Versió original de la pel·lícula Maxim Perepelitsa (1955) a YouTube
* V Put' interpretada per cor Alexandrov a YouTube
* La cançó convertida en marxa militar durant la desfilada militar a Moscou l'any 2005 a YouTube
* Una versió xinesa amb la lletra, interpretada per cor masculí de la policia popular xinesa a YouTube
* Versió instrumental a YouTube
# Benoît Lamy

Benoît Lamy (Arlon, 19 de setembre de 1945 - Braine-l'Alleud, 15 d'abril de 2008) fou un guionista, productor de cinema i director de cinema való. Es considera com el pioner del cinema belga i precursor de Luc i Jean-Pierre Dardenne o Jaco Van Dormael.
Va estudiar a l'Institut d'Arts Dramatiques i va fer un estatge amb Pier Paolo Pasolini durant la realització d'Edipo Re el 1968. El primer llargmetratge de Benoît Lamy, Home Sweet Home, estrenat l'any 1973, conta amb humor la revolta dels interns d'una residència de gent gran. Al costat de dues estrelles del cinema francès - Claude Jade encarna Clara, una jove infermera autoritària, que s'humanitza amb el contacte d'un jove assistent social, interpretat per Jacques Perrin —actuen actors del teatre belga com Marcel Josz, Ann Petersen o Jacques Lippe— i explica la història d'una revolta de jubilats que viuen a una residència d'avis a Brussel·les. La pel·lícula té un gran èxit i va obtenir catorze premis internacionals (Millor pel·lícula a Montréal, premi especial del jurat a Moscou) i queda com una de les més grans pel·lícules del cinema belga.
Juntament amb Gabrielle Borile, va obtenir un premi Golden Bayard al Festival Internacional de Cinema Francòfon de Namur per la fotografia de Combat de fauves (1997). A continuació, Benoît Lamy signa Jambon d'Ardenne amb Annie Girardot o La vida és bonica, una comèdia africana cosignada l'any 1987 amb el guionista congolès Mwezé Ngangura i acompanyada per la música de Papa Wemba. L'última pel·lícula del director, Combat de feres és un huis-clos amb Richard Bohringer. Lamy buscava muntar una pel·lícula sobre l'explorador Stanley des dels anys 1970 sobre un primer guió de Luc Crougaert.
Benoît Lamy va ser assassinat el 15 d'abril del 2008 pel seu company Perceval Ceulemans amb qui vivia en parella. El 15 de juliol de 2014, l'homicida va ser condemnat pel tribunal correccional de Nivelles a quaranta mesos d'empresonament ferm per «cops i ferides voluntàries que han ocasionat la mort sense intenció de fer-ho».

## Filmografia

* Cartoon Circus (1972)
* Home Sweet Home (1973)
* Jambon d'Ardenne (1977)
* La vie est belle (1987)
* Combat de fauve (1997)
* Benoit Lamy La Collection Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine. (2014) edició pòstuma de l'obra completa, Cineart

## Referències

* ↑ «Benoit Lamy». Cineart. [Consulta: 10 desembre 2016].
* ↑ «Regisseur Benoît Lamy gestorben» (en alemany). Der Tagesspiegel, 16-04-2004.
* ↑ «Benoît Lamy». A: Un siècle de cinéma belge (en francès). Ottignies: Quorum, 1995, p. 133 ss.. ISBN 9782930014623.
* ↑ «Le cinéaste Benoît Lamy est mort». La Libre Belgique, 16-04-2008.
* ↑ «L'ami de Benoît Lamy est inculpé de meurtre». La Dernière Heure, 17-06-2008.
* ↑ Michalle, Patrick «L'ancien compagnon de Benoit Lamy écope de 3,5 ans de prison» (en francès). RTBF Info, 16-07-2014.

## Enllaços externs

* Gilbert, Danièle. «Home sweet Home Interview Benoît Lamy et Claude Jade avec Jacques Dutronc (intervista)» (vídeo) (en francès). RTB-Midi Trente, 07-01-1974.
# Luis Cruz

Luis Cruz (Montevideo, 28 d'abril de 1925 - 1998) fou un futbolista uruguaià de la dècada de 1950.
Fou internacional amb la selecció de futbol de l'Uruguai amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1954.
Pel que fa a clubs, destacà a Club Nacional de Football.

## Referències

* ↑ «1954 FIFA World Cup Switzerland». Arxivat de l'original el 2013-12-10. [Consulta: 16 agost 2020].
* ↑ Luis Cruz a National-Football-Teams.com (anglès)
# Partit Comunista de Canàries

Partit Comunista de Canàries (PCC) és una organització de Canàries federada al Partit Comunista d'Espanya. Va ser fundat en 1933 en l'illa de La Palma per José Miguel Pérez, qui anys enrere també fos un dels fundadors del Partit Comunista de Cuba i la seva primer secretari General. El seu referent juvenil és la Joventut Comunista UJCE. La seva seu es troba a Santa Cruz de Tenerife.
En l'actualitat el PCC està integrat a Izquierda Unida Canaria. Va existir també el Partit Comunista Canari (provisional) o PCC(p), una de les escissions del VIII Congrés del PCE, i que formaria part de la Unión del Pueblo Canario.

## Vegeu també

* Partit Comunista d'Espanya
* Joventut Comunista a Canàries
* Unió de Joventuts Comunistes d'Espanya
* Izquierda Unida
* José Miguel Pérez
* Guillermo Ascanio

## Enllaços externs

* Partit Comunista de Canàries
* Partit Comunista d'Espanya
* Unió de Joventuts Comunistes d'Espanya
* Joventut Comunista a Canàries
* Izquierda Unida Federal
# Cal Marqueixanes

Cal Marqueixanes és una masia del poble de la Pedra, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 228
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC, al padró municipal de l'Ajuntament i al llibre Masies del Solsonès
# Pine Ridge (Dakota del Sud)

Pine Ridge (lakota: wazíbló) és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 3.171 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pine Ridge tenia 3.171 habitants, 688 habitatges, i 593 famílies. La densitat de població era de 400,1 habitants per km².
Dels 688 habitatges en un 53,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 32,1% hi vivien parelles casades, en un 40,7% dones solteres, i en un 13,8% no eren unitats familiars. En el 10,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 46,9% tenia menys de 18 anys, un 11% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 12,4% de 45 a 60 i un 3,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 20 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.089 $ i la renda mediana per família de 20.170 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 25.516 $. La renda per capita de la població era de 6.067 $. Entorn del 49,2% de les famílies i el 61% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Ullrich, Jan F. New Lakota Dictionary. 2a edició. Bloomington, IN: Lakota Language Consortium, 2014. ISBN 978-0-9761082-9-0 [Consulta: 19 gener 2015]. Arxivat 2016-10-18 a Wayback Machine.
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pine Ridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 30 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pine Ridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ull de bou (nàutica)

Els ulls de bou, en nàutica, són orificis circulars practicats a les mampares exteriors dels vaixells per proveir de ventilació i il·luminació els allotjaments interiors. Es realitzen de forma circular per disminuir tensions i contribuir a la resistència, ja que estant pròxims a la coberta principal són propensos a rebre cops de mar de molta violència.
En general consten de dos tancaments, un de vidre reforçat i un altre mitjançant una tapa metàl·lica que proveeix estanquitat en cas de trencament del vidre.
| Vista des de l'exterior. | Vista des de l'interior. | Detall d'un ull de bou. |

## Referències

* ↑ Diccionari de la llengua catalana. Hereus de la Vda. Plá, 1840, p. 893.

## Vegeu també

* Ull de bou, per al seu ús en arquitectura.
# Giberto VI Correggio

Giberto VI Correggio va néixer el 1410 i va ser fill de Gherardo VI Correggio. El 1430 a la mort del seu pare va rebre la part indivisa corresponent de la senyoria sobirà de Correggio, Campagnola i Fabbrico. L'oncle Pietro Correggio havia mort sense descendents i el 1441 va morir l'oncle Galasso renunciant als seus drets, i quan el 1446 va morir el seu oncle Giberto V Correggio que tampoc tenia fills, Giberto VI va reunir tota l'herència compartida amb els germans Manfredo I Correggio i Antonio II Correggio i el germà Niccolò I Correggio que va morir el 1449 però va deixar un fill. El 1447 va recuperar Brescello i el 1452 va ocupar Poviglio, Novellara, Baolo i Rolo. Va ser elevat a comte sobirà de Correggio i del Sacre imperi romà per investidura concedida a Modena el 18 de maig de 1452 per l'emperador, i va rebre també les senyories de Campagnola i Fabbrico i la de Rossena. El 1454 va haver de retornar les senyories de Poviglio, Novellara, Baolo i Rolo per la pau de Lodi (9 d'abril de 1454); el setembre del 1454 va prestar homenatge feudal al duc de Milà i va rebre les senyories de Scurano, Brescello i Bazzano.
Va ser patrici de Parma i Patrici de Venècia i el 1447 for armat cavaller del dux de Venècia
Va ser capità de l'exèrcit de Venècia el 1446, de l'exèrcit del duc de Milà el 1447, de l'exèrcit del rei de Nàpols el gener del 1452, de l'exèrcit de la república de Siena el setembre de 1457.
Va ser governador de Parma pel duc de Milà el 1449.
Va morir en un accident al caure per una finestra després d'una discussió el setembre de 1457. La seva dona es deia Gabriela i va tenir amb ella només una filla de nom Àgata.
# Vaesita

La vaesita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la pirita. Rep el seu nom en honor de Johannes Franciscus Vaes (1902-1978), administrador, geòleg i mineralogista amb la Unió Minera de l'Alt Katanga, al Congo belga, ara República Democràtica del Congo.

## Característiques

La vaesita és un sulfur de fórmula química NiS₂. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5,5. És una espècie isostructural amb la cattierita, amb la qual també forma una sèrie de solució sòlida.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vaesita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaïta, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaïta, krutaïta, laurita, penroseïta, pirita, sperrylita, trogtalita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiïta, al·loclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoïta, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiïta, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jol·liffeïta, krutovita, maslovita, michenerita, padmaïta, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, wil·lyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaïta, milotaïta, urvantsevita i reniïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kasompi, a la localitat de Swambo, a l'Alt Katanga, a la República Democràtica del Congo. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Eugènia, a Bellmunt del Priorat (comarca del Priorat), i a la mina Atrevida, a Vimbodí (comarca de la Conca de Barberà), tots dos indrets a la província de Tarragona, Catalunya.

## Referències

* ↑ «Vaesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ Josep Maria Mata-Perelló, Oriol Tomasa Guix, Xavier Rodríguez i Carles Rubio «Seguint els Xaragall amb el professor Mata-Perelló: mines de Bellmunt». Infominer, 3-2017, 70, 2017, pàg. 43-59 [Consulta: 28 novembre 2023].
# Luis Cristaldo

Luis Cristaldo (31 d'agost de 1969) és un exfutbolista bolivià.

## Selecció de Bolívia

Va formar part de l'equip bolivià a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ Luis Cristaldo Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «rsssf: Bolivia record international footballers». Arxivat de l'original el 2018-09-19. [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ Luis Cristaldo a National-Football-Teams.com (anglès)
# Otomops madagascariensis

Otomops madagascariensis és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids. És endèmic de Madagascar.

## Referències

* ↑ Otomops madagascariensis a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Campionat Mundial de Ral·lis del 1997

El Campionat Mundial de Ral·lis 1997 va començar el 19 de gener amb la 65a edició del ral·li de Monte-Carlo i va finalitzar amb el Gal·les el 25 de novembre. El pilot Tommi Mäkinen va guanyar el campionat a tan sols un punt del segon classificat, l'escocès Colin McRae. Es determina el calendari en 14 proves i l'obligació que les escuderies s'inscriguin per competir a totes les curses.

## Referències

* ↑ Jonkka's, 2013.
* ↑ van der Zee, 2011.

## Enllaços externs

* Jonkka's. «Resum del Mundial de Ral·lis 1997» (en anglès). unofficial World Rally Archive, 2013. [Consulta: 26 desembre 2013].
* van der Zee, Tjeerd. «FIA World Rally Championship 1997» (en anglès). Rally base website, 2011. [Consulta: 26 desembre 2013].
# Giberto III Pio

Giberto III Pio, fill de Marco II Pio fou consenyor de Carpi el 1493, però va renunciar a la seva part i la va vendre als Este de Ferrara a canvi d'una quantitat i de les terres de Sassuolo i altres.
Es va casar el 1486 amb Eleonora Bentivoglio, filla de Giovanni II Bentivoglio, senyor de Bolonya i va deixar quatre fills: Alessandro (hereu de la senyoria de Sassuolo el 1500 de la que fou deposat entre el 1506 i el 1510, però a la seva mort el 1518 la va traspassar al fill Giberto que va viure fins al 1554 i va deixar només dues filles), Girolamo (condemnat per traïció i decapitat a Ferrara el 25 d'octubre de 1528), Constanzo (governador de Reggio el 1506) i Marco (ambaixador de Ferrara a Torí mort el 1544). El fill del darrer, Ercole, va heretar la senyoria de Sassuolo el 1554 i a la seva mort el 1571 la va traspassar al seu fill Mario, mort assassinat a Modena el 27 de novembre de 1599.
Va morir a Bolonya el 26 de setembre de 1500.

## Senyors de Sassuolo

* Giberto I (III de Carpi) Pio 1499-1500
* Alessandro Pio 1500-1506
* a Ferrara 1506-1510
* Alessandro Pio (segona vegada) 1510-1518
* Giberto II Pio 1518-1554
* Ercole Pio 1554-1571
* Mario Pio 1571-1599
# Vaga

Una vaga és una acció empresa de forma individual o per un col·lectiu social que consisteix a deixar de fer una cosa o coses, dintre de les funcions del col·lectiu o individu, per a exercir una pressió social, amb vista a l'obtenció d'un objectiu concret.
Hi ha diferents tipus de vaga, segons la seva finalitat, àmbit, extensió, durada, etc. Alguns tipus de vaga són la vaga de fam, la vaga laboral o la vaga de consum. La vaga laboral, reconeguda en molts països com un dret de la classe treballadora, consisteix bàsicament a deixar de treballar amb l'objectiu d'obtenir avantatges laborals o socials. Tanmateix, es pot manifestar d'altres formes, com ara la vaga de zel o vaga a la japonesa Quan una vaga laboral o d'altre tipus s'estén a la major part dels estaments socials es denomina vaga general.
Termes relacionats amb la vaga són esquirol i piquet. Un esquirol és una persona que es nega a fer vaga; el terme té sentit despectiu. Un piquet és un grup de vaguistes que intenten que els altres facin vaga, tot pressionant la resta del col·lectiu, pacíficament o no. Als piquets pacífics se'ls sol denominar piquets informatius, ja que se suposa que tan sols informen del dret inherent de vaga.

## Regulació
### Espanya

La Constitució espanyola de 1978 és la primera constitució espanyola que recull el dret a vaga considerant-lo dret fonamental. Així, és regulat a l'art. 28.2. Malgrat ser un dret fonamental que, per això mateix, hauria de ser regulada per una llei orgànica, ha estat regulat pel Reial Decret Llei 17/1977, de 4 de març, sobre Relacions de Treball (interpretat per la Sentència del Tribunal Constitucional 11/81. Aquesta llei no ha vist la llum perquè les organitzacions sindicals tenen por que siga restrictiva.

### França

El dret a vaga està inclòs a la Constitució francesa de 1946.

### Itàlia

El dret a vaga està inclòs a la Constitució italiana de 1947.

### Portugal

El dret a vaga està inclòs a la Constitució portuguesa de 1976.

## Referències

* 1 2 3 4 Vidal Marín, 2011, p. 68.
* ↑ Vidal Marín, 2011, p. 69.

## Bibliografia

* Vidal Marín, Tomás «Un derecho clásico pero de rabiosa actualidad : algunas consideraciones constitucionales sobre el derecho de huelga». Parlamento y Constitución. Anuario, 14, 2011, pàg. 67-96. ISSN: 1139-0026.

## Vegeu també

* Primera vaga
# Luis Carrillo de Toledo y Chacón

Luis Carrillo de Toledo y Chacón (La Puebla de Montalbán, 1564 – Madrid, 2 de febrer de 1626) fou un noble i militar de la Corona de Castella.
Nomenat primer Marqués de Caracena el 15 de febrer de 1606 i comte de Pinto en 2 de juliol de 1624, comanador de Montizón i de Chiclana en l'Orde de Sant Jaume, general dels terços de Flandes, virrei de Navarra, governador de Galícia, virrei de València durant l'expulsió dels moriscos, en la que es van revoltar alguns musulmans a la serra d'Espadà i la Mola de Cortes i president del Consell de les Ordes durant el regnat de Felip III de Castella i conseller d'estat de Felip IV de Castella.

## Referències

* ↑ Franco Silva, Alfonso. La fortuna y el poder: estudios sobre las bases económicas de la aristocracia castellana: S.XIV-XV (en castellà). Servicio Publicaciones UCA, 1996, p. 231. ISBN 8477863024.
* ↑ «Luis Carrillo de Toledo y Chacón». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lomas Cortés, Manuel. El desterrament morisc valencià en la literatura del segle xvii. Universitat de València, 2011, p. 70. ISBN 8437082943.
* ↑ de Garma y Durán, Francisco Xavier. Theatro universal de España: descripcion eclesiastica y secular de todos sus reynos y provincias (en castellà). vol. IV, 1751, p. 83, 392.
# Marta Casals Istomin

Marta Casals Istomin (Humacao, 2 de novembre de 1936), nascuda Marta Montañez Martínez, és una violoncel·lista, professora i directora artística de música clàssica porto-riquenya. Pertanyent a una família de músics aficionats, el 1948 va obtenir una beca per a aprendre a tocar el violoncel a Nova York. El 1951 va conèixer a Prada de Conflent a Pau Casals on va tornar el 1954 com a alumna seva. El 1957 es van casar a Puerto Rico i van fundar el Festival Casals a San Juan de Puerto Rico. El 1959 van fundar el Conservatori de Puerto Rico. A la mort de Pau Casals el 1973 se'n va fer càrrec.
El 1975 es va casar amb Eugene Istomin, de qui es va quedar vídua el 2003. El 1979 dimití com a presidenta dels Festival Casals per a ser directora artística del John F. Kennedy Center for the Performing Arts a Washington DC fins al 1990. Del 1990 al 1997 es va fer càrrec dels Encounters musicals d'Evian, a França. Entre juliol de 1992 i octubre de 2005 va ser presidenta de la Manhattan School of Music de Nova York. També és presidenta de la Fundació Pau Casals. El 2001 va rebre la Creu de Sant Jordi.
Parla amb prou fluïdesa català, castellà, francès i anglès. Ha estat membre de la primera delegació cultural a la República de la Xina (1980), membre del Consultiu dels EUA Consultiu sobre Cultura per a UNESCO a Ciutat de Mèxic i París (1980), i delegada al Fòrum d'Arts Mundial a Ginebra, Suïssa (1989, 1990).
El 1993 va participar en la fundació de l'Acadèmia Klonberg com a mecenes, formant part des de llavors del seu consell artístic assessor.
El 2 de novembre de 2015 Marta Casals rep el premi Living Legend atorgat per la Biblioteca del Congrés dels EUA.

## Referències

* ↑ Morgades, Lourdes «"Lo más grande que he hecho es cuidar del maestro Casals"». El País, 29-05-2010 [Consulta: 9 maig 2016].
* ↑ Mars, Amanda «“Pau Casals estaba solo, yo era su ayudante, y entonces… ‘revolú”» (en castellà). El País [Madrid], 11-05-2019. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 3 «“Hoy les animaría a preservar su lengua” Marta Casals Istomin, viuda de Pau Casals» (en castellà) p. 35. La Vanguardia, 15-09-2011. [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ «Marta Casals Istomin: Perfil». The Puerto Rico Herald, 13-08-1999. Arxivat de l'original el 2 de març 2008 [Consulta: 16 abril 2016].
* 1 2 «Library of Congress Concert Will Honor Marta Casals Istomin» (en anglès). Library of Congress, 02-11-2015. [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ Sturm, George. «Marta Casals Istomin». Encounters. Music Associates of America. [Consulta: 9 novembre 2016].
* ↑ Mattison, Ben. «Marta Istomin to Step Down as President of Manhattan School of Music» (en anglès). Playbill, 23-09-2004. [Consulta: 11 gener 2022].
* ↑ «Marta Casals Istomin». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Kronberg Academy to get state-of-the-art new home» (en anglès). The Strad, 19-07-2017. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ «Marta Casals rep el premi Living Legend atorgat per la Biblioteca del Congrés dels EUA». VilaWeb, 23-10-2015. Arxivat de l'original el 7 de maig 2016 [Consulta: 16 abril 2016].

## Enllaços externs

* El suplement - Sílvia Cóppulo entrevista Marta Casals, viuda de Pau Casals a YouTube
# Campionat Mundial de Ral·lis del 2003

Campionat Mundial de Ral·lis 2003 va començar el 23 de gener amb la 71a edició del Ral·li Monte-Carlo i va finalitzar amb el Gal·les el 6 de novembre. El pilot Petter Solberg va guanyar seguit a un punt al segon lloc per Sébastien Loeb. Per equips, va ser l'any de supremacia de les escuderies Peugeot i Citroën, destacant els tres primers llocs aconseguits per aquest equip a Monte-Carlo.

## Referències

* ↑ Jonkka's. «Resum del Mundial de Ral·lis 2003» (en anglès). unofficial World Rally Archive, 2013. [Consulta: 26 desembre 2013].
* 1 2 van der Zee, Tjeerd. «FIA World Rally Championship 2003» (en anglès). Rally base website, 2011. [Consulta: 26 desembre 2013].