OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Masahiko Inoha

Masahiko Inoha (Miyazaki, Prefectura de Miyazaki, Japó, 28 d'agost de 1985) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Masahiko Inoha ha disputat 16 partits amb la selecció japonesa.
El 12 de maig de 2014 s'anuncià la seva inclusió a la llista de 23 jugadors de la selecció japonesa per disputar el Mundial de 2014 al Brasil. Els dorsals van ser anunciats el 25 de maig.

## Referències

* ↑ «World Cup 2014: Kagawa and Yoshida in Japan squad». BBC Sport, 12-05-2014. [Consulta: 12 maig 2014]. (anglès)
* ↑ «SAMURAI BLUE Squad numbers announced for 2014 FIFA World Cup Brazil». Japan Football Association, 25-05-2014 [Consulta: 26 maig 2014]. (anglès)

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Eperat

Eperat (en llatí Eperatus, en grec antic Ἐπήρατος) fou un general aqueu, natural de Fares a Acaia que va viure al segle III aC.
Va ser elegit general suprem (estrateg) de la Lliga Aquea l'any 219 aC, per les intrigues d'Apel·les, l'agent de Filip V de Macedònia, contra l'altre candidat, Timoxè d'Acaia que tenia el suport d'Àrat de Sició. Va prendre possessió del càrrec el 218 aC però no va gaudir de suport popular i quan va acabar el seu any de mandat va deixar moltes complicacions a Àrat que el va succeir el 217 aC, com expliquen Polibi i Plutarc.

## Referències

* ↑ Eperatus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 25
# Francisco Amancio dos Santos

Francisco Amancio dos Santos, més conegut com Chicao, (Rio de Janeiro, 21 de febrer de 1940 - Corcovado, 18 d'agost de 1968) fon un futbolista brasiler, jugador de Botafogo, València i Llevant. Destacà per la seua tècnica i per un poderós físic.
Es va formar al Bonsucesso Futebol Clube, passant posteriorment a Botafogo. El València el va fitxar després del Trofeu Taronja del juny del 1961, el mateix on Kocsis vestí la samarreta valencianista. En aquella edició del torneig, Chicao fon el jugador més destacat d'un Botafogo on hi havia jugadors com Garrincha, Didi o Amarildo.
Amb 21 anys, Chicao sols jugà la Copa de Fires durant la primera temporada, títol que s'emportarien els merengots, i en l'obtenció del qual fon clau. L'entrenador Scopelli va endarrerir la seua posició per a fer-lo lateral esquerre, i per la seua tendència a eixir a l'atac es va convertir en un jugador determinant i dominador per tota la banda. El 1962 va vestir la samarreta del FC Barcelona en el partit d'homenatge a Ramallets.
A finals de la lliga 1962-63, va començar a tindre molèsties al genoll, que es repetirien en iniciar-se el nou curs. Per a la 63-64, sols jugaria nou partits de lliga i un de copa. En la 1965-66, prova fortuna a Segona Divisió, amb una cessió al Llevant. Després de mesos de tràmits per a obtindre passaport espanyol, sols jugà tres partits abans de retirar-se i tornar al Brasil, on moriria quan l'atracà l'empleat d'una benzineria on havia anat a repostar.

## Referències

* ↑ March, José Ricardo. «Tres Balas». A: 25 historias del Valencia CF que quizá no conozcas. 1ª ed. [Valencia]: Drassana, 2016, p. 91-93. ISBN 978-84-944731-5-9.
* ↑ «La Memoria del Murciélago: Corradi, Chicao Dos Santos y Marcel Domingo». Vavel, 24-09-2018. [Consulta: 21 febrer 2021].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Chicao». Ciberché. [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ «Los brasileños más atípicos del FC Barcelona». Sport, 11-01-2018. [Consulta: 21 febrer 2021].
* 1 2 Bens i Carrion, Felip; Nieves García, José Luís. Historia del Llevant UD. Tomo III, 1936-1969, de Vallejo a Orriols el yunque de la adversidad y el Llevant UD en 1a. división. El Cabanyal, Valéncia: L'Oronella, D.L. 2009, p. 732. ISBN 978-84-96472-30-3.
# Representació de discursos sense sentit o d'escassa importància

La representació de discursos sense sentit o d'escassa importància és element de la comunicació humana. En el cas de la comunicació verbal destaca l'ús del "blah blah blah" a la llengua anglesa, el "blablá", "blablablá" o "bla-bla-bla" en llengua espanyola i "bar bar bar", d'on provenen els exemples anteriors, ve del grec antic. A la llengua japonesa s'utilitza "pera pera" per referir-se a discurs vacu.

## Referències

* ↑ «¿En qué momento comenzó el blablablá?». BBC, 2014 [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ Abe, Namiko. «What does "pera pera" mean?». ThoughtCo. [Consulta: 7 desembre 2017].
# Germán Aceros

Germán Aceros (Bucaramanga, 30 de setembre de 1938 - Floridablanca, 29 d'octubre de 2018) fou un futbolista colombià de la dècada de 1960.
Fou cinc cops internacional amb la selecció de futbol de Colòmbia amb la qual participà a la Copa del Món de Futbol de 1962.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Atlético Bucaramanga, Millonarios, Deportivo Cali, Independiente Medellín i Deportivo Pereira.
Un cop es retirà fou entrenador als clubs Bucaramanga, Deportes Tolima, Liga del Magdalena i Independiente Medellín a Colòmbia, a més de Minervén a Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Murió Hermánn 'Cuca' Aceros, mundialista con Selección Colombia» (en castellà), 29-10-2018.
* ↑ Germán Aceros Fitxa i estadístiques a la FIFA
* 1 2 Pabon M., Fernando. «CUCA ACEROS: EL CONQUISTADOR DE PUERTO ORDAZ» (en castellà). El Tiempo, 04-01-1992.
* ↑ Plazas Rueda, Christian. «CUCA ACEROS, EL SICÓLOGO» (en castellà). El Tiempo, 15-02-2003.
* ↑ Germán Aceros, Fitxa a Soccerway
* ↑ Germán Aceros a National-Football-Teams.com (anglès)
# Reserva natural del Surinam central

La Reserva Natural de Surinam Central va ser creat el 1998 per Conservació Internacional i el Govern de Surinam. Va ser designat Patrimoni de la Humanitat el 2000 pels seus ecosistemes de selva tropical primària, i conté 16.000 km² tant de muntanyes com de terres baixes del bosc tropical primari, incloent part de terres altres de la Guaiana.
Algunes de les característiques més destacades de la reserva natural són les diverses cúpules de granit aixecats, que s'eleven per sobre de la selva circumdant. Superfícies esterils de granit de color fosc exposats a l'impacte del sol creen així un biòtop per a xeròfits única que inclou també espècies de plantes endèmiques. El granit més conegut és el munt Voltzberg de 245 m d'altitud.
Altres atraccions inclouen el Julianatop (1.230 m), la muntanya més alta de Surinam, el Tafelberg (1026 metres), el Van Stockum Berg (360 m), Duivelsei (Ou del diable), una roca, aparentment en equilibri sobre la vora d'una muntanya.
# Oscar Temaru

Oscar Manutahi Temaru (Faaa, Tahití, Illes de la Societat, 1944) és un polític de la Polinèsia Francesa. Nascut en una família humil, de pare tahitià i mare originària de les illes Cook, s'enrola el 1960 a la marina francesa i va lluitar a Algèria durant la seva guerra d'independència. A la seva tornada a Tahití en 1972 comença a treballar en el servei de duanes.
El 20 d'abril de 1977, influït per Jean-Marie Tjibaou, futur fundador del FLNKS, crea el Front d'Alliberament de Polinèsia (Tāvini Huira'atira nō te Ao Mā'ohi, Servir el poble del país ma'ohi), partit polític independentista. Elegit alcalde de Faaa el 1983, es convertirà en el més important crític a la gestió de Gaston Flosse al capdavant del govern autònom de la Polinèsia Francesa. A les eleccions legislatives de Polinèsia Francesa de 1986 el seu partit va obtenir dos escons, que augmentaren a 4 el 1991, 11 el 1996 i 13 el 2001.
El 1995 va encapçalar les manifestacions contràries als assajos nuclears francesos a Mururoa. Després de diversos intents, es va convertir en president del govern autònom després de les eleccions legislatives de Polinèsia Francesa de 2004, però el mandat només va durar uns mesos i es va veure envoltat d'una gran inestabilitat política en aquesta col·lectivitat d'ultramar francesa. Una moció de censura propiciada pel transfuguisme d'un membre del seu partit cap a l'oposició, provoca la volta al poder del seu adversari, Gaston Flosse, l'octubre de 2004, amb el suport entusiasta del govern de la metròpoli que havia menystingut ostensiblement Temaru durant els seus mesos al capdavant de l'administració autònoma polinèsia.
Dut l'assumpte als tribunals, aquests van anul·lar els resultats en la circumscripció electoral d'Illes del Vent. Les noves eleccions allí celebrades el 13 de febrer de 2005 un triomf més ampli als partidaris de Temaru, el que el va dur de nou a la presidència de la Polinèsia Francesa el 3 de març de 2005. Una moció de censura afavorida per l'oposició i aprovada per l'Assemblea, va provocar que fos substituït per Gaston Tong Sang al capdavant del govern autònom a la fi de 2006. El setembre de 2007 fou elegit novament president de Polinèsia Francesa, però el 23 de febrer de 2008 fou desplaçat novament per Gaston Flosse, però fou elegit president de l'Assemblea de la Polinèsia Francesa, càrrec que va ocupar fins a l'11 de febrer de 2009, quan fou escollit novament president de Polinèsia, però va perdre el càrrec novament després d'una moció de censura el 24 de setembre de 2009.

## Enllaços externs

* (francès) Oscar Temaru élu président de la Polynésie française a 20minutes.fr, 20 de febrer de 2009
* Web del Tāvini Huira’atira nō te Ao Mā’ohi Arxivat 2014-01-06 a Wayback Machine.
* Biografia
# Lacrime di San Pietro

Les Llàgrimes de Sant Pere (Italià: Lagrime di San Pietro) és un cicle de 20 madrigals i un motet final del compositor del renaixement tardà Orlande de Lassus (Roland de Lassus). Està estructurat en tres seqüències de set composicions en cada seqüència, a set veus. Va ser la seua última composició, escrita al 1594, i publicat després de la seua mort a Múnic el 1595. Li ho va dedicar al Papa Climent VIII al 24 de maig del 1594, tres setmanes abans de la seua mort.

## Contingut

Les Llàgrimes reflecteixen 20 poemes del poeta italià Luigi Tansillo (1510–1568) representant les etapes de pena experimentades per Sant Pere després de les seues negacions, i el seu record de la admonició de Crist, com relata Mateu 26:69–75. L'estructura de l'obra feta per Lassus, a set veus, i el simbolisme numèric, no més és una part del conjunt: les set veus representen els set dolors de la Maria, mare de Jesús; adicionalment, molts del madrigals tenen set seccions. El nombre de peces, 21, també són set vegades el nombre de membres de la trinitat.
A més a més, Lassus no més fa ús de set dels huit modes eclesiastics (mode I al VII), deixant completament fora el mode VIII. Els madrigals estàn agrupats successivament pels modes, amb els madrigals 1 al 4 al mode I, 5 al 8 al mode II, 9 al 12 als modes III i IV, 13 al 15 al mode V, 16 al 18 al mode VI, 19 i 20 al mode VII i el motet final basat en el tonus perigrinus, completament fora del esquema renaixentista dels huit modes eclesiastics.
Musicalment, les Llàgrimes són un resum de l'estil de Lassus al llarg de la seua carrera, i ell mateix va indicar a la seua dedicatòria que els havia compost recentment. Al llarg del cicle fa ús de tècniques que ell havia aprés al començament de la seua carrera com a compositor de madrigals profans; cromatismes reconeixibles a la seua obra major de música reservata Prophetiae Sibyllarum; i el llenguatge concís, refinat, quasi auster que havia desenvolupat al final de la seua carrera, pròxim a l'estil de Palestrina, estil al qual, cap nota és supèrflua. La música s'ajusta sil·làbicament al text, curant-se la dicció, i conté pauses on un rapsoda es detindria a respirar; i és completament Durchkomponiert, sense repeticions ni redundàncies.
La peça final del cicle no és pas un madrigal, si no un motet en llatí: Vide homo, quae pro te patior (Observa, ésser humà, quant he patit per tú). Ací, l'home a la creu, parlant en primera persona, confronta el traïment de Pere, fins i tot la feblesa de caràcter de tot ésser humà.

## Bibliografia

* "Orlande de Lassus", al The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2

## Enllaços externs

* Choral Public Domain Library
# Riera de Cabrils

La riera de Cabrils és un curs fluvial de règim torrencial que neix al vessant oriental de la serralada de Marina i desemboca directament al Mediterrani, en un recorregut que no supera els cinc quilòmetres. Drena els municipis de Cabrils i de Vilassar de Mar.
A Vilassar de Mar aquest rial parteix el nucli urbà en dos sectors que corresponen al Veral de l'Ocata a ponent i el Veral Gran i el de Sant Pere a llevant. Dins d'aquest municipi, la riera, era coneguda com a Torrent de les Boades en el tram des del Camí del Mig fins al Camí de Vilassar de Dalt. Des d'aquest punt fins al mar rebia el nom de Riera dels Corders ja que era l'espai utilitzat pels artesans que feien caps i cordes per a les drassanes establertes a la platja de Vilassar. Indústria manufacturera que subsistí fins a finals del segle xix.
* La riera de Cabrils, poc abans d'entrar al terme municipal de Vilassar de Mar
* Rierada d'estiu al pas per Vilassar de Mar.
* Riera de Cabrils, tram baix.

## Bibliografia

* Bas Macià, Damià. Carrers i gent de Vilassar de Mar : Qui és qui a la nomenclatura urbana. Vilassar de Mar: L'autor, 1997.

## Vegeu també

* Cabrils
* Vilassar de Mar
# Byron (Califòrnia)

Byron és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 916 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Byron tenia 916 habitants, 286 habitatges, i 203 famílies. La densitat de població era de 139,2 habitants per km².
Dels 286 habitatges en un 36,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,36.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.938 $ i la renda mediana per família de 44.306 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.639 $ mentre que les dones 28.889 $. La renda per capita de la població era de 21.231 $. Entorn del 15,6% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Byron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Byron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Pere Ayguadé i Ayguadé

Pere Ayguadé i Ayguadé (Vilanova de Bellpuig, 14 de maig del 1950) és un ramader, veterinari i polític català.

## Biografia

Passà la seva joventut a Balaguer i es llicencià en veterinària i direcció d'empreses a la Universitat de Saragossa. Ha estat membre del consell nacional d'Unió de Pagesos de 1978 a 1980 i de la junta rectora de la Cooperativa Agrícola de Balaguer. També és membre de la UGT.
Inicialment milità al Partit dels Socialistes de Catalunya, del que en fou responsable a les Terres de Lleida durant els anys 1980 i fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980, 1984 i 1988. Durant aquest període fou president de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca del Parlament de Catalunya.
Des del 1989, però, va abandonar el partit degut a diferències amb Raimon Obiols a causa de l'embassament de Rialb i passà al Grup Mixt. L'abril del 2009 va mantenir contactes amb Francesc Homs i Molist per aproximar-se al projecte Casa Gran del Catalanisme impulsat per Artur Mas.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la I Legislatura p. 42
* ↑ Ayguadé, l'exlíder del PSC de Lleida, a la Casa Gran Avui, 29-4-2009
* ↑ L'exlíder socialista Pere Ayguadé, a la Casa Gran a bondia.cat 30-4-2009

## Enllaços externs

* Bloc de Pere Ayguadé Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine.
# Germán Andrés Hornos Correa

Germán Andrés Hornos Correa (San José de Mayo, 21 d'agost de 1982) és un futbolista uruguaià, que ocupa la posició de davanter. Ha estat internacional absolut amb la selecció del seu país.

## Clubs

* 2002-2003: Fénix Montevideo Uruguai (61 partits, 43 gols)
* 2003-2004: FC Sevilla Espanya (16 partits, 2 gols)
* 2004-2006 : Real Valladolid Espanya (16 partits, 8 gols)
* 2006-2007: Bella Vista Uruguai (4 partits)
* 2007: River Plate Uruguai (13 partits, 4 gols)
* 2007-2008: Central Español Uruguai (11 partits, 5 gols)
* 2008-2009: Tacuarembó FC Uruguai (10 partits, 1 gol)
* 2009- : AC Arles-Avignon França

## Títols

* Màxim golejador del campionat uruguaià (2002)
# Resecció ileocecal

La resecció ileocecal és una intervenció quirúrgica en la qual es duu a terme una resecció del cec i una part de l'ili (sovint l'ili terminal). Aleshores, es realitza una anastomosi ileocòlica per unir l'intestí gros i el prim de nou.
Les indicacions de la resecció ileocecal inclouen malaltia de Crohn, hemorràgia, perforació, oclusió, tuberculosi, tumors i masses de l'apèndix.
Tot i que la immensa majoria de reseccions ileocecals es fan sota anestèsia general, també es poden fer sota anestèsia raquídia. Es poden dur a terme laparoscòpicament o en forma d'intervenció oberta.

## Referències

* ↑ Khanjan H. Nagarsheth. «Ileocecal Resection» (en anglès). Medscape Reference. Medscape, 04-05-2011. [Consulta: 7 març 2012].

## Enllaços externs

* Vídeo d'una resecció ileocecal laparoscòpica per malaltia de Crohn (part I) (anglès)
* Vídeo d'una resecció ileocecal laparoscòpica per malaltia de Crohn (part II) (anglès)
# Parròquia de Sece

La Parròquia de Sece (en letó: Seces pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Jaunjelgava, al sud de Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion d'Aizkraukle.

## Pobles, viles i assentaments

* Sece (centre parroquial)
* Biķernieki
* Dalbes
* Kaļandri
* Kampāni
* Pinkas
* Purviņi
* Škutāni
* Šļūkas
* Ziedāni

## Hidrografia
### Rius

* Daugava
* Lauce
* Pālupīte
* Secene

### Llacs i embassaments

* Estany Dancenes
* Estany Lāčpurva
* Estany Nātraines
* Estany Skolas
* Estany Pinku
* Estany Centra

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
# Flux metabòlic

El flux metabòlic és el pas d’un metabòlit a través d’un sistema de reaccions al llarg del temps. El flux metabòlic es refereix a la quantitat d'un metabòlit processat per un o més passos catalítics per unitat de temps i normalment es normalitza per l'abundància cel·lular.

## Referències

* ↑ Burgess, Karl; Rankin, Naomi; Weidt, Stefan. Chapter 10 - Metabolomics (en anglès). San Diego: Academic Press, 2014, p. 181–205. DOI 10.1016/b978-0-12-386882-4.00010-4. ISBN 978-0-12-386882-4.
* ↑ Brynildsen, Mark P. Chapter Two - Nitric Oxide Stress as a Metabolic Flux (en anglès). 73. Academic Press, 2018, p. 63–76. DOI 10.1016/bs.ampbs.2018.06.003.
# Riu Beissug

El Beissug - Бейсуг (rus) - és un riu al krai de Krasnodar, a Rússia) que desemboca a la mar d'Azov. Té una llargària de 243 km i una conca de 5.190 km². Neix a set quilòmetres al nord-oest de Kropotkin, a les terres baixes de Kuban-Azov. Desemboca a la mar d'Azov entre dos estuaris, el Lebiaji (d'aigua dolça) i el Bessuigski (d'aigua salada).

## Vegeu també

* Anapski, possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia
* Volni (Krasnodar) Volni (Krasnodar), khútor al krai de Krasnodar
* Vozrojdénie (Mirskoi), possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia
# CFE

CFE té els següents significats:
* Compañia de Fluido Eléctrico, empresa explotadora de la Central Tèrmica d'Adrall (Alt Urgell)
* Comissió Federal d'Electricitat, organisme encarregat de l'administració de l'energia elèctrica a Mèxic
* Compañía Fonográfica Española, casa discogràfica espanyola
* Capillary Flow Experiment, experiment en física de fluids dissenyat per a ésser desenvolupat a l'Estació Espacial Internacional
* Common Firmware Environment, microprogramari usat per a carregar l'arrencada d'un ordinador
# Pararsenolamprita

La pararsenolamprita és un mineral de la classe dels elements natius. El nom prové de la paraula grega (παρά) que significa ("para"). I l'anomenació es conclou per la relació dimorfa amb arsenopirita.

## Classificació

La pararsenolamprita es troba classificada en el grup 1.CA.10 segons la classificació de Nickel-Strunz (1 per a Elements; C per a Semimetalls i no-metalls i A per a Elements del grup de l'arsènic; el nombre 10 correspon a la posició del mineral dins del grup). En la classificació de Dana el mineral es troba al grup 1.3.1.6 (1 per a Elements natius i aliatges i 3 per a Semimetalls i no-metalls; 1 i 6 corresponen a la posició del mineral dins del grup).

## Característiques

La pararsenolamprita és un mineral de fórmula química (As,Sb). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2 a 2,5.

## Formació i jaciments

S'ha descrit a l'Àsia concretament al Japó, a la regió de Kyūshū.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pararsenolamprite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Web Mineral.com (anglès)

## Bibliografia

* Matsubara, S.; Miyawaki, R.; Shimizu, M.; Yamanaka, T. (2001): Pararsenolamprite, a new polymorph of native As, from the Mukuno mine, Oita Prefecture, Japan. Mineralogical Magazine: 65: 807-812.
# Rasa de Cal Maiet

La Rasa de Cal Maiet és un torrent afluent per l'esquerra del Torrent de l'Alguer que pràcticament tot el seu curs transcorre pel terme municipal de Navès (Solsonès).

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de Val Maiet està integrada per 5 cursos fluvials que sumen una longitud total de 3.679 m. que transcorren íntegrament pel terme municipal de Navès excepte els darrers 26 metres de la rasa principal que ho fan pel d'Olius
El vessant dret de la conca no té cap afluent, ja que els quatre subsidiaris de primer nivell que té la rasa principal ho són per l'esquerra. Aquest sumen una longitud de 1.481 m.

## Enllaços externs

* Mapa de la seva conca

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Papiria de triumviris capitalibus

La lex Papiria de triumviris capitalibus va ser una antiga llei romana que va instituir la magistratura dels triumvirii capitales, a proposta del tribú de la plebs Gai Papiri Carbó.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 127 [Consulta: 15 abril 2022].
# La Tour-de-Peilz

La Tour-de-Peilz, és una ciutat i comuna suïssa, del cantó de Vaud, situada al districte de Vevey, cercle de La Tour-de-Peilz. La comuna està situada en la rivera superior del llac Leman. Limita al nord amb la comuna de Saint-Légier-La Chiésaz i Blonay, a l'est amb Montreux, i a l'oest amb Vevey.