OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wendela Bicker

Wendela Bicker (Amsterdam, 30 de desembre de 1635 - La Haia, 1 de juliol de 1668) fou una persona destacada de l'Edat d'Or neerlandesa. Formava part de la important família Bicker d'Amsterdam.
Wendela Bicker era filla de Gener Bicker i Agneta de Graeff de Polsbroek. La seva germana Jacoba Bicker estava casada amb Pieter de Graeff. A l'edat de 19 anys Wendela va casar-se amb el Gran Pensionari Johan de Witt. D'aquest matrimoni en nasqueren quatre fills:
* Anna de Witt (1655-1725), casada amb Herman van de Honert
* Agnes de Witt (1658-1688), casada amb Simon Teresteyn van Halewijn
* Maria de Witt (1660-1689), casada amb el futur alcalde de Delft Willem Hooft
* Johan de Witt jr., senyor de Linschoten del Sud i del Nord, Snelrewaard i IJsselveere (1662-1701), casat amb Wilhelmina de Witt, filla de Cornelis de Witt (el germà de Johan sr.) i Maria van Berckel.
Wendela Bicker va morir de malaltia a la Haia l'1 de juliol de 1668.

## Bibliografia

* (anglès) Rowen, Herbert H., (1986): John de Witt – Statesman of the „True Freedom“. Cambridge University Press, ISBN 0-521-52708-2
* (neerlandès) C.A. van Sypesteyn, Mededeelingen omtrent het huiselijk leven van Johan de Witt en zijne vrouw Wendela Bicker, Haagsche Stemmen 1 (1887/1888), 155–167 und 245–255.
* (neerlandès) Tjaherta Johanna Servatius, Wendela Bicker, In: Tjaherta Johanna Servatius (Herausgeberin): "Vrouwen uit onze historie". Callenbach, Nijkerk 1940. S. 170–180.
* (neerlandès) A.M.H. Smeenge, Wendela Bicker. In: "Jaarboek van het Genootschap Amstelodamum" Vol. 35, S. 89-105. De Bussy, Amsterdam 1938. ISSN 0923-0254

## Referències

* ↑ Wendela Bicker in Heren van Holland

## Enllaços externs

* Wendela Bicker in het Instituut voor Nederlandse Geschiedenis
# Exercici del cristià

Exercici del cristià és un llibre de pietat popular escrit en català per Josep Ullastre de gran difusió durant els segles xviii i xix. Es tracta d'un manual de vida i de conducta cristiana que s'emmarca dins del gènere de la literatura religiosa popular, un gènere amb força vitalitat a la Catalunya del segle xviii.
Tal com indica el títol complet de l'obra Exercici del Cristià per encomanar-se a Déu, tenir un rato de Oració tots los dias, ajudar y contemplar la Missa; i Confessar, i Combregar; ab diferents oracions, per recorrer en les necessitats a Déu N.Sr., a Maria Santíssima, i a alguns Sants de particular devocio. Juntament ab altres Exercicis per instruir als Fills de Familias, disposarse a be morir, assistir als Agonitzants; i pregar per les Animas., es tracta, d'un devocionari, un llibre que conté les oracions amb les quals els fidels poden exercir la devoció en diversos moments.
Sembla que la primera edició va ser censurada el 1733 a Girona i el 1740 en publicà una segona edició corregida on Ullastre aplicaria l'ortografia creada per ell mateix en i publicada més tard en la Gramàtica catalana embellida amb dos ortografies. El llibre va tenir gran popularitat i es va imprimir a gairebé a totes les ciutats amb impremta del Principat. Se'n coneixen vint-i-vuit edicions entre ca. 1760 i 1852. L'obra no va tenir èxit en els cercles cultes, però va gaudir de gran popularitat en l'àmbit de la literatura religiosa popular, on el català es va mantenir ben viu.
Quant al llenguatge, cal tenir en compte que és una obra dirigida a un públic monolingüe català i sense formació acadèmica. Això doncs, serà una obra escrita en català, amb un estil planer i una sintaxi lineal, sense recursos retòrics no cultismes, amb elements col·loquials i alguns castellanismes populars a l'època.

## Referències

* 1 2 3 4 Balsalobre, Pep; Gratacós, Joan «Josep Utlastre: 250 anys de gramática catalana». Revista de Girona, 161, 1993, pàg. 50-53.
* ↑ «Exercici del cristià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Gneu Flavi

Gneu Flavi (en llatí Cnaeus Flavius) era el fill d'un llibert de nom incert (Titus Livi l'anomena Cneius, Aule Gel·li i Plini el Vell l'anomenen Annius) i de naixement humil, que es va convertir en un jurista i magistrat d'anomenada.

## Importància històrica

Era secretari d'Appi Claudi Cec i va obtenir diversos honors. Va ser el divulgador de determinats tecnicismes en els procediments judicials que anteriorment eren secrets i considerats patrimoni dels pontífexs i patricis. Entre les normes jurídiques de coneixement limitat estaven els actus legitimi i les actiones legis, els primers eren els tecnicismes de les transaccions legals privades i els segons les cerimònies de procediment judicial. Una cosa també molt amagada era el calendari (fasti) i part de les formulae. Les normes del calendari determinaven quines activitats estaven permeses i quines no en determinats dies. Les formulae eren inicialment les sol·licituds o la manera en què es podia fer una demanda, però també hi havia formulae per altres actes, per exemple: la mancipatio, la sponsio, l'adoptio i altres.
La col·lecció de normes legals publicada per Flavi va ser coneguda com a Ius Flavianum, i proper al Ius Civile Papirianum. Va ser el primer treball privat sobre legislació romana. Els juristes patricis es van indignar en veure que la seva intervenció esdevenia innecessària per aquesta publicació i per tal de recuperar els privilegis van establir noves normes de legis actiones, i per mantenir-les en secret van establir un codi xifrat (notae). Cent anys després igualment aquestes normes van ser revelades (any 200 aC per Sext Eli Pet, al Ius Aelianum).
La popularitat que li va produir aquesta publicació el va fer ser escollit per les magistratures de triumvir nocturn, triumvir coloniae deducendae i edil curul (303 aC). En aquell temps això era sorprenent per ser el fill d'un llibert, la seva ascensió social no va ser ben vista per alguns i l'elit de governants va reaccionar elaborant una reforma electoral per evitar que això tornés a passar. Appi Claudi el va fer senador. També va ser probablement tribú de la plebs (ho diuen Licini Macer, mencionat per Titus Livi i també Plini el Vell). Valeri Màxim diu que també va ser pretor.

## Referències

* 1 2 Titus Livi Ab Urbe Condita, IX.46
* ↑ T.R.S. Broughton, The Magistrates of the Roman Republic. American Philological Association, 1951, 1986, vol. 1, p. 166–168
* ↑ Ciceró, Pro Murena, 11, 25
* ↑ Corpus Juris Civilis 1,2,7
* ↑ Gary Forsythe, A Critical History of Early Rome: From Prehistory to the First Punic War. University of California Press, 2005, p. 319
# Unió de Lluites Comunistes - La Flama

La Unió de Lluites Comunistes - La Flama (en francès: Union des Luttes Communistes - La Flamme) va ser un partit comunista de Burkina Faso. La ULC-La Flamme va ser fundada el febrer del 1987 per l'escissió de la majoria de la Unió de Lluites Comunistes - Reconstruït. El 1991 va canviar de nom a Partit del Progrés Social.
La ULC-La Flamme va publicar el diari La Flamme. Els seus líders van ser Alain Zougba, Kader Cissé i Moïse Traoré.
# Sostre de ciment

El sostre de ciment és un concepte que fa referència a les barreres internes autoimposades de manera inconscient per les mateixes dones a l'hora d'ascendir en la seva carrera professional fins a càrrecs de més responsabilitat.
Aquestes limitacions estan relacionades amb els rols i estereotips de gènere i tenen a veure amb la por al fracàs, a no poder fer una bona conciliació vida familiar i laboral, el perfeccionisme o la por a negociar en un món majoritàriament masculí, entre d'altres. Per trencar el sostre de ciment és necessari l'apoderament de les dones.
L'expressió sostre de ciment està relacionada amb el sostre de vidre, el terra enganxós i també el sostre de diamant. Tots tres conceptes representen les grans barreres que es troben les dones per accedir i ascendir laboralment.

## Referències

* ↑ «Techos de cristal y de cemento: los frenos del talento femenino» (en castellà). Generando Igualdad - Atención a víctimas de violencia de género. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ «Rompiendo techos de cemento y de cristal» (en castellà). Nuria Chinchilla: valores y ecología humana. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ Gómez-Cotta, Carmen. «Techo de cristal y de cemento» (en castellà). Ethic. [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ «Consejeras en Miami».
* ↑ «Rompiendo techos de cemento y de cristal». [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ «Consejeras en Miami». [Consulta: 14 febrer 2020].
# Litecoin

Litecoin (símbol: Ł; abr.: LTC) és una criptomoneda basada en P2P i un projecte de programari lliure publicat sota llicència MIT. Inspirada i pràcticament idèntica en l'aspecte tècnic a Bitcoin, la creació i transferència de Litecoin es basa en un protocol criptogràfic de codi obert que no és administrat per cap autoritat central. Litecoin fou ideada amb la finalitat de fer-se servir com a moneda electrònica alternativa a Bitcoin i ofereix tres diferències principals respecte a aquesta:
* La xarxa Litecoin realitza el processament d'un bloc cada 150 segons en comptes de cada 600, fet que permet una confirmació més ràpida de les transaccions.
* La xarxa Litecoin produirà aproximadament 4 vegades més unitats que Bitcoin, és a dir vora 84 milions de Litecoins.
* Litecoin fa servir la funció scrypt en el seu algorisme de prova de treball: una funció seqüencial de memòria dura concebuda per primera vegada per Colin Percival, facilitant la mineria, ja que no necessita d'equipament sofisticat com passa amb Bitcoin.
Cada litecoin es fracciona en 100.000.000 unitats, definides per vuit xifres decimals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Litecoin.org». [Consulta: 24 abril 2013].
* ↑ «http://www.economist.com/news/finance-and-economics/21576149-even-if-it-crashes-bitcoin-may-make-dent-financial-world-mining-digital». Mining Digital Gold. The Economist, 13-04-2013.
* ↑ Satoshi, Nakamoto. «Bitcoin: A Peer-to-Peer Electronic Cash System» (en anglès). [Consulta: 24 abril 2013].
* ↑ Simonite, Tom. «Bitcoin Isn't the Only Cryptocurrency in Town» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-06-20. [Consulta: 24 abril 2013].
* ↑ Powers, Shawn. «Cryptocurrency: Your Total Cost Is 01001010010» (en anglès). Linux Journal, 01-03-2012. Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ BATR. «Bitcoins Risk Reward» (en anglès). [Consulta: 24 abril 2013].
* ↑ Percival, Colin. «"Stronger Key Derivation Via Sequential Memory-Hard Functions» (en anglès). [Consulta: 24 abril 2012].
* ↑ Goodin, Dan. «Potent DDoS attacks on Mt. Gox delay rollout of new virtual currency» (en anglès). Ars Technica. [Consulta: 27 abril 2013].
# Casa del Delme (Fortià)

La coneguda com a casa del Delme, antiga casa de la Pabordia de Fortià de Sant Pere de Rodes, és un edifici del municipi de Fortià (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici construït i remodelat a la segona meitat del segle xviii pel Monestir de Sant Pere de Rodes, senyor del lloc de Fortià. La casa o botiga de la Pabordia de Fortià (també coneguda com a Pabordia de Fortià i El Far) del monestir benedictí està emplaçada al límit de l'antiga força del poble, just darrere de l'església. La casa té forma d'U i té dues alçades en tota la seva planta, menys en el magatzem, segurament utilitzat per emmagatzemar el delme i altres drets.
A la façana del magatzem hi ha una llinda que il·lustra el domini del monestir sobre el poble de Fortià. En ella hi ha la data de 1767, de ben segur la data de construcció o reforma de l'element, i els símbols del cenobi: dues rodes, la mitra de l'abat i les claus de Sant Pere. En el pati interior hi ha una llinda amb la data 1768, signe de la remodelació progressiva de la casa. Així mateix, en el mateix pati es troba una porta amb arc de mig punt de carreus de grans dimensions, actualment tapiada, anterior al segle xviii. L'interior també compta amb elements rellevants com la cuina, la llar de foc o les portes nobles emmarcades amb carreus. Cap a l'any 2000, a la part esquerra de la façana del magatzem, s'hi van encastar unes cares fetes amb ceràmica per part dels propietaris.

## Història

L'edifici era la Casa de la Pabordia de Fortià, l'administració del monestir benedictí que s'encarregava de gestionar les rendes del cenobi al municipi de Fortià, Riumors, el Far, així com algunes propietats de Vila-sacra i Castelló d'Empúries. La renda més important que recaptava era el delme fortianenc, atès que era el "decimador universal" del lloc. És per aquest motiu que l'edifici és conegut com la casa del Delme. Amb la desamortització l'edifici va ser venut a particulars i amb el pas del temps ha estat dividit en tres finques. La part principal de l'edifici és conegut actualment com a can Castanyer.

## Referències

* ↑ «Fitxa de la Casa del Delme» (en català). [Consulta: 25 juliol 2018].
* ↑ «Casa del Delme de Fortià» (en català). [Consulta: 25 juliol 2018].
# Wendelin Werner

Wendelin Werner (nascut el 23 de setembre de 1968 a Alemanya) és un matemàtic nascut a Colònia Alemanya de nacionalitat francesa que treballa en l'àrea de processos aleatoris, l'evolució estocàstica Schramm-Loewner i altres teories relacionades amb teoria de la probabilitat i física matemàtica. El 2006 va ser guardonat amb la medalla Fields durant el XXV Congrés Internacional de Matemàtiques celebrat a Madrid, Espanya.
Actualment és professor a la Universitat de París Sud i fa classes a temps parcial a l'Escola Normal Superior de París.
Werner es va nacionalitzar francès el 1977. Va estudiar a l'Escola Normal Superior de París entre els anys 1987 i 1991. El 1993 va escriure el seu doctorat a la Universitat de Pierre i Marie Curie, supervisat per Jean-François Li Gall. Va treballar en recerca al Centre Nacional de la Recerca Científica des de 1991 fins a 1997.
Ha rebut altres premis, entre els quals s'inclou el premi Pólya atorgat per la Society for Industrial and Applied Mathematics que va obtenir juntament amb els seus col·laboradors Gregory Lawler i Oded Schramm.

## Referències

* ↑ «Wendelin Werner» (en anglès). britannica.com. [Consulta: 4 setembre 2014].

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Wendelin Werner» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Wendelin Werner al Mathematics Genealogy Project.
# Espunyolet

Espunyolet és una dansa típica catalana ballada per una sola parella amb aire cerimonial. És un clar exemple de la música heretada de la Cort Francesa, que en el seu inici va ser ballada per la noblesa en els salons dels palaus durant les seves festes i que, de mica en mica, la gent del poble va arribar a fer-se pròpia. Un dels punts de ball més utilitzat és el pas punta-taló, i les reverències tant per part d'ell com d'ella.

## Enllaços externs

* Versió de l'Esbart de Rubí
# Marc Pinari Posca

* Aquest article tracta sobre el magistrat. Vegeu-ne altres significats a «Posca».
Marc Pinari Posca (llatí: Marcus Pinarius Posca) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Pinària, una antiga gens romana d'origen patrici.
Va ser pretor l'any 181 aC i després propretor a Sardenya. D'aquesta illa va passar a Còrsega per posar fi a una revolta local. A la tornada a Sardenya va fer la guerra al poble dels ilienses, que mai no havia estat sotmès completament, i el va vèncer.
Ciceró parla d'un magistrat de nom Marc Pinari Rusca que va fer aprovar una llei de les Annales leges, i que probablement era la mateixa persona que Marc Pinari Posca, car Pinari Rusca no es menciona en cap altre lloc i hom pensa que Ciceró hauria errat en el nom correcte.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XL,18,25,34
* ↑ Ciceró. De oratore II,65
# Shinnok

Shinnok és un personatge a la sèrie de videojocs de lluita, Mortal Kombat. Shinnok és considerat l'ésser més dolent en l'univers de Mortal Kombat. Déu Major caigut, venjatiu i poderós, Shinnok va aparèixer en el Mortal Kombat 4, Mortal Kombat Gold i Mortal Kombat Mythologies: Sub-Zero com el cap principal. També serà un personatge jugable en el Mortal Kombat Armageddon.
A diferència de Shao Kahn, en Shinnok confia menys en la força bruta i el provocar por i més en poders màgics i artefactes antics. Ell és el cap del Netherealm, posseint a través de milions anys, coneixement i poder, inclosa la capacitat d'imitar a altres éssers perfectament.
Shinnok demanda als seus seguidors fe ferma i lleialtat i no vacil·larà a matar algú que dubti o ho desafiï. Com en Raiden, ell mai pot ser matat a causa del fet que ell és un déu i així, immortal. Si la seva forma mortal és destruïda, ell es reformarà, en general en el Netherrealm on ell va ser bandejat.

## Referències

* ↑ «Voices of Shinnok». BehindtheVoiceActors.com. [Consulta: 19 abril 2015].
* ↑ Dominic Cianciolo (@domciancolo) on Twitter - April 14, 2015. Retrieved April 18, 2015.
* ↑ Mortal Kombat 4: Shinnok Arxivat 2015-03-12 a Wayback Machine. mortalkombatonline.com.
* ↑ Shinnok en IGN IGN.com.
# Lindbergh (cràter)

Lindbergh és un petit cràter d'impacte lunar que es troba en la part occidental de la Mare Fecunditatis, a l'oest del cràter inundat de lava Bilharz, i al nord-est d'Ibn Battuta. Lindbergh va ser prèviament designat Messier G abans de rebre el seu nom actual per decisió de la UAI. L'inusual cràter allargat Messier es troba a uns 150 km al nord-oest.
Es racta d'un cràter aïllat que està completament envoltat per la mar lunar. És circular i en forma de bol, amb un sòl interior que abasta aproximadament la meitat del diàmetre del cràter. Les parets internes s'inclinen suaument cap al sòl i manquen de característiques o impactes notables.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Lindbergh (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 29 juny 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 29 juny 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Lindbergh» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-05-31. [Consulta: 29 juny 2018].
# Cascades Browns

Les cascades Browns són unes cascades del rierol Spring (branca sud) situades prop de Killarney, a la Regió de Southern Downs de Queensland, Austràlia.

## Localització i característiques

Les cascades se situen aproximadament 4,5 km a l'est de Killarney, just al nord de la frontera de Queensland / Nova Gal·les del Sud.
L'aigua cau aproximadament des d'una altura de 10 i 15 m, sobre unes columnes de basalt que es troben a la base de les cascades. L'accés a les cascades és possible caminant aproximadament 600 m des de la zona de pícnic de Browns.
A la zona, a prop de Killarney, es poden veure quatre cascades més: les cascades Teviot, les cascades Queen Mary, les cascades Daggs i les cascades Upper Browns.

## Referències

* ↑ «Gold Coast Northern Rivers (QDM10)». RACQ, 12, 1998.
* ↑ «Browns Falls». World of Waterfalls. Johnny T. Cheng, 09-05-2008. [Consulta: 17 maig 2018].

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràlia
# Barranc de Beniure

El barranc de Beniure és un barranc íntegrament del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, tot i que és la continuació d'un altre barranc, el de la Marieta, que fa de termenal entre aquest terme i el de Castell de Mur, a l'antic terme de Mur. És afluent del barranc del Bosc.
S'origina just a sota de les Tres Creus, just al límit dels termes esmentats, per la unió del barranc de la Marieta i de dos altres barrancs, un procedent del nord-oest i l'altre del sud-est.Des de la seva formació, baixa cap al sud-oest, passa ran de la Font de la Canaleta, i al cap de poc rep per la dreta el barranc de la Solana. Sempre cap al sud-oest, passa pel congost format per la Serra de Beniure, a llevant, i la de Sant Esteve, a ponent, i gira cap al sud, fent ziga-zagues, però.
Aviat passa a llevant del poble de Beniure, fins que aflueix en el barranc de Sant Esteve de la Sarga, que a partir d'aquest moment passa a anomenar-se barranc del Bosc. A prop, al nord-oest, de la confluència dels dos barrancs hi ha el Molí de Beniure.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Espuri

* No s'ha de confondre amb Espurí.
Espuri és el nom dels següents personatges:
* Espuri Anti, ambaixador romà enviat junt amb tres altres al rei de Veïs el 438 aC.
* Espuri Carvili, diversos personatges.
* Espuri Cassi Viscel·lí, cònsol de Roma tres cops.
* Espuri Cluvi, pretor de Sardenya el 172 aC.
* Espuri Furi Camil, pretor el 367 aC.
* Espuri Furi Fus, cònsol el 481 aC.
* Espuri Furi Medul·lí, diversos personatges.
* Espuri Icili, polític romà, representant dels plebeus durant l'anomenada secessió del Mons Sacer (494 aC).
* Espuri Larci Flau, cònsol el 506 aC junt amb Tit Hermini Aquilí.
* Espuri Lucreci (pretor 205 aC), edil plebeu el 206 aC i pretor el 205 aC.
* Espuri Lucreci (pretor 172 aC), pretor el 172 aC i va obtenir la província de la Hispània Ulterior.
* Espuri Lucreci Triciptí, magistrat romà
* Espuri Meli, diversos personatges.
* Espuri Metili, tribú de la plebs el 416 aC.
* Espuri Mummi, militar i escriptor romà (s. II aC).
* Espuri Nauci Rutil, diversos personatges.
* Espuri Oppi Cornicen, membre plebeu del segon decemvirat el 450 aC.
* Espuri Papiri Cras, tribú amb potestat consular el 382 aC.
* Espuri Papiri Cursor, tribú militar el 380aC.
* Espuri Postumi Albe Regil·lense, cònsol de Roma.
* Espuri Postumi Albí, diversos personatges.
* Espuri Postumi Sp. F. A. N. Albe Regil·lense.
* Espuri Servili Prisc, censor el 378 junt amb Quint Cleli Sícul.
* Espuri Servili Prisc Estructe, cònsol el 476 aC.
* Espuri Tarpei, diversos personatges.
* Espuri Tarpeu Montà Capitolí, cònsol el 454 aC.
* Espuri Tori Balb, tribú de la plebs vers el 111 aC.
* Espuri Veturi Cras Cicurí (decemvir), magistrat romà membre del primer decemvirat el 451 aC.
* Espuri Veturi Cras Cicurí (tribú), tribú amb potestat consolar el 417 aC.
* Espuri Virgini Tricost Celiomontà, cònsol el 456 aC.