OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Iah

Iah, o també Yah, Jah o Aah (Jˁḥ, "Lluna") va ser una reina egípcia de la XI Dinastia (2134-1991 aC). Era la dona del rei Antef III, amb qui va tenir el futur faraó Mentuhotep II. Era també filla d'un faraó, possiblement d'Antef II.

## Biografia

Iah en jeroglífic :
Poc se sap amb certesa sobre l'origen i la vida de Iah. Portava el títol de Filla del Rei (S3t-nswt), que indica que era la filla del faraó, possiblement d'Antef II, tot i que segueix sent una conjectura. El seu nom fa referència a Iah, el déu egipci de la Lluna.
Iah estava casada amb el faraó Antef III, tot i que no està testimoniat que es tractés d'una esposa principal. De la unió amb el faraó de sap que va tenir com a mínim dos fills:
* El faraó Nebhepetre Mentuhotep II (2046 aC - 1995 aC).
* La Reina Neferu II.
Com a mare de Mentuhotep II i Neferu II, Iah era l'àvia materna i paterna del rei Mentuhotep III.
Iah apareix en un relleu a la roca al Xatt er-Rigal, on es mostra darrera de Mentuhotep II. Davant d'ambdós hi ha representats el pare de l'amat déu, fill de Ra, Intef i el segellador reial i tresorer Kheti. També apareix a la tomba TT319 de la seva filla Neferu II; se l'anomena en fragments de relleu de la tomba i en taüts model, on hi ha escrit "Neferu, nascuda de Iah".

## Títols

Els títols coneguts de la reina Iah són els següentsː
* Mare estimada del Rei (mwt-nswt mryt-f).
* Sacerdotessa d'Hathor (ḥmt-nṯr-ḥwt-ḥr).
* Filla del Rei (sȝt-nswt).

## Referències

* ↑ Allen, 2000, p. 436.
* 1 2 3 Tyldesley, 2006, p. 66-68.
* ↑ Remler, 2000, p. 1.
* ↑ Clayton, 2006, p. 72.
* ↑ Firth, 1985, p. 12.
* ↑ Roth, 2001, p. 426.
* ↑ Hayes, 1959, p. 160, 327.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Allen, James P. Middle Egyptian: An Introduction to the Language and Culture of Hieroglyphs (en anglès). Cambridge University Press, 2000. ISBN 978-0521741446.
* Clayton, Peter A. Chronicle of the Pharaohs: The Reign-by-Reign Record of the Rulers and Dynasties of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 978-0500286289.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Firth, L. Mentohotep III". Who Were They? The Simon & Schuster Color Illustrated Question & Answer Book (en anglès). Nova York: Simon & Schuster, 1985 (Little Simon Book). ISBN 0671604767.
* Hayes, William C. The Scepter of Egypt I (en anglès). Metropolitan Museum of Art, 1953. ISBN 0870991906.
* Remler, P. Egyptian Mythology A to Z: A Young Reader's Companion (en anglès). Facts On File Inc, 2000. ISBN 978-0816039845.
* Roth, S. Die Königsmütter des Alten Ägypten (en alemany). Wiesbaden, 2001. ISBN 3447043687.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.
# Iahnie

Un iahnie (del turc yahni o del búlgar iahnija) és un estofat tradicional romanès, normalment de mongetes. S'acostuma a servir amb carn fumada o salsitxes.

## Preparació i posada en plat

Cal no confrondre el plat amb el puré de mongetes (fasole bătută).
Es posen en remull les mongetes una nit abans. L'endemà es posen a bullir en 2-3 vegades més d'aigua, i s'hi afegeix 1/2 culleradetes de hidrogencarbonat de sodi. S'ofega en oli la ceba i la pastanaga i a continuació s'hi afegeix el brou. S'aboca a les mongetes quan tot estigui ben cuit.
S'acostuma a servir acompanyat de murături (verdures adobades).

## Referències

* ↑ «DEX Online, dictionar roman - definitie iahnie». [Consulta: 29 agost 2017].

## Enllaços externs

* Diferents receptes
# Il segreto dell'infanzia

Il segreto dell'infanzia (lit. ‘El secret de la infància’) és un assaig de Maria Montessori de psicologia infantil. Va ser publicat originalment en francès el 1936. És un dels més reconeguts internacionalment pels plantejaments que fa relacionats amb les neurociències i centrats en el desenvolupament cerebral dels infants.
És una proposta per a abordar l'educació dels infants amb la revelació i reforç de les seves qualitats ocultes. Per a conèixer-les, Montessori presenta com a possibilitats l'observació en els períodes sensibles i la preparació d'un entorn sense obstacles. Els temes que tracta principalment són la psicoanàlisi, l'autonomia dels nens a l'hora de descobrir el món i la importància en l'esmentat procés de la percepció sensorial i el moviment lliure.
El llibre va ser escrit a Barcelona, tot i que alguns capítols havien estat publicats a París el febrer del 1936 i a Anglaterra l'agost del mateix any sota els títols respectius L'Enfant i The Secret of the Childhood. Es divideix en tres parts, que sumen 48 capítols. Tot i que va ser publicat originalment en francès amb el títol en italià, més endavant es va traduir a l'anglès, al castellà, a l'hindi i a l'italià.
Es considera que és una obra que no ha perdut interès amb el pas del temps. De fet, el darrer capítol tracta els drets dels infants, que al segle xxi hom malda encara per posar en pràctica, fins i tot al món occidental. Vist en retrospectiva, Il segreto dell'infanzia va ser una valuosa contribució al moviment de l'educació progressista i constitueix un bon resum dels posicionaments filosòfics i pedagògics de Montessori.

## Vegeu també

* Mètode Montessori

## Referències

* 1 2 Matilde, María. «9 libros de pedagogía infantil» (en castellà). Eres Mam, 12-06-2022. [Consulta: 24 abril 2023].
* 1 2 3 Dodero, Gabriella; Pantanetti, Claudia. «Il segreto dell’infanzia» (en italià). Liber Liber, 02-02-2023. [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ «MARIA MONTESSORI» (en castellà). Colegio Montessori Zaragoza. [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ «Maria Montessori and the Secret of Childhood» (en anglès). Council Oak Montessori School, 16-10-2019. [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ Folch, Maria. «Fragmentos de «El niño, el secreto de la Infancia» de Maria Montessori» (en castellà). EBECA, 16-01-2023. [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ García González, María Anael; Díaz Rodríguez, Ana Victoria «María Montessori» (PDF) (en castellà). Trabajo de fin de grado. Universitat de La Laguna, 2020 [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ Harastova, Marketa. Étude comparative sur les philosophies de l'éducation dans les œuvres de Jean-Jeacques Rousseau et Maria Montessori (PDF) (tesi) (en francès). Colorado College, maig 2018, p. 8 [Consulta: 24 abril 2023]. Arxivat 24 April 2023$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Maria Montessori publishes The Secret of Childhood» (en anglès). History of Education: Selected Moments of the 20th Century. Universitat de Toronto, 2002. Arxivat de l'original el 23 d’abril 2023. [Consulta: 24 abril 2023].
# Huetar

El huetar fou una llengua ameríndia de la família txibtxa parlada pels huetars que servia com lingua franca a la majoria dels pobles indígenes de l'interior de Costa Rica, i va desaparèixer des del segle xvii, a l'extrem que avui solament se'n coneixen unes poques paraules, conservades principalment en la toponímia de diversos llocs costariquenys (per exemple, són d'origen huetar els noms d'Aserrí Acserí, Barva, Curridabat Curriravá, Turrialba Toriaravá, Tucurrique, Ujarrás, Tibás ("aigua freda"), etc.), i alguns noms de plantes i animals.
Els principals estudis pel que fa a aquest idioma s'han del filòleg costariqueny Miguel Ángel Quesada Pacheco.

## Consideracions lingüístiques
### Fonologia

La reconstrucció del sistema fonològic del huetar ha de fer-se a partir de testimoniatges que han perviscut, com alguns antropònims conservats en la documentació colonial, topònims i alguns huetarismes que es conserven en la parla de Costa Rica.

### Vocals

Els espanyols, per transcriure els termes huetars, van utilitzar les cinc vocals pròpies d'aquesta llengua. No obstant això, l'anàlisi de les grafies revela l'existència d'alternances i vacil·lacions en l'escriptura de les vocals àtones, la qual cosa pot interpretar-se com l'existència de timbres vocàlics diferents als de l'espanyol.

## Referències

* ↑ Pacheco, Miguel Ángel Quesada «La lengua huetar» (en castellà). Estudios de Lingüística Chibcha, 0, 0, 1990. ISSN: 1409-245X.

## Bibliografia

* Quesada Pacheco, Miguel Ángel. Los huetares: Historia, etnografía y tradición oral. Cartago, C.R.: Editorial Tecnológica de Costa Rica, 1996.
# I Wayan Beratha

I Wayan Beratha (14 de febrer de 1926 - 10 de maig de 2014) fou el més destacat compositor, intèrpret i professor de gamelan balinès de la segona meitat del segle xx. També és reconegut com un dels millors constructors de gamelans. Va dedicar la seva vida al desenvolupament i la preservació tant de la música com de la dansa tradicional balinesa. Entre les seves composicions més destacades hi compten Swabhana Paksa (1959) o Palgunawarsa (1968), obtenint aquesta última el reconeixement més alt en el Festival de Gong Kebyar a Bali el mateix any. També va coreografiar danses com la dansa dramàtica Ramayana (1965), el Panyembrahma (1971) i el Manukrawa. Va viatjar a països d'arreu del món com Estats Units, Xina, Tailàndia, Índia, Alemanya, Itàlia i Japó interpretant música per a gamelan. També va obtenir nombrosos premis i reconeixements per la seva labor docent, els quals es conserven a la seva casa a Banjar Abian Kapas Kaja, Denpasar.
Són palesos els esforços de Beratha per la regeneració de les arts balineses, tant per la construcció de nombrosos tallers de construcció com per la creació del Sekolah Menengah Kerawitan Indonesia (SMKI, Escola de Música Tradicional d'Indonèsia) l'Akademi Seni Tari Indonesia (ASTI, l'Acadèmia de Dansa d'Indonèsia) i l'Institut Seni Indonesia (ISI, Institut Nacional d'Indonèsia).

## Referències

* 1 2 3 «Bali deeply mourns loss of great maestro Wayan Beratha» (en anglès). The Jakarta Post, 12-05-2014. [Consulta: 1r desembre 2017].
* ↑ «Kembang Anyar» (en anglès), 2003. Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 30 novembre 2017].
* ↑ Tenzer, Michael. Gamelan Gong Kebyar: The Art of Twentieth-Century Balinese Music (en anglès). Chicago: The University of Chicago Press, 2000, p. 308. ISBN 978-0-226-79283-5.
* ↑ «UMD Gamelan Saraswati» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-01-03. [Consulta: 30 novembre 2017].
# Illa del Governador

Illa del Governador (« Ilha do Governador ») és una illa situada en el marge occidental de la badia de Guanabara, al Brasil.

## Història

Abans de l'arribada dels europeus, l'illa era habitada per la tribu dels indis Temiminós i el seu cap Arariboia, del qual era la terra natal. Aquests últims van abandonar l'illa a causa dels atacs dels seus enemics Tamoios i dels traficants francesos de fusta de Pernambuco, els quals van ser definitivament expulsats l'any 1567 pels portuguesos. El 5 de setembre d'aquell mateix any, Mem de Sá, governador general de Brasil, va donar la terra al seu cosí i successor Salvador Correia de Sá (per això l'illa porta el seu nom actual des d'aquella època), que es va transformar en productor de canya a sucre. La producció era exportada cap a Europa fins al segle XVIII.
Al segle xix, el Príncep Regent Joan IV de Portugal va utilitzar l'illa com terreny de caça. Segons la tradició, la platja de Bica es diu així per una font que servia de bany per al jove príncep que es convertiria més tard l'emperador Pere I del Brasil (1822 - 1831).

## L'aeroport internacional de Galeão

L'any 1952, va ser inaugurat l'Aeroport internacional de Galeão, ampliat l'any 1977 per acollir vols de llarga distància i que ocupa des d'aleshores tota la part occidental de l'illa. A l'època, Galeão era la plataforma aeroportuària més gran del Brasil, amb una capacitat de sis milions de passatgers per any.

## Accés

Gràcies a dos ponts, l'illa és travessada a la seva part oest per la RJ-071, anomenada Via Expressa Presidente João Goulart i més normalment Linha Vermelha, que connecta Rio de Janeiro a São João de Meriti.
Altres dos ponts, situats al sud-oest permeten igualment l'accés a l'illa: Ponte Velha da Ilha do Governador i Ponte Nova da Ilha do Governador.
La TransCarioca connecta el barri de Barra da Tijuca amb l'aeroport internacional de Galeão.

## Referències

* ↑ «imagineRio» (en anglès). [Consulta: 10 octubre 2020].
* 1 2 «Nobreza de índio - Revista de História» (en portuguès), 13-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-13. [Consulta: 10 octubre 2020].
* 1 2 Lucena, Felipe. «História da integrada Ilha do Governador» (en portuguès), 11-08-2018. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Lista de aeródromos públicos» (en portuguès). ANAC. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Rio de Janeiro» (en portuguès). [Consulta: 10 octubre 2020].

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.
# Interstellar (banda sonora)

Interstellar: Original Motion Picture Soundtrack és l'àlbum de la banda sonora de la pel·lícula dirigida per Christopher Nolan, Interstellar. La música cinematogràfica va ser composta per Hans Zimmer qui anteriorment havia traballat amb Nolan a la Trilogia de Batman i Inception. La banda sonora va guanyar l'aclamació de la crítica. Abans de ser llançada de manera digital, va ser nominada per a un Premi de l'Academia i va obtenir una nominació a la categoría de Original Score per la Hollywood Music in Media Awards. La banda sonra va ser llançada el 17 de novembre de 2014 per la discogràfica WaterTower.

## Listat de cançons

La banda sonra es va llançar de tres formes: "Star Wheel Constellation Chart Digipak" (16 pistes), "Digital Deluxe Album" (24 pistes) i "The Illuminated Star Projection Edition" la qual constava de dos CD's (29 pistes). Tota la música va ser composta per Hans Zimmer; excepte per "Do not go gentle into that good night", escrita per Dylan Thomas. Durant el període previ a la temporada de premis, Paramount Pictures va pujar la score completament gratuita a través d'streaming. Hi ha 22 pistes en total.

### Bonus track a MovieTickets.com
## Referències

* ↑ «Guardians of the Galaxy, Gone Girl, Interstellar scores get a jump on awards season». Arxivat de l'original el 2014-10-10. [Consulta: 8 octubre 2014].
* ↑ «Water Tower - Interstellar» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-11-25. [Consulta: 23 març 2018].
* ↑ «Interstellar - Original Motion Picture Soundtrack WaterTower Music». Arxivat de l'original el 2018-03-30. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «Paramount Pictures | Interstellar | Score». [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «Interstellar - Star Wheel Constellation Chart Digipak Soundtrack (2014)». [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «Details and Tracklist for Hans Zimmer’s ‘Interstellar’ Score». [Consulta: 28 octubre 2014].
* ↑ «popmarket». Arxivat de l'original el 2015-01-09. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «"Interstellar - MovieTickets.com".». Arxivat de l'original el 2015-09-06. [Consulta: 18 març 2017].
# Il·lusions d'un mentider

Il·lusions d'un mentider (original: Jakob the Liar) és una pel·lícula estatunidenco-franco-hongaresa dirigida per Peter Kassovitz i amb Robin Williams de protagonista. La pel·lícula, estrenada el 1999, ha estat doblada al català

## Argument

Durant la Segona Guerra mundial a Polònia, Jakob era el propietari d'un popular cafè del barri jueu i ara viu amb els seus al gueto de Varsòvia. La seva dona ha estat assassinada en un camp de concentració. Per sortir després del toc de queda, és convocat al despatx del comandant nazi on sent per casualitat un butlletí de la ràdio alemanya que parla del revés de l'exèrcit del Reich davant de les forces soviètiques a la regió. És miraculosament retornat a casa seva. Però com explicar als seus que hagi pogut sobreviure a l'entrevista sense ser un informador? Com explicar que ha sentit el que no hauria mai de sentir sense atreure les sospites? Després d'explicar-ho, tothom creu que Jakob té una ràdio, moment a partir del qual decideix inventar-se notícies.

## Repartiment

* Robin Williams: Jakob
* Hannah Taylor-Gordon: Lina
* Éva Igó: mare de Lina
* István Bálint: pare de Lina
* Justus von Dohnányi: Preuss
* Kathleen Gati: Hooker
* Bob Balaban: Kowalsky
* Alan Arkin: Frankfurter
* Michael Jeter: Avron
* Mark Margolis: Fajngold
* János Gosztonyi: Samuel
* Liev Schreiber: Mischa
* Armin Mueller-Stahl: Kirschbaum
* Ádám Rajhona: The Whistler
* Antal Leisen: Peg-Leg
* Mathieu Kassovitz: Herschel
* Péter Rudolf: Roman
* Jan Becker: Young German
* János Kulka: Nathan
* Gregg Bello: Blumenthal
* Nina Siemaszko: Rosa
* Grazyna Barszczewska: Mrs. Frankfurter

## Finançament

Peter Kassovitz va intentar durant cinc anys finançar aquesta pel·lícula, sense èxit. Després d'haver recuperat els drets es va dirigir cap als Estats Units on Macha Williams, esposa de Robin Williams, hi va veure un paper fet a mida pel seu marit. Aquesta pel·lícula va fer perdre una important suma als productors, ja que la pel·lícula va ser un ressonant fracàs comercial.

## Referències

* ↑ Il·lusions d'un mentider
* ↑ Fitxa de doblatge al català, a ElDoblatge
* ↑ «'JAKOB THE LIAR'; See the Original» (en anglès). The New York Times, 10-10-1999. ISSN: 0362-4331.
* ↑ informacions recollides per estudiants de l'IECA en una entrevista amb Peter Kassovitz
# Iniciativa Democràtica d'Esquerra

Iniciativa Democràtica d'Esquerra (Iniciative Démocratique de Gauche, IDG) fou un moviment polític francès fundat l'any 1991 per dissidents del Partit Comunista Francès de l'Aisne dirigits per l'antic diputat, Roland Renard. Aquest moviment desitja
| « | superar les antigues escissions i les velles certeses per comprometre el país sobre una nova reagrupació d'esquerra | » |
El moviment ha obtingut set membres al Consell General de l'Aisne que formen part del Grup Progressista (del que també en forma part l'elegit del Partit Radical d'Esquerra, Jacques Krabal) i un conseller regional a Picardia dins les files dels socialistes. Ha estat reconeguda com a formació política per la Comissió Nacional dels Comptes de Campanya i dels Finançaments Polítics des de 1992.
IDG ha cridat a votar François Hollande des de la primera volta de les eleccions presidencials franceses de maig 2012. El seu president i fundador Roland Renart ha declarat que es tractava d'
| « | un vot eficaç. Per nosaltres, és un transcurs certament natural de sostenir François Hollande des de la primera volta. L'elecció presidencial és una elecció particular. Només dos candidats passen a la segona volta, cal fer que el que esdevingué el 22 d'abril de 2002 no es reprodueixi pas. Però també donar el millor suport possible al candidat que és susceptible d'estar a la segona volta. | » |

## Referències

* ↑ « Initiative Démocratique de Gauche fête ses vingt ans », 28 de setembre de 2011
* ↑ Comptes de partis déposés en 1992, Web de la Commission nationale des comptes de campagne et des financements politiques
* ↑ Georges-Louis Boulanger, « Initiative démocratique de gauche avec François Hollande Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. », L'Aisne Nouvelle, 23 de març 2012
# JVC

Victor Company of Japan, Limited (日本ビクター株式会社, Nihon Bikutā Kabushiki-gaisha) (TYO 6792), coneguda com a JVC, és una companyia japonesa de dispositius electrònics per als mercats domèstic i professional. La seva seu social es troba en la ciutat de Yokohama, Japó i va ser fundada el 1927. Les seves dues grans fites històrics són ser la primera empresa japonesa a fabricar un televisor i l'inventar el sistema de vídeo domèstic VHS.

## Història

JVC va ser fundada el 1927 com "Victor Talking Machine Company of Japan, Limited" com la subsidiària de la nord-americana Victor Talking Machine Company, especialitzada en la fabricació de gramòfons. A partir de 1930 va començar a produir discos. El 1932 va donar començament la seva producció de receptors de ràdio, i el 1939 va fabricar el primer televisior del Japó.
Durant la Segona Guerra Mundial, i a causa del fet que Estats Units i Japó eren enemics en el conflicte, la companyia va tallar les relacions amb l'estranger.
El 1953, va entrar en l'accionariat de JVC la japonesa Matsushita, arribant a posseir el 52,4% de les accions de la companyia i exercint el control sobre aquesta.
En 2005, JVC es va sumar a HANA, la High Definition Àudio-Video Network Alliance a fi de contribuir a fixar els estàndards entre diferents dispositius electrònics en l'era digital.
Actualment, des del 24 de juliol de 2007, Kenwood disposa d'un 17% de les accions, el que deixa a Matsushita amb un 36,8% de participació. Avui, JVC és una empresa multinacional les operacions de la qual abasten tot el globus amb més de 35.000 empleats. Els seus tres mercats principals són Japó, Estats Units i Europa.

## Patrocini

JVC inverteix grans sumes en patrocini d'esdeveniments culturals i esportius. Des de 1978 tots els anys apadrina el mundialment famós festival de producció de video Tòquio Video Festival i des de 1984 el JVC Jazz Festival. Des de 1982 és patrocinador actiu de la FIFA i la seva presència en els campionats mundials de futbol és contínua des de llavors. El seu debut com patrocinador ho va fer a Espanya 1982. En 1982 va començar a patrocinar el campionat europeu de futbol promogut per la UEFA.
# Jaakko Hintikka

Jaakko Hintikka (Vantaa, 12 febrer de 1929 – Porvoo, 12 agost de 2015) fou un epistemològic, filòsof de la ciència i lògic finlandès. El seu treball se centrà en la lògica del diàleg o la semàntica del joc, la lògica epistèmica, la semàntica i la filosofia de Ludwig Wittgenstein. Va participar, amb Saul Kripke i Stig Kang, en l'elaboració de la semàntica de la teoria del món possible, utilitzada a la lògica modal.
Va treballar principalment en la semàntica del joc, en el independence-friendly logic, coneguda pels seus «quantificadors de bifurcació» que creia més afins amb les nostres intuïcions sobre quantificadors que la lògica de primer ordre convencional. Va realitzar importants treballs d'exegeta sobre Aristòtil, Kant, Charles Peirce i Wittgenstein. Se'l considera una continuació de la tendència analítica angloamericana a la filosofia fundada per Frege i Bertrand Russell, continuada per Carnap, Willard Van Orman Quine, i el seu company finlandès Georg Henrik von Wright.
Fou membre de l'Acadèmia Noruega de Ciències i Lletres, la Det Norske Videnskaps-Akademi.

## Obra

Es poden citar els següents llibres, d'entre molts d'altres:
* The Philosophy of Mathematics
* The Principles of Mathematics Revisited
* Paradigms for Language Theory and Other Essays
* Lingua Universalis vs Calculus Ratiocinator
* Inquiry as Inquiry: A Logic of Scientific Discovery
* Language, Truth and Logic in Mathematics
* Socratic Epistemology: Explorations of Knowledge-Seeking by Questioning

## Referències

* ↑ Tolonen, Ruut. «Filosofi Jaakko Hintikka on kuollut». Helsingin Sanomat Helsingin Sanomat. Sanoma company. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 15 agost 2015].
* 1 2 3 «Jaakko Hintikka». Boston University Arts & Sciences. [Consulta: 15 agost 2015].
* ↑ «Jaakko Hintikka Selected Papers». Springer.
* 1 2 Hintikka, Jaakko. Jaakko Hintikka, Problèmes et controverses. Elisabeth Rigal, 1998, p. 338. ISBN 9782711612420.
* ↑ Chatenay, Gilles. «À propos de Jaakko Hintikka, et du nouveau dans la logique». Ornicar? (Revue électronique multilingue de psychanalyse). ASSOCIATION MONDIALE DE PSYCHANALYSE. [Consulta: 15 agost 2015].
* ↑ «Gruppe 3: Idéfag Den historisk-filosofiske klasse». Det Norske Videnskaps-Akademi. Arxivat de l'original el 9 de gener 2015. [Consulta: 15 agost 2015].
* ↑ «Hintikka, Jaakko». OCLC Online Computer Library Center. [Consulta: 15 agost 2015].
* ↑ «Titles». ISNI-IA. [Consulta: 15 agost 2015].