OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bettino Craxi

Benedetto Craxi o Bettino Craxi (Milà, 24 de febrer de 1934 – Hammamet (Tunísia), 19 de gener de 2000) fou un polític italià, cap del Partit Socialista Italià del 1976 al 1993, i primer ministre del 1983 al 1987, el primer membre del PSI que ocupà aquest càrrec. Acusat de corrupció política, el 1994 fugí a Tunísia, on visqué exiliat fins a la mort. Té un fill (Bobo Craxi) i una filla (Stefania Craxi).

## Referències

* ↑ «Muere en Túnez el ex primer ministro italiano Bettino Craxi» (en castellà). El País [Madrid], 20-01-2000. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Craxi, l'ultimo saluto contestati governo e giudici» (en italià). La Repubblica, 22-01-2000. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «politica: Addio a Bettino Craxi stroncato da un infarto» (en italià). La Repubblica/, 20-01-2000. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «Di Pietro ora dà ragione a Craxi: "Napolitano era al soldo di Mosca"» (en italià). Il Giornale, 07-08-2012. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «Craxi, il ricordo di Berlusconi: "Mi manca, simbolo di dignità"» (en italià). Il Giornale, 19-01-2017. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «Craxi, González y Soares coinciden en que la incorporación de España y Portugal supone un nuevo impulso para la CEE» (en castellà). El País [Madrid], 10-04-1985. ISSN: 1134-6582.
# Baudignécourt

Baudignécourt és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 78 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Baudignécourt era de 78 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 43 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 34 eren cases i 8 eren apartaments. Dels 35 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris, 18 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 3 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Baudignécourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 1 | 85 a 89 | 1 |
| 2 | 80 a 84 | 0 |
| 1 | 75 a 79 | 3 |
| 2 | 70 a 74 | 2 |
| 1 | 65 a 69 | 1 |
| 0 | 60 a 64 | 2 |
| 3 | 55 a 59 | 3 |
| 5 | 50 a 54 | 2 |
| 6 | 45 a 49 | 3 |
| 5 | 40 a 44 | 6 |
| 1 | 35 a 39 | 2 |
| 4 | 30 a 34 | 6 |
| 2 | 25 a 29 | 3 |
| 3 | 20 a 24 | 3 |
| 2 | 15 a 19 | 3 |
| 3 | 10 a 14 | 6 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 2 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 44 eren actives i 13 eren inactives. De les 44 persones actives 35 estaven ocupades (20 homes i 15 dones) i 9 estaven aturades (4 homes i 5 dones). De les 13 persones inactives 2 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa financera.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Baudignécourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Baudignécourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Expansió romana a Itàlia

L'expansió romana a Itàlia es refereix a una sèrie de conflictes amb què Roma, en la primera etapa republicana —entre el 509 aC i el 264 aC— va passar de ser una petita ciutat-Estat llatina a governar tota la península itàlica, sotmetent i federant als altres pobles itàlics i unificant tots els seus territoris peninsulars sota el nombre d'Itàlia, la qual, a partir d'aquell moment, es va tornar el territori metropolità de la mateixa Roma.
La tradició romana atribueix als reis romans la primera guerra contra els sabins i les primeres conquestes al voltant dels massís Albà i al llarg de la costa de Laci. El naixement de la República romana, després de la deposició dels monarques etruscs el 509 aC, va iniciar una sèrie de guerres entre els romans i els etruscs. El 390 aC, els celtes del nord d'Itàlia van saquejar Roma. A la segona part del segle IV a. Roma va xocar repetidament amb els samnites, una poderosa coalició tribal de la regió centre-meridional dels Apenins.
Per acabar aquestes guerres, Roma s'havia tornat l'Estat més poderós al centre d'Itàlia, i es va començar a expandir tant pel nord com pel sud de la península. L'última amenaça a l'hegemonia romana a Itàlia va passar durant les guerres pírriques, quan la ciutat italiota de Tàrent va reclutar Pirros per lluitar al sud d'Itàlia (a la llavors Magna Grècia). La resistència a Etrúria va ser derrotada per fi el 264 aC, el mateix any que la Primera Guerra Púnica va esclatar traient les forces romanes fora de la península itàlica per primera vegada i permetent que, després del finalitzar la guerra, l'Estat romà conquerís els territoris de les quals es van tornar les primeres províncies romanes, és a dir, els primers territoris romans situats fora d'Itàlia.

## Referències

* ↑ «[https://www.britannica.com/place/Italy-ancient-Roman-territory-Italy Encyclopædia Britannica: Italy, ancient Roman territory]».
* ↑ «Encyclopædia Britannica: Sharply distinguished from Italy were the provinces of the empire.».
* ↑ «Arthur Keaveney: Rome and the unification of Italy».
* ↑ «Encyclopædia Britannica: Provinciae, Roman possessions outside Italy from which tribute was required».
* ↑ «Enciclopedia Treccani: provincias romanas».
# Bhattiana

Bhattiana (també Bhatiana) és una comarca del Panjab que inclou la vall del Ghaggar fins a la frontera amb Rajasthan i un territori desèrtic al nord-oest de Ghaggar cap a l'antic curs del Sutlej; al nord limita amb el districte de Bhatinda i al sud i oest amb el desert de Bikaner. El seu nom deriva del clan bhatti dels rajputs.
Al segle xiv aquest territori estava poblat pels bhattis i mines, i agregat a Abohar, dependència de Dipalpur. La filla de Rana Mai, el sobirà bhatti, es va casar amb Sipah Salar Rajab i el 1309 fou la mare de Firuz Shah Tughluk (1351-1388). Els sobirans bhattis van mantenir una posició de caps semiindpendents. Rai Hansu Bhatti, fill de Khul Chain, va servir sota Sayyid Mubarak Shah II (1421-1435) en la lluita contra Pulad (1430); un altre cap, Ahmad Khan Bhatti, va adquirir gran poder i va desafiar al príncep Bayazid en el regnat de Bahlul Shah Lodi (1452-1489) però després d'unes primeres victòries fou derrotat i mort. El príncep Mirza Kamran va lluitar contra els bhattis el 1527; finalment els bhattis foren sotmesos pels mogols en data desconeguda al segle xvi, i ja no tornen a aparèixer fins dos segles després. El 1750 Bhattiana fou atacada per sikhs i bhattis durant 24 anys fins que el 1774 Amar Singh, Raja de Patiala, va conquerir la regió que després va perdre (Rania el 1780-1783 i Fatehabad el 1784) a mans dels bhattis, que van aprofitar la gran fam del 1783.
Sirsa va caure en mans de l'aventurer d'Haryana, George Thomas, el 1795-1799 i a la seva caiguda el 1801, va passar als marathes, però la van perdre el 1803 quan fou cedida als britànics que no hi van establir un govern apropiat. El territori estava repartit aleshores entre dos caps principals: Bahadur Khan i Zabita Khan, el primer a la rodalia de Fatehbad i el segon a Rania i Sirsa, els quals s'havien declarat independents. Els atacs de Bahadur Khan fins al 1810 van esdevenir intolerables pels anglesos i una expedició britànica va annexionar Fatehbad. Zabita Khan va mostrar fidelitat als britànics i fou respectat però el 1818 fou acusat de donar suport a certs atacs que s'havien fet a la zona de Fatehbad i es va enviar una columna que va ocupar els seus territoris i el va deposar.
El territori fou reclamat pel raja de Patiala i altres caps sikhs van discutir els límits i el litigi es va allargar entre 1818 i 1837 quan fou reconeguda l'autoritat britànica i es va formar el districte de Bhattiana que fou integrat al Panjab el 1857 rebent el nom de districte de Sirsa.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Bhatkal

Bhatkal o Susagadi (sànskrit Manipura, kannada ಭಟ್ಕಲ) és un municipi portuari al districte d'Uttara Kannada a Karnataka, Índia. Està situada a 13° 58′ N, 74° 34′ E﻿ / ﻿13.97°N,74.57°E﻿ / 13.97; 74.57 i la seva població (2001) era de 31.785 habitants (1881: 5.618 habitants; 1901: 6.964). La ciutat té dues antigues mesquites i els musulmans locals són anomenats navayats (nous vinguts) i serien d'origen persa arribats des del segle viii. Els temples de Khetapai Narayan Devasthan, de pedra blanca, el Shantappa Naik Tirumal Devasthan, de basalt negre, el Raghunath Devasthan, d'estil dravídic i el Jattapa Naikana Chandranatheshwar Hasti, jainista, són els monuments antics principals.

## Història

Al segle x va estar en possessió dels Cola. Fou part del regne dels Hoysala del 1291 al 1343, i després va passar a Vijayanagar; a la desintegració d'aquest regne a la segona meitat del segle xvi els governants saluva d'Hadwalli es van apoderar de la vila; llavors s'hi van construir diversos temples. Els portuguesos hi van tenir presència al segle xvi i XVII. Apareix aleshores com Battecala i Baticala i abans havia estat esmentada com Batticala; era centre de comerç on venien mercaders d'Ormuz i Goa buscant canya de sucre i arròs. La primera factoria portuguesa es va establir el 1505, però després va perdre importància amb la conquesta portuguesa de Goa el 1511. Els britànics van intentar fundar un establiment el 1638 i altre cop el 1668 però van fracassar. Vers el 1759 va passar a Haider Ali de Mysore i després al seu fill Tipu Sultan; a la mort d'aquest el 1799 en la batalla contra els britànics a Seringapatam, va passar als vencedors.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* ↑ Barbosa, 1510
* ↑ De Barros
* ↑ Jordanus, 1321

## Enllaços externs

* SahilOnline, diari en anglès
* Bhatkal, consell municipal Arxivat 2005-11-09 a Wayback Machine.
# J++

Visual J++ és l'ara descontinuada implementació de Microsoft d'un IDE pel llenguatge de programació Java. Creat per la plataforma Windows, els programes escrits en J++ poden córrer només a la MSJVM (Microsoft Virtual Machine for Java, Màquina Virtual de Microsoft), que era l'intent propietari de Microsoft d'un interèrpret Java.
La sintaxi, paraules clau i convencions gramàtiques de Java (Sun) eren respectades.
Visual J++ ha estat reemplaçat per J#, que és capaç de compilar codi Java/Java++ al llenguatge intermedi MSIL de la plataforma .NET.
# Francisco de Saavedra

Francisco de Saavedra i Sangronis (Sevilla, 4 d'octubre de 1746 -25 de novembre de 1819), polític espanyol, ministre de Carles IV i Ferran VII.
Teòleg en els seus primers anys, va estudiar i va rebre el grau de Doctor a la Universitat de Granada, fent oposicions brillantíssimes a la Lectoral de Cadis, i ingressant en la Real Academia Sevillana de Buenas Letras el 1767, quan comptava tan sols vint-i-un anys. Tanmateix, a l'any següent decideix canviar les lletres per les armes ingressant com a cadet en el Regiment Immemorial del Rei i iniciant una brillant carrera militar.
Va participar en la presa de Pensacola (1781), va ajudar a captar fons per al setge de Yorktown i va ser intendent de Caracas el 1783. Manuel Godoy, posteriorment, li va encomanar la Secretaria d'Hisenda (1797) i un any després el nomena Secretari d'Estat, càrrec que va ocupar des del 30 de març fins al 22 d'octubre de 1798).
Va ser amic proper de Jovellanos i, com aquest, va ser retratat per Francisco de Goya en un quadre en el qual apareix assegut a la seva taula de treball amb documents i escrivint, el que podria denotar la seva capacitat de treball.
Fou nomenat de nou Secretari d'Estat, aquesta vegada per Ferran VII el 30 d'octubre de 1809. En el període de la Guerra de la Independència va presidir la Junta Suprema de Sevilla i va formar part del Consell de Regència el 1810.

## Referències

* ↑ Quintero Saravia, 2015, p. 273.
* ↑ Quintero Saravia, 2015, p. 273-274.
* ↑ Saavedra. Francisco de, 1995, p. 142-155.

## Bibliografia

* Morales Padrón, Francisco. Diario de Don Francisco de Saavedra. Sevilla: Secretariado de Publicaciones, Universidad de Sevilla; [Madrid]: Consejo Superior de Investigaciones Científicas, 2004.
* Saavedra, Francisco de. Los decenios: (autobiografía de un sevillano de la ilustración). Transcripción, introducción y notas por Francisco Morales Padrón; índices, Inmaculada Franco Idígoras. Sevilla: Servicio de Publicaciones, Ayuntamiento de Sevilla, 1995.
* Moreno Alonso, Manuel. Don Francisco de Saavedra, La rebelión de las provincias en España. Los grandes días de la Junta Suprema de Sevilla 1808-1810. Sevilla: Ediciones ALFAR, 2011.
* Pérez Alonso, Manuel Ignacio. Misión de Guerra en el Caribe, diario de Dn. Francisco de Saavedra y Sangronis 1780-1783. Managua: Fundación Vida, 2004.
* Quintero Saravia, Gonzalo M. Bernardo de Gálvez y América a finales del siglo XVIII (en castellà). Universidad Complutense de Madrid, 2015. OCLC 922080373. Arxivat 2016-08-20 a Wayback Machine.
* E. Chávez, Thomas. Spain and the Independence of The United States. An Intrinsic Gift. (España y la Independencia de Estados Unidos. Traducción de Teresa Carretero y Amado Dieguez). University of New México. De esta edición: Madrid: Santillana Ediciones Generales, S.L, 2006., 2002.
# Cleofó

Cleofó és el nom dels següents personatges:
* Cleofó, orador i polític atenenc del segle V aC
* Cleofó d'Atenes, poeta tràgic grec
# Sergi Pitarch Garrido

Sergi Pitarch Garrido (València, 23 de gener de 1976) és un director de cinema valencià. Es va llicenciar en periodisme a la Universitat CEU Cardenal Herrera i es va graduar en construcció documental en el Camp Audiovisual a l'Escola Internacional de Cinema i Televisió de San Antonio de los Baños (Cuba).
De 2004 a 2014 treballa com a guionista per a diferents productores audiovisuals per a emissores de televisió, però des de 2007 entra com a guionista de plantilla a RTVV. on va dirigir i crear la sèrie documental De temporada del 2010 al 2013. El 2014 va dirigir el curtmetratge El último abrazo, que fou nominada al Goya al millor curtmetratge documental i que va rebre el premi al millor curtmetratge valencià als XXIV Premis Turia. El 2018 fou un dels qui encapçalaren la iniciativa Plaerdemavida per tal de difondre la literatura valenciana i que va rebre el Premi Difusió Plaça del Llibre 2018.

## Filmografia

* Un año y un día Guionista (2011)
* La casca de Reis (2014)
* Damnatio Memoriae (2022)
* El último abrazo (2014)
* Helia, Memoria del Stanbrook (2018)
* Alacant, ciutat en guerra (2020)

## Referències

* ↑ Currículum de Sergi Pitarch Arxivat 2020-06-22 a Wayback Machine. al web d'El último abrazo
* ↑ El último abrazo al web dels Goya
* ↑ «Los historiadores del futuro van a tener un problema muy grave porque ya no nos escribimos cartas» Arxivat 2020-06-29 a Wayback Machine., Nonada, 11 de març de 2015
* ↑ “Plaerdemavida ha de servir d'intermediari perquè els espectadors s'enamoren de la literatura” Arxivat 2020-08-12 a Wayback Machine., placadelllibre.com, 30 d'octubre del 2018
* ↑ Historia, memoria y cine documental al Congreso Para la Memoria Histórica
# Buhl

«Buhl» té aquests significats:
* Buhl (Alt Rin): municipi francès del departament de l'Alt Rin
* Buhl (Baix Rin): municipi francès del departament del Baix Rin
* Buhl-Lorraine: municipi francès del departament del Mosel·la
* Buhl (Idaho): ciutat estatunidenca de l'estat d'Idaho
* Buhl (Minnesota): ciutat estatunidenca de l'estat de Minnesota
Altres:
# Grugliasco

Grugliasco (piemontès Grujasch) és un municipi italià, situat a la regió del Piemont i a la ciutat metropolitana de Torí. L'any 2004 tenia 38.327 habitants.

## Curiositats

El patró de la vila és San Rocco, la festivitat del qual és el 16 d'agost, però l'any 2000 el Vaticà va autoritzar els grugliacencs a celebrar la festa el 31 de gener, ja que és la data en què es va fer la primera processó per la pesta que assolava la ciutat i que, segons la tradició, va terminar per la intercessió del sant.
El 30 d'abril de 1945 uns soldats alemanys en retirada van executar 66 partisans i civils de Grugliasco i Collegno (una vila fronterera). En record hi ha erigits tres monuments commemoratius.
# Bhatkheri

Bhatkheri fou un estat tributari protegit a l'agència de Malwa, Índia central.
La superfície era de 91 km² i la població de 1.878 habitants el 1901. Els ingressos s'estimaven el mateix any en 15.000 rúpies. El sobirà portava el títol de thakur i era un rajput rathor.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908. , article Malwa Agency
# Croquet

El croquet és un esport de pilota creat al segle xix a Irlanda. Actualment, té nombroses variants (com ara croquet sobre gel o amb bicicleta), però l'objectiu comú és completar un circuit amb una pilota petita de fusta impulsada per una maça que es col·loca entre les cames per a donar força al cop. El circuit consta de desnivells i uns arcs que s'han de travessar amb la pilota.
La seva popularitat en països anglosaxons l'ha fet aparèixer en nombroses obres, com Alícia al país de les meravelles, i pintures que reflectien la vida de la noblesa, la principal jugadora de croquet. Va ser mostrat com a esport d'exhibició en els Jocs Olímpics de 1900.

## Normes

La bola s'ha d'empènyer amb una maça sense arrossegar-la, fent-la recórrer el circuit prefixat amb cops. Cada jugador té una tirada per torn, que es pot modificar segons uns paràmetres.
* Tirada extra:
** cada cop que es passa un arc
** si després de tocar una bola enemiga, s'«envia» (tocar-la per desviar-la del circuit)
** després de tocar una bola aliada, quan es colpegen les dues alhora
* Dues tirades extres
** cada cop que es passa per un arc doble anomenat campana (passar amb una sola tirada per sota dos arcs que són posicionats l'un davant l'altre)
** quan es toca una altra pilota
** en tocar els pals del circuit
* Pèrdua de torn
** passar l'arc i alhora tocar una bola ("passar tocant»)
** tocar dues pilotes diferents
** sortir fora del circuit (es col·loca la bola als límits al següent torn)

## Galeria

* Winslow Homer: Croquet, 1864
* Un partit informal de croquet a Michigan, Estats Units, 1994.
* Croquet al Pol Sud
* El Joc de Croquet, Édouard Manet, 1873.

## Enllaços externs

* Web sobre el joc del croquet Arxivat 2013-04-23 a Wayback Machine.
# Football Club Mondercange

El Football Club Mondercange, també conegut com a FC Mondercange, és un equip de futbol de Luxemburg que milita en la Éirepromotioun, la segona lliga de futbol més important del país.

## Història

Va ser fundat l'any 1933 a la ciutat de Mondercange, al sud-oest del país i mai no ha estat campió de la Lliga luxemburguesa de futbol i mai no ha estat campió de copa, malgrat haver arribat a dues finals.
A nivell internacional ha participat en 1 torneig continental, a la Copa UEFA de 1999/2000, on va ser eliminat a la ronda preliminar pel FC Dinamo București de Romania.

## Palmarès

* Copa luxemburguesa de futbol:
       Finalista: 1998/99, 1999/2000

## Participació en competicions de la UEFA

| Temporada | Torneig | Ronda | Club | Casa | Visita | Global |
| 1999/2000 | Copa de la UEFA | Preliminar | FC Dinamo București | 2-6 | 0-7 | 2-13 |

### Rècord Europeu

| | J | G | E | P | GF | GC | GD |
| FC Mondercange | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 13 | -11 |

## Referències

* ↑ «Perfil». Soccerway.com. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «Fundació del club». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «Luxembourg - List of Cup Finals». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2024].

## Enllaços externs

* Football Club Mondercange - Lloc web oficial
# Burg

* Aquest article tracta sobre un terme que designa una ciutat. Vegeu-ne altres significats a «Burg (desambiguació)».
Burg és una paraula masculina d'origen germànic. És un sinònim parcial de l'urbs o del castra en llatí, de la briga o del dun celta, del grad rus o d'una fortificació. A l'edat mitjana podia designar un castell feudal, una població amb muralles o una ciutat fortificada. Sobretot, però, feia referència als ravals de les ciutats.
Els topònims Neuburg, Borgonuovo, Neubourg, Bourgneuf, Neufchâteau, Neufchâteau, Neuchâtel, Neuville, Châteauneuf, Castelnau, Castellnou, Villeneuve, Castelnuovo tenen el significat de castell o de burg nou, de població creada de bell nou. Una sèrie semblant pot fer-se amb Oudenburg, Oldenburg, Castellvell, Castèthvièlh, Castelvecchio per a castell vell.
Trobem l'arrel burg en molts altres topònims: Burgos, Luxemburg, Sant Petersburg, Hamburg, Lauenburg, Middelburg… i a les paraules burgès (habitant d'una ciutat) i burgmestre, primer magistrat municipal en algunes ciutats germàniques.
# Santa María del Páramo

Santa María del Páramo és un municipi de la província de Lleó, enclavada en la comarca natural del Páramo Leonés.
En l'església parroquial hi ha una verge romànica, diverses imatges dels segles xviii i xix, pintures del fris del retable central del segle xv i una creu gòtica. A l'any 1285 Sanç IV confirma a Pedro Álvarez de Quiñones les possessions de Urdiales i Santa María del Páramo, sent aquesta la primera notícia del señorio dels Quiñones en El Páramo.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | AE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | AP-PDP-UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Ramón Ferrero | AP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Roberto Fernandez / Ramón Ferrero | PSOE /PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Ramón Ferrero | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Miguel Ángel del Egido Llanes | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Miguel Ángel del Egido Llanes | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Miguel Ángel del Egido Llanes | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].
# Trilla

«Trilla» té aquests significats:
* Trilla, nom francès de la població de Trillà, a la Fenolleda
* Trilla (agricultura), operació de batre els cereals
* Trilla (Illinois), comunitat del comtat de Coles (Illinois), als Estats Units
* La Trilla (Lladurs), masia del Solsonès
* Cal Trilla, casa protegida de Torà, a la Segarra
* Casa Trilla del Palau de Rialb o Casa Trilla de Pallargues, edifici protegit de la Baronia de Rialb, a la Noguera
* Coll de Trilla, collada a la Molsosa, al Solsonès
* Masia Can Trilla, edifici protegit a Barcelona
* Puig de la Trilla, muntanya d'Albanyà, a l'Alt Empordà