OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ocriculum

Ocriculum (grec antic: Ὄκρικλοι o també Ὀκρίκολον) va ser una ciutat de l'Úmbria a la via Flamínia, prop de la riba esquerra del Tíber, al costat de l'actual Otricoli i a uns 40 km de Roma. Era una ciutat dels umbres que l'any 308 aC es va separar de la confederació i es va aliar a Roma, segons diu Titus Livi. Sota domini romà va ser ciutat important i va agafar el rang de municipi.
L'any 217 aC Quint Fabi Màxim Berrugós va agafar el comandament de l'exèrcit de Gneu Servili Gemin a aquesta ciutat, després de la batalla del llac Trasimè.
A la guerra social va sofrir nombrosos atacs, i segons l'historiador Luci Anneu Flor va ser assolada i molts dels seus habitants van morir per l'espasa, però es va recuperar ràpidament i en temps d'Estrabó era ja un municipi pròsper. En aquesta ciutat l'exèrcit de Vespasià es va aturar després de la rendició de les legions de Vitel·li a Nàrnia, explica Tàcit.
Va conservar la seva importància durant l'Imperi, degut a la seva situació prop de la via Flamínia. Una inscripció l'esmenta com splendidissima civitas Ocricolana ('il·lustre o florent ciutat d'Ocricuum'). L'anomenen Plini el Vell i Claudi Ptolemeu. Als Itineraris és esmentada com Utriculum. L'any 413, Heraclià, comte d'Àfrica, va ser derrotat en aquest lloc per l'exèrcit d'Honori.
A la caiguda de l'Imperi d'Occident ja és esmentada com a seu episcopal. No se sap quan va ser abandonada però a l'edat mitjana va quedar deshabitada i substituïda per la propera Otricoli.
El lloc de l'antiga ciutat està a uns 3 km de la moderna vila d'Otricoli. S'ha trobat un edifici molt ben conservat, una basílica, un teatre, un amfiteatre, termes, temples i altres edificis; un dels mosaics és especialment rellevant i va ser portat al Vaticà junt amb un cap colossal de Júpiter.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IX, 41
* ↑ Smith, William (ed.). «Ocriculum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 19 maig 2023].
# Novibipalium

Novibipalium és un gènere de planària terrestre que es caracteritza per presentar un fals penis o beina allargada del penis constituïda per una prolongació de l'antre masculí. Se'n coneixen sis espècies.

## Descripció

Els Novibipalium comparteixen moltes característiques amb els Bipalium. Es diferencien de la resta de bipalins per tenir la paret de la cavitat masculina molt musculosa. Aquesta paret pot esdevenir una beina del penis o fals penis que proporciona un segon o distal conducte ejaculador. La segona característica diagnòstica dels Novibipalium és que la seva papil·la peniana està reduïda o és absent.

## Referències

* 1 2 3 Kawakatsu, M., Ogren, R. E., Froehlich, E. M. & Sasaki, G.-Y., 2002. Miscellaneous Papers on Turbellarians, Article II. Additions and corrections of the previous land planarian indices of the world (Turbellaria, Seriata, Tricladida, Terricola). Additions and corrections of the previous land planarian indices of the world - 10. Bull. Fuji Women's Univ., (40), II: 162-177. Kawakatsu’s Home Page. http://www.riverwin.jp/pl/. Land planarian indices series: 2002.
* 1 2 Kawakatsu, Masaharu; Sluys, Ronald; Ogren, Robert E. «Seven new species of land planarian from Japan and China (Platyhelminthes, Tricladida, Bipaliidae), with a morphological review of all Japanese bipaliids and a biogeographic overview of Far Eastern species» (en anglès). Belgian Journal of Zoology, 135, 1, 2005, pàg. 201-204.
# Novibipalium falsifuscatum

Novibipalium falsifuscatum és una espècie de planària terrestre de la subfamília dels bipalins que habita al Japó.

## Descripció

L'aparença externa i la mida del cos és molt similar a la de Bipalium fuscatum. La coloració de la superfície dorsal és negre uniforme. El cap té forma de mitja lluna i les aurícules estan ben desenvolupades.

## Referències

* 1 2 Kawakatsu M, Ogren RE, Froehlich EM, 1998. The taxonomic revision of several homonyms in the genus Bipalium, family Bipaliidae (Turbellaria, Seriata, Tricladida, Terricola). Bull. Fuji Women's College, No. 36, Ser. II:83-93.
# Nûre Sûfî Bey

Nûre Sûfi Bey (Nur al-Din Sufi o Nura Sufi) fou el fundador de la nissaga karamànida. Era fill d'Hodja Sad al-Din (Hoca Sadeddin) i dirigia una tribu de turcmans que havia emigrat des de l'Arran fins a Anatòlia vers el 1220/1230.
Segons l'historiador Shikari, Nura Sufi estava més interesssat en les qüestions religioses (era un deixeble de Baba Ilyas) que en les polítiques i militars, i va deixar el comandament al seu fill Karaman fent una vida de solitud. Va morir a la meitat del segle xiii en data desconeguda (vers 1256) i fou enterrat a Degirmenlik, a la regió d'Ermenek. El seu fill Kerîmeddin Karaman Bey va assolir plenament el poder a la seva mort. Va deixar almenys dos altres fills: Zayn al-Hadjdj (mort en una batalla el 1262 lluitant per Izz al-Din Kaykaus contra Rukn al-Din Kaykubad) i Bunsuz, i una filla que fou la mare d'Ewliya, mort el 1282.

## Bibliografia

* Claude Cahen, Pre-Ottoman Turkey: a general survey of the material and spiritual culture and history c. 1071-1330, traducció de J. Jones-Williams (Nova York: Taplinger, 1968), 281-2.
Beilicats d'Anatòlia :
# Nureddin

Nureddin (derivat de Nur al-Din) fou el nom del segon hereu al Kanat de Crimea.
Era com un lloctinent del kalghay i en absència del kan i del kalghay dirigia els afers. Disposava d'un visir, un defterdar, un divan efendi i un cadi (però no tenia ni ulughani ni anabeg, càrrecs reservats a princeses), sense constituir un diwan o govern; el seu cadi només tenia jurisdicció sobre les forces militars que eren posades a les ordes del nureddin. Els seus ingressos procedien d'Or-Kapi i alguns altres pagaments especials, però la seva residència oficial era a Bakhtxisarai. El càrrec fou creat per Mehmed II Giray conegut com "El Gros", kan de Crimea de 1577 a 1584, i el primer fou Saadet Girai.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Nurbolat Kulimbetov

Nurbolat Kulimbetov (Taraz, 9 de maig de 1992) és un ciclista kazakh. Professional des del 2012 i actualment a l'equip Astana City.

## Palmarès

* 2012
** Vencedor d'una etapa al Heydar Aliyev Anniversary Tour
* 2014
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Independència Nacional
* 2015
** Vencedor d'una etapa al Bałtyk-Karkonosze Tour
* 2016
** 1r al Gran Premi ISD

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Nââ numèè

Nââ numèè o Kwényi, també anomenada numee o kapone (Maurice Leenhardt), és una llengua austronèsia parlada majoritàriament a l'àrea tradicional de Djubéa-Kaponé, als municipis de Yaté, Mont-Dore i île des Pins, a la Província del Sud, Nova Caledònia. Té uns 2.200 parlants nadius. Probablement és la llengua que va donar nom a la capital del territori, Nouméa.
També porta el nom de xêrê (Yaté), de wêê (illa Ouen) o kwênyii (île des Pins). En comptes de dir-la nââ numèè, els parlants li donen el nom de la vila on viuen: nââ xéré « llengua de Goro » o nââ truauru « llengua de Touaourou ». Les viles de Goro i de Touaourou parlen la mateixa llengua. Una variant poc diferenciada és parlada a l'illa Ouen i és anomenada nââ wêê. El dialecte de l'illa dels Pins, nââ kwenyii, és força distint, encara que és intel·ligible amb els altres dialectes.
Sembla que està força relacionada amb la llengua veïna nââ drubéa, ja que són unes de les poques llengües austronèsies que tenen tons.

## Referències

* ↑ Fitxa del Nââ numèè a Ethnologue
# Náxara Club Deportivo

El Náxara Club Deportivo és un club de futbol d'Espanya, de la localitat de Nájera, a La Rioja. Va ser fundat el 1966, jugant actualment en el grup 16 de la Tercera Divisió d'Espanya. El seu nom prové de l'antiga denominació àrab de la ciutat.

## Uniforme

* Primera equipació: Samarreta blanquiblava de ratlles verticals, pantalons blaus i mitges blaves.
* Segona equipació: Samarreta vermella, pantalons blaus i mitges vermelles.

## Estadi

El Náxara disputa els seus partits en el Camp de Futbol Municipal La Salera, amb capacitat per a 1.000 espectadors.

## Dades del club

* Temporades en 1a: 0
* Temporades en 2a: 0
* Temporades en 2a B: 0
* Temporades en 3a: 3
* Millor lloc en la lliga: 7è (Tercera divisió de la lliga espanyola de futbol temporada 06-07)
* Pitjor lloc en la lliga: 13è (Tercera divisió de la lliga espanyola de futbol temporada 04-05)

### Últimes temporades

* 2004/2005: Tercera Divisió - 13r.
* 2005/2006: Tercera Divisió - 10è
* 2006/2007: Tercera Divisió - 7è
* 2007/2008: Tercera Divisió - 7è

## Enllaços externs

* Web del Náxara a Futbolme.com
# Ofelia Medina

María Ofelia Medina Torres(Mérida, Mèxic, 4 de març de 1950) una actriu, guionista, activista mexicana.
Estudià a la UNAM i amb Lee Strasberg i Alejandro Jodorowsky.

## Referències

* ↑ «Ofelia Medina - Biografía, fotos, palmarés, vídeos -» (en castellà). [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* www.ofeliamedina.com Arxivat 2019-06-25 a Wayback Machine.
# Oenobotys

Oenobotys és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Oenobotys glirialis (Herrich-Schäffer, 1871)
* Oenobotys invinacealis Ferguson, Hilburn & Wright, 1991
* Oenobotys pantoppidani (Hedemann, 1894)
* Oenobotys texanalis Munroe, E. & A. Blanchard in Munroe, 1976
* Oenobotys vinotinctalis (Hampson, 1895)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
# Orenbúrgskoie

Orenbúrgskoie (en rus: Оренбургское) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 741 habitants. Pertany al districte rural de Bikinski.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Can Fàbregas (Riudellots de la Selva)

Can Fàbregas és una obra de Riudellots de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una gran casa aïllada situada dins del nucli urbà, de tres plantes i coberta amb vessants a laterals. La construcció i el jardí és troben a un nivell una mica més baix que el carrer i s'hi accedeix per unes escales. La façana principal és arrebossada amb ciment gris i té obertures rectangulars emmarcades amb pedra i un rellotge de sol pintat. A la part central, just sobre el portal d'entrada, hi ha un balcó amb barana de ferro forjat senzilla. Les dues finestres de la primera planta que flanquegen el balcó tenen ampit motllurat. Sembla que l'edifici principal va ser objecte d'una ampliació probablement al segle xix. Aquesta ampliació consistia en l'allargament de tot el cos principal per la part posterior i la incorporació d'una porxada d'arcs de mig punt de rajol coberta per una terrassa amb balustrada, amb una escalinata que mena a un jardí d'estil romàntic, al costat dret. Aquestes dues façanes, la posterior i la de la dreta, són acabades amb un cornisa escalonada que oculta el ràfec de la coberta.

## Referències

* ↑ «Can Fàbregas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Labirintita

La labirintita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'eudialita. Fou anomenada així per la seva estructura cristal·lina inusual i complexa. El mineral presenta una combinació única d'elements i es troba relacionada químicament amb la rastsvetaevita. La seva alteració superficial produeix lovozerita, termonatrita i zirsinalita.

## Característiques

La labirintita és un silicat de fórmula química (Na,K,Sr)₃₅Ca₁₂Fe₃Zr₆TiSi₅₁O₁₄₄(O,OH,H₂O)₉Cl₃. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5 a 6.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Fersman de Mineralogia de Moscou, Rússia.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.CO: Ciclosilicats amb enllaços de 9 [Si$_9$O$_{27}$]$^{18-}$» juntament amb els següents minerals: al·luaivita, eudialita, ferrokentbrooksita, kentbrooksita, khomyakovita, manganokhomyakovita, oneil·lita, raslakita, feklichevita, carbokentbrooksita, zirsilita-(Ce), ikranita, taseqita, rastsvetaevita, golyshevita, voronkovita, johnsenita-(Ce), mogovidita, georgbarsanovita, aqualita, dualita, andrianovita i manganoeudialita.

## Formació i jaciments

El mineral fou descobert en una perforació en un pegmatoide alcalí. Va trobar-se associat a feldespat potàssic, sodalita, amfíbols alcalins, egirina, pectolita, lamprofil·lita, lomonossovita, vil·liaumita, minerals del grup de la lovozerita.

## Referències

* ↑ «Labyrinthite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
* ↑ «Labyrinthite Mineral Data» (en anglès). Web Mineral. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Labrynthite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 5 gener 2020].
# Charlie Baker

Charles Duane "Charlie" Baker, Jr. (n. el 13 de novembre, 1956, Elmira, Nova York) és un polític estatunidenc del Partit republicà. Des de gener de 2015 ocupa el càrrec de governador de Massachusetts.
Als anys noranta va ocupar càrrecs dins de l'administració estatal de Massachusetts: Secretari de Sanitat (1992-1994) i Secretari d'Administració i Finances (1994-1998). Defensor de polítiques de conservadorisme fiscal i liberalisme cultural, va presentar-se a les eleccions a Governador de Massachusetts l'any 2010 pel Partit Republicà, però va ser derrotat pel demòcrata Deval Patrick. El 2014 va ser candidat de nou, guanyant les eleccions a Martha Coakley i revalidant el càrrec per la legislatura 2019-2022, després d'imposar-se a Jay Gonzalez.

## Referències

* ↑ «Baker’s role in Big Dig financing process was anything but ‘small’». Boston.com, 13-06-2010. [Consulta: 26 setembre 2021].
* ↑ «Baker to run for gov. in 2010». Fox, 09-07-2009. Arxivat de l'original el 06/08/2009. [Consulta: 26 setembre 2021].
* ↑ «Jay Gonzalez, who lost governor’s race to Charlie Baker, heads to Hinckley Allen law firm». Mass Live, 08-04-2019. [Consulta: 26 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Governador de Massachusetts
# Divehi

El divehi, conegut com a mahl a Minicoi, és una de les llengües indoàries. És oficial a les Maldives. Es calcula que té prop de 350,000 parlants nadius i s'han trobat inscripcions almenys del segle viii. Té una fonologia basada en l'oposició de vocals llargues o breus i consonants simples i geminades, que es combinen en grups de dos o tres sons per a formar síl·labes. El divehi té declinacions i set casos, així com dos sistemes diferents d'expressar els numerals. Existeixen tres nivells de parla formal ben diferenciats.
L'idioma divehi de les Maldives està emparentat amb el singalès de Sri Lanka i aquestes dues llengües mostren les característiques de provenir d'un tronc comú.
El divehi s'escriu amb l'alfabet Tāna, derivat de la numeració aràbiga oriental.

## Referències

* ↑ http://www.ethnologue.com/show_language.asp?code=div
* Xavier Romero Frias, The Maldive Islanders, A Study of the Popular Culture of an Ancient Ocean Kingdom. Barcelona 1999, ISBN 84 7254 801 5

## Enllaços externs

* Informació sobre Divehi a la XV edició de l'Ethnologue, amb el codi “div” (anglès)
# Sparaxis

Sparaxis és un gènere de plantes perennes, bulboses, oriündes de Sud-àfrica, pertanyents a la família de les iridàcies.

## Descripció

Les espècies d'aquest gènere tenen fulles planes, disposades en rosetes aplanades. Les flors són actinomorfes (secció Sparaxis) o zigomorfes (secció Synnotia) i hermafrodites. El perigoni està compost per 6 tèpals units a la seva base formant un tub. Els estams són 3, unilaterals. L'ovari és ínfer, trilocular i l'estil filiforme. El fruit és una càpsula dehiscent per 3 valves. Les flors, usualment de colors brillants, es troben reunides en espigues simples o ramificades. El nombre cromosòmic bàsic és X=10.
El gènere està restringit a la Província del Cap a Sud-àfrica i comprèn diverses espècies de geòfits que vegeten durant l'hivern, floreixen a la primavera i es troben en repòs durant l'estiu. Es multipliquen per llavors i bulbs. Totes les espècies del gènere tenen importància ornamental. No obstant això, la més popular i més freqüentment trobada en el comerç és Sparaxis tricolor.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per John Bellenden Ker Gawler i publicat a Curtis's Botanical Magazine 15: 548, l'any 1802.

### Etimologia

Sparaxis: nom genèric que deriva del grec Sparasso, que significa "trencar", i fa al·lusió a la forma de les bràctees florals.

### Espècies acceptades

* Sparaxis auriculata Goldblatt & J.C.Manning
* Sparaxis bulbifera (L.) Ker Gawl.
* Sparaxis caryophyllacea Goldblatt
* Sparaxis elegans (Sweet) Goldblatt
* Sparaxis fragrans (Jacq.) Ker Gawl.
* Sparaxis galeata Ker Gawl.
* Sparaxis grandiflora (D.Delaroche) Ker Gawl.
* Sparaxis maculosa Goldblatt
* Sparaxis metelerkampiae (L.Bolus) Goldblatt & J.C.Manning
* Sparaxis parviflora (G.J.Lewis) Goldblatt
* Sparaxis pillansii L.Bolus
* Sparaxis roxburghii (Baker) Goldblatt
* Sparaxis tricolor (Schneev.) Ker Gawl.
* Sparaxis variegata (Sweet) Goldblatt
* Sparaxis villosa (Burm.f.) Goldblatt

## Referències

* ↑ «Sparaxis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 11 abril 2015].
* ↑ Manning, John; Goldblatt, Peter. The Iris Family: Natural History & Classification. Portland, Oregon: Timber Press, 2008, p. 181–84. ISBN 0-88192-897-6.
* ↑ «Sparaxis» (en anglès). The Plant List 2013. [Consulta: 1r agost 2017].

## Bibliografia

* Dimitri, M. 1987. Enciclopedia Argentina de Agricultura y Jardinería. Tomo I. Descripción de plantas cultivadas. Editorial ACME S.A.C.I., Buenos AIres.
* Goldblatt, P. (1999) Sparaxis. Flora of Southern Africa 7: 151-169.
* Peter Goldblatt. Phylogenetic Analysis of the South African Genus Sparaxis (Including Synnotia) (Iridaceae-Ixioideae), with Two New Species and a Review of the Genus. Annals of the Missouri Botanical Garden, Vol. 79, No. 1 (1992), pp. 143-159

## Enllaços externs

* Imatges de Sparaxis a Pacificbulbsociety
# Magdalenià superior

El magdalenià superior és una fase de la cultura del magdalenià, al paleolític superior. Té tres estadis:
* Magdalenià superior, estadi I, caracteritzat pels prototipus d'arpons. Es troben moltes estatuetes d'embalum rodó, fetes amb banya buida de ren i de vegades de marfil. També es troben els anomenats «bastons de comandament»; són bastons perforats de banya de ren que malgrat el seu nom no se sap per a què s'utilitzaven. Apareixen les primeres figures de peix i de cap de cavall. El gravat es desenvolupa. Existeixen algunes plaques de pedra calcària que representen sobretot animals. També hi ha gravats en ossos i en banyes de ren i als bastons de comandament i algunes peces modelades amb argila. S'han fet algunes troballes d'art decoratiu, amb motius geomètrics, principalment espirals. La pintura és policromada i la perspectiva s'ha redreçat. El traç és més fi. De vegades es grava els animals abans de pintar-los.
* Magdalenià superior, estadi II, caracteritzat per arpons d'una sola filera de dents i per l'existència de tridents; també hi ha puntes de mosca magdaleniana de sílex.
* Magdalenià superior, estadi III, caracteritzat per arpons de doble filera de dents, burís «pic de lloro», puntes azilianes, micro-raspadors curts, micròlits geomètrics i puntes pedunculars.
Durant aquesta fase es troben baixos relleus en simples buits, que representen cavalls, cabres, bisons, peixos, ocells i de vegades figures humanes. Es coneixen també molts dibuixos de files de cavalls de cap desproporcionadament gran.

## Bibliografia

* Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.

## Vegeu també

* Magdalenià inferior
* Coves de la Lluera
# Mahàmmad aix-Xaykh al-Àsghar

Mahàmmad aix-Xaykh al-Àsghar o Mahàmmad aix-Xaykh as-Saghir fou sultà sadita a Marràqueix del 1636 al 1655. La seva mare era de la península Ibèrica. El seu nom al-Saghir (o al-Ashgar) vol dir "el Jove"
Era fill de Zaydan ibn Àhmad i quan aquest va morir el setembre del 1627, es va revoltar contra el successor, que era el fill gran Abd al-Malik ibn Zaydan junt amb el seu germà Al-Walid ibn Zaydan, però els dos germans foren vençuts per Abd al-Malek i els seus béns confiscats.
Abd al-Malek fou assassinat en un complot de palau organitzat per al-Walid (1631) que va pujar al poder però va destinar el primer temps de govern a eliminar els seus rivals a la mateixa família i Muhammed al-Shaykh al-Saghir fou empresonat per temor que es revoltés contra ell. Quatre militars enfurismats per una humiliació el van matar el 21 de febrer de 1636. Muhammed al-Shaykh al-Saghir fou tret de la presó i proclamat sultà. Amic de la tranquil·litat va governar suaument i generalment ben considerat per tothom.
El seu exèrcit no fou afortunat. Derrotat pel santó de Tazerwalt, Sidi Ali, que ja dominava el Sus, Tafilalt i Taghaza, va perdre Agadir limitant el seu poder només a la província de Marràqueix. El 1638 va signar un tractat amb el rei Carles I d'Anglaterra pel qual els comerciants anglesos no podrien tenir negocis amb els enemics del sultà, tractat que no li va servir gairebé per res. La zawiya d'al-Dila havia esdevingut també una potència militar que no reconeixia la seva autoritat, i va enviar un delegat, Abu Abd Allah al-Mezuar al-Mrakochi, per intimar al xeic a tornar a l'obediència, però no ho va aconseguir i va enfrontar a les forces de Dila al Wadi l-Abid el 26 d'octubre de 1638 sent totalment derrotat.
Llavors va descartar tornar a combatre a la zawiya contra la que no podia fer res, i es va dedicar a conservar el poder a Marràqueix tot i que limitat només a la ciutat i rodalia.
La tribu dels Hechtuka, a la sortida de la ciutat, es va revoltar i periòdicament atacaven la ciutat; el sultà difícilment els podia contenir però finalment els va acabar derrotant i sotmetent. Després es va revoltar la tribu Chiadhema i el sultà els va atacar al Djebal al-Hadid però fou completament derrotat i es va haver de retirar cap a Marràqueix.
Durant el seu govern l'abundància de menjar va ser l'habitual però el 1650 hi va haver un any de pocs queviures i pujada dels preus.
Va morir el 30 de gener de 1655. (les fonts no es posen d'acord amb la data i altres avancen la mort a 1654). El va succeir el seu fill Mulay Ahmad al-Abbas

## Referències

* Muhammad al-Saghir ibn al-Hadjdj ibn Abd Allah al-Wafrani, Nozhet-el hādi bi akhbar moulouk el-Karn el-Hadi (Histoire de la dynastie saadienne au Maroc : 1511-1670), traduït i publicat per O. Houdas, Ernest Leroux, París, 1889. En línia a gallica.bnf.fr