OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Plana i Rusiñol

David Plana i Rusiñol (Manlleu, 27 de novembre de 1969) és un guionista de televisió, dramaturg, director teatral i script doctor. Llicenciat en Art dramàtic i arts escèniques a l'Institut del Teatre de Barcelona, va ser guionista de les sèries de televisió La Memòria dels Cargols, La Riera, Jet Lag, Moncloa ¿Dígame?, L'un per l'altre i Ventdelplà. També ha impartit tallers i seminaris de dramaturgia i de guió de televisió. El 2016 va ser autor i director de l'obra El bon pare al Teatre Borràs.
Entre d'altre premis, va rebre el Premi Revelació de la Crítica i Premi Crítica Serra d'Or de Teatre per l'obra de teatre Mala Sang l'any 1997. El 1998 li van donar el Premi Butaca de teatre, per l'obra de teatre Criatures. El 2001 va estar nominat als Premis Max, per l'obra La dona incompleta. El 2002 va guanyar el Premi Crítica Serra d'Or de teatre, per l'obra de teatre La dona incompleta. Aquell mateix any va rebre el Premi Butaca de teatre, per l'obra de teatre Després ve la nit. El 2012 va rebre el II Torneig de Dramatúrgia Catalana. Al mateix any també va fer una lectura dramatitzada a la Sala Timbre4 de Buenos Aires amb La casa del bosc. El 2015 és guardonat ex aequo amb el Premi Frederic Roda per l'obra Els encantats.

## Referències

* ↑ «David Plana». Catalandrama. [Consulta: 16 desembre 2019].
* ↑ Cano, Míriam. «David Plana: «Tots estem encegats per la vanitat»». Osona.com, 18-07-2016. [Consulta: 17 desembre 2019].
* ↑ «David Plana». Sala Beckett, 17-12-2019. [Consulta: 17 desembre 2019].
* ↑ Puigtobella, Bernat. «David Plana. El bon pare». Núvol, 01-07-2016. [Consulta: 16 desembre 2019].
* ↑ «La Biblioteca Horta-Can Mariner recomana… Premis Butaca al millor text teatral (I)». Llegeix B@rcelona, 25-10-2017. [Consulta: 16 desembre 2019].
* ↑ «L'obra 'Escenes d'una execució', principal guardonada dels VIII Premis Butaca», 25-11-2002. [Consulta: 16 desembre 2019].
* ↑ «David Plana s'imposa a Marta Buchaca en la segona edició del Torneig de Dramatúrgia». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 18-12-2019. [Consulta: 18 desembre 2019].
* ↑ «Els encantats». Comanegra. [Consulta: 17 desembre 2019].
* ↑ «Els encantats». Publicacions Institut del Teatre. [Consulta: 17 desembre 2019].

## Enllaços externs

* David Plana i Rusiñol - Lloc web oficial
# Deli en Serdang

La subdivisió de Deli en Serdang fou una divisió administrativa inferior (generalment anomenada regència) de la residència de la Costa Oriental (Costa Oriental de Sumatra), a les Índies Orientals Holandeses, integrada pels següents estats i subestats:
* Confederació de Tamiang (Benua Tamiang) formada pels estats de:
** Tamiang Urung Kejuruan Karang, amb 588 km²
** Tamiang Urung Raja Bandahara, amb 198 km²
** Tamiang Urung Sultan Muda, amb 197 km²
** Tamiang Urung Kejuruan Muda, amb 399 km²
* Langkat
* Deli
* Pertjoët
* Denai, amb 128 km² (dins la regió de Serdang)
* Përnaoengan, amb 153 km² (dins la regió de Serdang)
* Serdang, (principal estat dins de la regió de Serdang)
* Bedagai, antiga dependència de Deli, amb 850 km²
* Padang, antiga dependència de Deli, amb 640 km²
Modernament és un districte o regència que forma part de la província de Sumatra del Nord. La capital és Lubukpakam i la superfície de 2.384,62 km². La població al cens del 2000 era d'1.572.768 habitants

## Referències

* A. Flicher, Les Etats princiers des Indes néerlandaises, Dreux 2009
* Lloc web del districte Arxivat 2020-02-19 a Wayback Machine.
# Cròmbec de Philippa

El cròmbec de Philippa (Sylvietta philippae) és un ocell de la família dels macrosfènids (Macrosphenidae)..

## Hàbitat i distribució

Habita espesos matolls d'acàcia als semideserts del nord-est d'Àfrica a l'extrem oriental i sud-oriental d'Etiòpia i Somàlia.

## Referències

* ↑ «Cròmbec de Philippa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# David di Donatello 1956

La primera edició dels premis David di Donatello, concedits per l'Acadèmia del Cinema Italià va tenir lloc el 5 de juliol de 1956 al Cinema Fiamma de Roma. El premi consistia en una estatueta dissenyada per Bulgari.

## Guanyadors
### Millor director

* Gianni Franciolini - Racconti romani

### Millor productor

* Angelo Rizzoli - Grandi manovre (Les Grandes manoeuvres) (ex aequo)
* Goffredo Lombardo - Pane, amore e... (ex aequo)
* Nicolò Theodoli - Racconti romani (ex aequo)

### Millor actriu

* Gina Lollobrigida - La donna più bella del mondo

### Millor actor

* Vittorio De Sica - Pane, amore e...

### Millor productor estranger

* Walt Disney - Lilli e il vagabondo (Lady and the Tramp)

### Targa d'oro

* Stewart Granger, per la seva interpretació a: Passos en la boira (Footsteps in the Fog); d'Arthur Lubin
* Jean Simmons, per la seva interpretació a: Passos en la boira (Footsteps in the Fog); d'Arthur Lubin

### Premi Ambasciata Francese: Millor Pel·lícula Sentimental

* La rivale; d'Anton Giulio Majano

## Referències

* ↑ premis David di Donatello 1956 a mymovies.it
* ↑ David di Donatello Milestones: From De Sica and Fellini to Sorrentino and Garrone a la revista Variety
* ↑ Gold and malachite 'David di Donatello' trophy, Bulgari, 1956 Arxivat 2021-01-15 a Wayback Machine. al web de Sothebys

## Vegeu també

* Nastri d'argento 1956

## Enllaços externs

* David di Donatello 1956 a Filmaffinity
* Cronologia al web dels David di Donatello
# Didinga

Els didinga són un poble del Sudan del Sud que viuen a les muntanyes Didinga al comtat de Budi, a l'estat d'Equatoria Oriental. Parlen una llengua que anomenen didinga i que parlen també els boya, tennets, murles i mursi tant al Sudan del Sud com a Etiòpia; la llengua s'anomenava abans murle-didinga però modernament només s'esmenta com a didinga; els quatre grups van emigrar junts des d'Etiòpia però per dificultats econòmiques (insuficiència de cacera) els murle es van separar, i després a causa d'una fam es van separar els boya. La seva ciutat principal és Chukudum, on el SPLM va fer la seva primera convenció nacional el 1994.
Durant la primera guerra civil sudanesa, des del 1963 milers de didingues van haver d'emigrar a Uganda on van restar durant uns 10 anys (fins al final de la guerra; allí van tenir algun accés a l'educació i als béns materials abans irrellevants a la seva cultura pastoral; en tornar van aportar les noves idees de grans granges i explotacions i de coneixements; no obstant la tasca prioritària fou refer els ramats, que havien estat delmats.
Els conflictes entre el SPLA de predomini dinka i els didinga van saltar a la llum quan l'oficial didinga Peter Lorot no fou ascendit i un dinka que estava per darrere en l'escalafó va ocupar el seu lloc; el dinka fou assassinat per Lorot i es va erigir en cap de la Didinga Force. El conflicte va afectar greument a la zona de Chukdum, amb nombrosos desplaçats, sent conegut com la "Crisi de Chukudom"; es va resoldre l'agost del 2002 en una conferència de pau organitzada pel Consell de les Esglésies del Nou Sudan. La major part dels milicians de Lorot van passar al SPLA i quan el juny de 2006 es va intentar desarmar als que restaven, aquestos es van resistir i van passar al servei del govern del Sudan.

## Referències

* ↑ Karel Arnaut, Christian Kordt Højbjerg, Timothy Raeymaekers. «La Crise de Chukudum». A: Gouverner entre guerre et paix. KARTHALA Editions, 2008, p. 93. ISBN 281110013X.
* ↑ «Budi County». United Nations INFORMATION MANAGEMENT UNIT FOR SUDAN, 01-09-2005. Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 14 juliol 2011].
* ↑ «Sudan (the) United Nations Sudan Situation Report», 23-06-2006. [Consulta: 14 juliol 2011].
# Dinastia Jin

«Dinastia Jin» té aquests significats:
* Jurtxets
* Estat de Jin (s. xi aC - 376 aC)
* Dinastia Jin (265-420), dinastia xinesa 265-420.
* Jin meridionals o Jin orientals, dinastia xinesa fundada el 317.
* Dinastia dels Jin anteriors, dinastia xinesa fundada el 350.
* Dinastia dels Jin posteriors, dinastia xinesa fundada el 384.
* Jin occidentals, dinastia xinesa fundada el 385.
* Jin posteriors (936–947), durant el període de Cinc Dinasties i Deu Regnes.
* Dinastia Jin (1115-1234), dinastia xinesa 1115–1234.
* Jin posteriors (1616-1636) fundada per Nurhaci, que es convertiria en la Dinastia Qing

## Vegeu també

* Jin (desambiguació)
* Jin (Corea)
# Dadá-Kopf

Dadá-Kopf (en valencià: Cap dadà) és una obra realitzada en 1917 per l'artista alemany Hans Richter. És temple sobre llenç i forma part d'una sèrie que porta el mateix títol, Dada-Kopf.
Temàticament i tècnicament aquest llenç, a l'igual que la resta de la sèrie, és el resultat d'una investigació que prèviament fa l'artista Hans Richter. Durant aquesta investigació va treballar amb una sèrie de retrats d'alguns companys dadaistes. Ho va fer des del gest, amb cert grau d'involuntarietat i en un estat pròxim al trans, a més tenia poca llum i els colors eren quasi imperceptibles. El seu objectiu era crear una sèrie d'obres que anaren més enllà dels detalls i les particularitats, buscava fer una obra molt més abstracta.
La serie Dada Kopf va més enllà de les formes més tradicionals. En aquesta obra en concret podem veure com Hans Richter converteix el retrat en simples formes geomètriques i plans de color. L'obra Dada-Kopf conté també els principis constructius i les formes abstractes del cubisme.
La manera en què es resol la superfície i l'equilibri de l'obra és un tret molt característic d'aquesta sèrie, i ho podem veure perfectament reflectit en Dada-Kopf. En primer lloc, l'ús de les formes geomètriques per a compondre el cap, que ve reforçat per l'ús que fa dels colors, utilitzant degradacions cromàtiques, donant com a resultat un obra amb un gran llenguatge abstracte, que trobarà la seua projecció en el cine abstracte de Richter junt amb Viking Eggeling a partir de 1920.

## Referències

* ↑ Institut Valencià d'Art Modern. 50 obras maesstras de la Colección del IVAM : 1900-1950. València: Institut Valencià d'Art Modern, 2019. ISBN 978-84-482-6416-1.
# Damaru

Un damaru o tambor de mà és un tambor de dues cares, petit, de fusta i amb una forma que recorda la del rellotge de sorra, construït a partir de dos cranis humans invertits, símbol de la unió dels elements femenins i masculins de la vida. Una cinta de plata amb decoracions i pedres precioses com el coral i la turquesa connecta aquestes dues meitats.
Sol tenir una o dues cordes lligades amb una petita bala que fa un cascavelleig quan es toca, fent pivotar ràpidament el batedor amb un moviment rotatori.

## Història

Els orígens del damaru es remunten a la civilitzadió de Harappa, on apareix en un pictograma d'un manuscrit de la vall de l'Indus. Com a emblema des dels seus inicis, el damaru és un atribut de la mà dreta de Xiva en la seva forma de Nataraja, "Reina de la dansa", que el fa vibrar emetent sons per a crear el rime masculí (tala), subjacents a l'estructura melòdica femenina (raga) com a origen de l'univers.
Els venedors ambulants i els músics de carrer van emprar el damaru per cridar l'atenció del públic, amb aquest so d'staccato que evoca la urgència de la convocatòria. El disseny s'assembla a un rellotge de sorra fet amb fusta i pell de cabra. La pell del damaru de Xiva està tensionada amb una corda en ziga-zaga a tot el seu voltant, que permet alterar l'afinació segons la tensió que s'hi aplica. A cada cara del damaru s'hi lliguen unes petites boles o grànuls, que generen aquest so ràpid i característic al fer una rotació ràpida de l'instruments.
El damaru nepalès (nga-chung) té un disseny en forma de dos hemisferis buits, ajuntats pels seus vèrtexs en forma de cúpula. La mida pot variar de les 4 polzades que fa aquest a les 60 que pot fer-ne un de gran (gcod-rnga). Els petits solen estar tallats a mà amb forma de trèbol de quatre fulles o amb forma ovalada que recordi la forma del crani humà, originari de l'instrument. Les dues membranes estan tallades de la mateixa vitel·la, humitejada abans d'enganxar-la als dos hemisferis de fusta, de manera que quan aquestes s'assequen totes dues parts tenen la mateixa afinació. Les dues membranes sovint es tenyeixen o pinten de color verd i, en els damarus petits, hi solen aparèixer ornamentacions de serps o escates de peix. La part del mig, on s'uneixen ambdós hermisferis, s'adorna amb una cinta de brocat, metàl·lica o de cuir, amb tires amb roba o pedres que pengen.

## Simbologia

Els mantres sovint s'escrivien a l'interior d'aquests tambors. Aguantats amb la mà dreta, la "mà del mètode", el tambor de crani és un exemple de la síntesi de la tradició que va tenir lloc entre Bön i l'espiritualitat budista.
Tal és el seu paper com a atribut de Shiva o de la Olikini búdica. En aquest segon cas, el ritme està lligat a l'expansió del Dharma, a propòsit del qual Buda evoca el tambor d'immortalitat, el damaru.

## Referències

* 1 2 3 4 Beer, Robert. The Handbook of Tibetan Buddhist Symbols (en anglès). Chicago: Serindia Publications, Inc., 2003, p. 197-110. ISBN 9781932476033.
* 1 2 «Damaru» (en anglès). National Music Museum (Dakota), 2016. [Consulta: 19 novembre 2106].
* «534m Membranophones». SIL. Arxivat de l'original el 23 d'octubre de 2015. [Consulta: 4 enero].
# Discurs del Mont de les Oliveres

El Discurs sobre el mont de les Oliveres, de vegades conegut amb el nom de Discurs sobre la fi dels temps o Discurs escatològic, és un passatge del Nou Testament que figura als tres Evangelis sinòptics: informat per Marc 13, és reprès en Mateu 24 i Lluc 21. Aquestes paraules pronunciades per Jesucrist són una profecia de la fi dels temps i com a tals pertanyen al gènere apocalíptic. Paral·lelament, formen part d'esdeveniments concrets que permeten als exègetes suggerir una datació de l'evangeli de Marc.

## Presentació

Aquest episodi precedeix la detenció de Jesús i la seva Passió. Dirigint-se als seus apòstols reunits en el mont de les Oliveres, Jesús els adverteix de sofriments i persecucions que esperen els que creuen en ell, abans que sigui establert sobre terra el Regne de Déu al terme de la Gran Tribulació. Anuncia igualment la destrucció del Temple de Jerusalem.
Cadascun dels tres sinòptics inclou la paràbola de la figuera, que s'inscriu també en una perspectiva escatològica.
Una interpretació preterista d'aquests textos proposa de veure-hi la descripció simbòlica de la caiguda de Jerusalem durant la Primera Guerra Judeo-romana, l'any 70, i atribuir així aquesta data a l'Evangeli segons Marc.

## Datació del text de Marc

Per a Corina Combet-Galland, aquestes paraules que anuncien la fi dels temps evoquen un discurs de comiat pronunciat durant un període de disturbis. Hi ha indicis com la profanació del lloc sant (Mc 13:14) o l'amenaça dels tribunals (Mc 13:11) Tanmateix aquests elements poden també referir-se a la revolta jueva de 66-70, que s'acabarà amb l'incendi del Temple i la ruïna de Jerusalem, o desenvolupar una visió escatològica, atemporal, en la tradició bíblica.
Aquesta doble possibilitat no n'exclou una tercera: la d'una al·lusió als inicis de la guerra civil a Roma, al mateix moment, durant i després del regnat de Neró. La majoria dels investigadors en conclouen que « la data de 70, en un clima d'efervescència apocalíptica », és a retenir per a la composició d'aquest text, « sigui just abans sigui just després de, segons que se suposi la caiguda de Jerusalem imminent o ja realitzada »

## Referències

* 1 2 Corina Combet-Galland, « L'Évangile selon Marc », in Daniel Marguerat (dir.), Introduction au Nouveau Testament: Son histoire, son écriture, sa théologie, Labor et Fides, 2008, p. 69-70.
# (12) Victòria

(12) Victòria és un gran asteroide del cinturó d'asteroides. Està compost probablement per roca silícea i níquel-ferro. Fou descobert per John Russell Hind el 13 de setembre de 1850, des de l'Observatori George Bishop de Londres. Té assignat el nombre 12.
Està oficialment batejat com a Victòria, deessa romana de la victòria, però també en honor de la reina Victòria d'Anglaterra.
Observacions de radar i d'interferometria de clapejat demostren que Victòria té una forma allargada i se sospita que és un asteroide binari.
Victòria ha estat observat ocultant estrelles 3 vegades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 14. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
Viccionari
# (10067) Bertuch

Bertuch (asteroide 10067) és un asteroide del cinturó principal, situat a 2,0394947 ua. Té una excentricitat de 0,0893701 i un període orbital de 1.224,21 dies (3,35 anys). La seva velocitat orbital mitjana és de 19,90226055 km/s i té una inclinació de 1,78832º. Va ser descobert l'11 de gener de 1989 per Freimut Börngen.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=10067.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 7 febrer 2024].
# (3628) Božněmcová

(3628) Božněmcová, conegut provisionalment com a WD 1979, és un asteroide del cinturó principal amb un període orbital d'1,477 dies (4,04 anys). L'asteroide va ser descobert al Kleť Observatory txec el 25 de novembre de 1979, i anomenat en la memòria de Božena Němcová (1820–1862), una escriptora txeca, autora del conegut llibre L'àvia.
(3628) Božněmcová és l'asteroide més conegut del grup rar dels asteroides de tipus O. El seu espectre que millor s'adapta a les de la L6 i LL6 ordinàries són dels meteorits de tipus condrita.

## Referències

* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 5 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=3628.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 gener 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database Browser: 3628 Boznemcova (1979 WD)». Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names – (3628) Božněmcová. Springer Berlin Heidelberg, 2007, p. 305. ISBN 978-3-540-00238-3 [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «MPC/MPO/MPS Archive». Minor Planet Center. [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ S. J. Bus and R. P. Binzel, Phase II of the Small Main-belt Asteroid Spectroscopy Survey: A feature-based taxonomy, Icarus, Vol. 158, pp. 146 (2002).

## Enllaços externs

* Catchall Catalog of Minor Planets Arxivat 2006-05-07 a Wayback Machine.
* AstDys
* JPL Horizons. elnet Versió més comprensible
# (6081) Cloutis

(6081) Cloutis és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides, regió del sistema solar que s'hi troba entre les òrbites de Mart i Júpiter, descobert el 2 de març de 1981 per Schelte John Bus des de l'Observatori de Siding Spring, a Nova Gal·les del Sud, Austràlia.
Va ser designat provisionalment com 1981 EE35, i després anomenat Cloutis en homenatge a Edward Cloutis, professor de la Universitat de Winnipeg, estudia els espectres d'acoblaments minerals similars als trobats en les superfícies planetàries. Va ser el primer a obtenir una relació entre la fracció olivina-ortopiroxè i la proporció de bandes d'absorció de silicat en els espectres de reflectància.
Cloutis s'hi troba a una distància mitjana del Sol de 2,489 ua, i pot allunyar-se fins a 2,961 ua i acostar-se fins a 2,016 ua. La seva excentricitat és 0,189 i la inclinació orbital 7,328 graus. Empra 1.434,63 dies a completar una òrbita al voltant del Sol. La magnitud absoluta de Cloutis és 14,7. Fa 2,53 km de diàmetre i té una albedo estimada de 0,399.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 11 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=6081.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ 2003. (6081) Cloutis. In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer, Berlin, Heidelberg. https://doi.org/10.1007/978-3-540-29925-7_5634
* ↑ «(6081) Cloutis» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ «(6081) Cloutis» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 24 maig 2021].
# 139

El 139 (CXXXIX) fou un any comú començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* S'acaba la Tomba d'Hadrià a Roma; L'emperador Antoni Pius crema el cos d'Adrià, i posa les seves cendres, juntament amb les de la seva dona Vibia Sabina i el seu fill adoptiu, Luci Aelius, al mausoleu.
* Terratrèmol de Mcurn, llistat en registres bibliogràfics de sismologia com a afectat a la ciutat de Mcurn (actual Hösnek, Turquia). El terratrèmol es va produir als voltants del mont Ararat. La regió formava part de l'històric Regne d'Armènia, corresponent a les zones orientals de la Turquia moderna. Una font principal del terratrèmol és l'obra de l'historiador Movsès Khorenatsí (segle v).
* 5 de desembre: Marc Aureli és nomenat Cèsar. Es va comprometre amb Faustina Menor, filla d'Antoní Pius, amb qui es va casar el 1452.

## Necrològiques

* Zhang Heng, astrònom i estadista xinès (n. 78)

## Referències

* ↑ Claridge, Amanda. Rome: An Oxford Archaeological Guide (en anglès). Oxford University Press, 2010, p. 411. ISBN 9780199546831.
* ↑ Guidoboni, Traina, 1995, p. 112-113
* ↑ Librairie Droz. Bronze et o r : visages de Marc Aurèle, empereur, capitaine, moraliste, 1996, p. 136. ISBN 978-2-600-00144-1.
* ↑ Taylor & Francis. Great women of Imperial Rome (en anglès), 2007, p. 348. ISBN 978-0-415-40897-4.
* ↑ «Zhang Heng - Chinese mathematician, astronomer, and geographer» (en anglès). [Consulta: 11 juny 2018].
# 1388
## Esdeveniments

* 22 de setembre, Perpinyà: Joan I autoritza la instal·lació d'un Consolat de Mar, organisme del dret marítim català, a la ciutat.
* Pèrdua d'Atenes i Neopàtria.

## Referències

* ↑ «Es crea el consolat de mar de Perpinyà | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 agost 2023].
# 332

El 332 (CCCXXXII) fou un any de traspàs començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* L'emperador Constantí I i el seu fill Constantí II, de 16 anys, derroten els gots a Mèsia. Els gots esdevenen aliats romans i protegeixen la frontera del Danubi.

## Naixements

* Julià l'Apòstata (data aproximada)

## Referències

* ↑ Kulikowski, Michael. «Constantine and the northern barbarians». A: Cambridge companion to the age of Constantine. Cambridge: Cambridge University Press, 2005, p. 347–376. DOI 10.1017/ccol0521818389.016. ISBN 978-1-139-00084-0.
# Abeløya

Abeløya (literalment: illa d'Abel) és una illa situada al grup d'illes del Rei Carles, a l'arxipèlag Svalbard, Noruega. Amb 13 km², és la tercera illa més extensa de les illes del Rei Carles. Va ser anomenada així en honor del matemàtic noruec Niels Henrik Abel. Abeløya està separada de Kongsøya per l'estret de Lydiannasundet.

## Referències

* ↑ «Abeløya (Svalbard)». Institut Polar Noruec. Arxivat de l'original el 4 de desembre 2014. [Consulta: 10 juliol 2013].
* ↑ «Lydiannasundet (Svalbard)». Institut Polar Noruec. Arxivat de l'original el 4 de desembre 2014. [Consulta: 10 juliol 2013].