OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# HJCK

L'Emissora HJCK, El Mundo en Bogotá, va ser una de les primeres emisores de ràdio a Colòmbia.

## Història i actualitat

L'emissora va ser fundada el 15 de setembre de 1950 amb el propòsit d'elevar el nivell cultural de la radiodifusió colombiana, gràcies a la gestió realitzada per Alvaro Castaño Castillo i la seva esposa Gloria Valencia de Castaño. Fins llavors no hi havia a Colòmbia una emissora privada sense cap vinculació amb l'Estat, que es proposés divulgar els temes de la cultura a Colòmbia i el món de forma sistemàtica i permanent, i al llarg de la seva existència l'emissora no ha modificat aquest propòsit.
Les seves transmissions inicials van ser en la banda d'AM, sent traslladada als 89.9 MHz l'FM a 1967, per evitar les interferències del seu senyal amb els senyals de Radio Cordillera de Todelar i la desapareguda Radio Sutatenza.

## Programació

Des del 15 de febrer de 2000 la HJCK ofereix 24 hores de programació contínua amb audicions de blues, jazz, bossa nova, son, rock clàssic i concerts de música clàssica.
A la franja informativa es presenten, de dilluns a divendres, a les 13:00, les notícies econòmiques, i a les 17:50 el noticiari cultural.

## H.J.C.K. a Internet

La pàgina web va començar on 2002, i fins a 2005 emetia la seva programació en FM. Des del 21 de novembre de 2005 l'emissora HJCK va deixar la seva freqüència de 89.9 al dial per traslladar-se únicament a internet, a causa del seu baix nivell de publicitat i una reducció important en els seus nivells d'audiència, i l'emissora ha pogut recuperar una part de la seva audiència. La freqüència que ocupava va ser llogada a Prisa, on transmet actualment 40 Principales.

## Enllaços externs

* Lloc Web Oficial
# Gnathonargus

Gnathonargus unicorn és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Gnathonargus.
Fou descrit per primera vegada per S. C. Bishop i C. R. Crosby l'any 1935,

## Distribució

És un endemisme dels Estats Units.

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ Bishop, S. C.; Crosby, C. R. «Studies in American spiders: miscellaneous genera of Erigoneae, part I.». Journal of the New York Entomological Society, vol. 43, 1935, pàg. 255–280.
* ↑ Gloor, Daniel; Nentwig, Wolfgang; Blick, Theo; Kropf, Christian «Gen. Gnathonargus Bishop & Crosby, 1935». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2 [Consulta: 14 juny 2019].

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Villa Capra

La Villa Capra, popularment coneguda com La Rotonda, és el nom d'una vil·la situada prop de Vicenza al Vèneto. Fou construïda entre 1551 i 1553, en part segons els plans de l'arquitecte Andrea Palladio, considera el primer professional de l'arquitectura. Destacar el seu tractat, I Quattro Libri dell'Architettura (1570) sobre el cànon clàssic.
En època renaixentista, l'arquitectura civil s'influencià de l'obres De Architectura de Vitruvi, concretament sobre la idea de firmitas, utilitas, venustas, recuperant el pragmatisme artístic romà. Quant a les vil·les, es va recuperar la tradició grecoromana, en concret les vil·les romanes, les cases de camp.

## Descripció

Situada en un turó prop de la localitat de Vicenza (Itàlia), es troba rodejada d'un entorn natural, com les antigues vil·les, i és per això que està orientada a l'exterior.
La planta és simètrica i centralitzada, en forma de creu grega. L'exterior està format per quatre façanes idèntiques, que s'aixequen sobre unes escalinates. Cada pòrtic és hexàstil i d'estil jònic. Sobre el qual es recolza un entaulament i un frontó triangular amb dos òculs. En tots els frisos hi ha una inscripció, que fa referència al seu primer propietari, el clergue Marius Capra Gabrielis. Com un temple clàssic, els quatre accessos estan decorats amb estàtues, gàrgoles i acroteris.
Al centre de l'edifici s'alça una espectacular cúpula que confereixen en un sol punt, un òcul. Aquesta cúpula semiesfèrica fou construïda per l'arquitecte italià Scamozzi.
La il·luminació natural no és excel·lent, però està tota decorada amb frescos així com la resta d'estances de la casa. Uns balcons interns voltegen la cúpula. S'hi troben escultures de Lorenzo Rubini i Giambattista Albanese, així com Alessandro Vittoria. Quant als frescs van ser pintats per Anselmo Canera, Bernardino India, Alessandro Maganza,i el francès Ludovico Dorigny.
La cúpula marca una sala circular central a partir de la qual s'articulen les habitacions, i els dormitoris en els quatre angles marcats per quatre passadissos que convergeixen a la sala circular. La cuina i altres sales secundaries es troben al soterrani.
La convivència de les figures geomètriques quadrades i circulars fa pensar en la convivència dels elements terrenals amb aquelles espirituals: la combinació perfecte pels antics. Doncs el Renaixent recupera aquest pensament.
Les influències són directes de l'arquitectura d'època clàssica, com el Panteó Romà, i Partenó per l'estil de façana. Aquesta vil·la fou model del neopal·ladianisme anglès, tant Anglaterra com als Estats Units, dels quals destaquen William Kent i Lord Burlington, com per exemple Chiswick House (1725).

## Referències

* ↑ «I Quattro Libri Dell'Architettura».
* ↑ «Arquitectura Romana i Vitruvi».
* ↑ «Més sobre Villa Capra».
* Gran Enciclopèdia Catalana, 1968
* Battilotti, Le ville di Palladio, Milán 1990
* P. Marini, Note, in A. Palladio, I Quattro Libri dell'Architettura, adaptació de L. Magagnato i P. Marini, Milán 1980
* R. Streitz, La Rotonde et sa géométrie, Lausana, París 1973
# Tríon

Tríon (grec antic: Θρύον) o Trioessa (Θρυόεσσα) era una antiga ciutat de Trifília, a l'Èlida, que Homer esmenta al Catàleg de les naus, on diu que la ciutat era un dels dominis de Nèstor. Tríon també apareix a l'Himne homèric dedicat a Apol·lo. Homer explica que la ciutat es trobava al costat dels guals que travessaven el riu Alfeu. Al mateix passatge, el poeta l'anomena Trioessa i la situa sobre un turó elevat, i diu que va resistir amb valentia un setge dels epeus, quan van fer la guerra contra l'Èlida. Estrabó identificava aquesta ciutat amb Epitàlion, però no s'ha pogut demostrar amb certesa.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 904. ISBN 9788441224223.
* ↑ Ilíada, II, 592.
* ↑ Himne homèric a Apol·lo, v. 423.
* ↑ Ilíada XI, 711-761.
* ↑ Estrabó. Geografia, VIII, 3.24.
* ↑ Smith, William (ed.). «Epitalium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 25 desembre 2020].
# Tríopas (helíade)

Tríopas (en grec antic Τριόπας) va ser, segons la mitologia grega, un dels helíades, fill d'Hèlios i la nimfa Rode.
Els telquines van abandonar l'illa de Rodes al saber que Zeus els enviaria el diluvi, illa que havien inundat amb les aigües de la llacuna Estígia. Hèlios va fer sorgir Rodes de dins del mar, la va assecar amb la seva escalfor i va posar com a reis els seus set fills, els helíades, que havia tingut amb la nimfa Rode. Va posar el nom de Rodes a l'illa, en honor de la seva esposa.
Els helíades havien estat ensinistrats pel seu pare en l'art de l'endevinació, en l'astrologia, la nàutica i la metal·lúrgia. Entre tots, el que més destacava era Tènages, fins al punt que va despertar l'enveja de Tríopas i dels altres germans, que van decidir matar-lo.
Com a càstig pel fratricidi Tríopas es va haver d'exiliar. Es va establir primer al Quersonès, una terra que es troba davant per davant de l'illa de Rodes, on va ser purificat pel seu rei, Meliseu. Després va anar a Tessàlia, on va ajudar els fills de Deucalió a expulsar els pelasgs i es va convertir en rei del país. Un dia, buscant un sostre adequat pel palau que s'havia construït, va treure el que hi havia en un temple molt antic dedicat a Demèter. Això va omplir de còlera els tessalis i va haver de fugir una altra vegada. Va anar a Cària, a l'Àsia Menor. Allà va donar nom a la ciutat de Tríopa i també va fundar la ciutat de Cnidos, en una petita illa davant de l'illa de Cos.
Tríopas es va casar amb Hiscila, una filla de l'heroi Mirmídon, l'epònim dels mirmídons, i amb ella va tenir Ifimèdia, Forbant i Erisícton, que va ser castigat per Demèter a no saciar mai la seva gana per haver tallat arbres del seu bosc sagrat. Tríopas el va alimentar, però, la seva voracitat el va arruïnar i Erisícton es va convertir en un pidolaire que vivia de les immundícies. Tríopas també va ser castigat per la deessa i va morir per la picada d'una serp que ella l'hi va enviar. Una tradició diu que Demèter el va posar al cel juntament amb la serp que l'havia mort i formà la constel·lació d'Ofiüc.
Pausànias diu a la Descripció de Grècia que a Delfos hi havia una estàtua de Tríopas a la que retien culte els habitants de Cnidos.
De vegades aquest Tríopas es confon amb Tríopas, fill d'Èol i Cànace, o de Cànace i Posidó.

## Referències

* ↑ Nonnos. Dionisíaques, 14, 44
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, 4. 57, 6
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, I, 7, 4
* ↑ Higí. Poeticon Astronomicon, 2, 14
* ↑ Pausànies. Descripció de Grècia, X, 12, 1
# Txuvànskoie

Txuvànskoie (en rus: Чуванское) és una localitat rural del districte autònom de Txukotka, a Rússia, que el 2018 tenia 175 habitants. Fou fundada el 1930 com a explotació agrària col·lectiva.
# Una setmana

Una setmana (anglès: One Week) és un curtmetratge de comèdia del 1920 protagonitzat per Buster Keaton. Aquesta és la primera pel·lícula realitzada només per Keaton, qui anteriorment havia treballat durant diversos anys amb Roscoe Arubckle. El 2008, el National Film Registry de la Biblioteca del Congrés dels Estats Units la va seleccionar per a la seva preservació degut al seu interès cultural, històric o estètic. Els intertítols han estat traduïts al català.

## Argument

La història tracta sobre una parella de casats, en Keaton i la Seely, que reben com a regal de casament una casa del tipus Fes-ho tu mateix. Suposadament és possible construir la casa en una setmana. Un treballador enutjat amb el fabricant canvia de forma secreta els números dels diferents paquets. La pel·lícula narra les peripècies d'en Keaton en tractar de muntar la casa segons els plànols erronis. Com si això no fos prou, en Keaton descobreix que ha construït la casa al terreny equivocat i ha de desplaçar-la. La pel·lícula arriba al seu clímax quan la casa es queda entaforada a les vies del tren. En Keaton i la Seely intenten moure-la per allunyar-la d'un tren que s'apropa, que afortunadament passa per la via paral·lela. Mentre la parella respira alleujada, la casa és destruïda per l'impacte d'un altre tren que circulava per aquella via. En Keaton contempla l'escena, col·loca un cartell on diu En venda sobre les runes, adjuntant el manual d'instruccions per a muntar l'habitatge, i se'n va caminant amb la Seely.

## Referències

* 1 2 «Cinema concert Crazy Keatons». Filmoteca de Catalunya, 2019. [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ «Complete National Film Registry Listing» (en anglès). Film Registry of the National Film Preservation Board (Library of Congress). [Consulta: 22 març 2021].
# Un mes al llac

Un mes al llac (títol original: A Month by the Lake) és una pel·lícula estatunidenco-britànica dirigida per John Irvin, estrenada l'any 1995. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una dona decideix passar un període a les costes del llac de Como, lloc on anys abans viatjava sovint amb el seu pare, mort fa poc. Aquí viu una vella coneixença, el major Wilshaw, home per qui ella fa un temps estava atreta. Aquests dies els dos viuran altres històries de corteig, deler i d'amor fins a comprendre's i al final estimar-se.

## Repartiment

* Vanessa Redgrave: Miss Bentley
* Edward Fox: Major Wilshaw
* Uma Thurman: Miss Beaumont
* Alida Valli: Signora Fascioli
* Carlo Cartier: Mr. Bonizzoni
* Alessandro Gassman: Vittorio Balsari
* Paolo Lombardi: Enrico
* Natalia Bizzi: Signora Bonizzoni

## Producció

Produïda per les societats Anuline i Miramax Films. L'acció es duu a terme totalment al Llac de Como, la major part als jardins de la vila Balbianello (avui propietat del FAI) on el director va situar l'hotel seu de les trobades romàntiques dels actors protagonistes. Algunes escenes han estat rodades prop del Lido de Bellagio, d'altres a Varenna, al passeig del llac, i d'altres als embarcadors a Tremezzo i a Cernobbio. Una part de la producció té lloc a Lierna al Llac de Como.

## Rebuda

* 1995: Nominada al Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica (Vanessa Redgrave)
* Crítica: Destaca la fotografia de Pasqualino De Santis i el paper de Vanessa Redgrave, així com el d'Edward Fox, mentre la direcció de John Irvin cerca de reconstruir l'atmosfera del període. La trama que tenia la idea de fondre dos gèneres com la comèdia amb fons psicològic no convenç, en no aconseguir l'objectiu.

## Bibliografia

* Morando Morandini; Laura Morandini; Mauro Tassi. Zanichelli. Il Morandini 2010. ISBN 978-88-08-30176-5.

## Referències

* ↑ «Un mes al llac». esadir.cat.
* ↑ «A Month by the Lake». The New York Times.
* ↑ Gian Luigi Rondi, 'Il Tempo', 14 luglio 1997
* ↑ Lietta Tornabuoni, 'La Stampa',14 giugno 1997
* ↑ Paolo Mereghetti, 'Sette', 3 luglio 1997
* ↑ Morandini, pàg. 894
# Vaixell frigorífic

El vaixell frigorífic és un vaixell especialitzat en el transport de càrregues refrigerades. Els seus cellers compten amb un equip de fred i aïllament tèrmic.
Actualment s'està canviant a contenidors adaptats per portar càrregues refrigerades o congelades en els contenidors "reefers", que són per aquest tipus de mercaderia, és el tipus de vaixell comercialment més apte, ja que pot portar tota mena de càrregues incloent l'esmentada. Generalment els productes refrigerats solen ser del ram alimentari, com els transportadors de sucs o també de la indústria pesquera.
Distribució de la flota mundial :
| Tipus de Vaixell | Percentatge de la capacitat mundial | Percentatge de la capacitat mundial |
| Tipus de Vaixell | 1990 | 2000 |
| Congeladors | 40% | 23% |
| Porta-contenidors refrigerats | 3% | 5% |
| Transportadors de palets | 23% | 61% |
| Vaixells de càrrega | 33% | 8% |
| Altres (inclosos els transportadors de sucs) | 1% | 3% |
| Nombre total de vaixells | 1237 | 1178 |

## Galeria

* Vaixell frigorífic
* Secció transversal
* Vista de l'interior de la bodega
# Vaixell hospital

Un vaixell hospital és un vaixell que ha estat construït i equipat per rescatar els nàufrags, tractar els malalts, i curar els ferits. La seva funció és servir com a centre d'atenció mèdica, i oferir al pacient les mateixes atencions que un hospital en terra ferma. La majoria de vaixells hospital, són naus operades per les marines militars dels diferents estats del món. Les naus hospital estan protegides per la Convenció de Ginebra.

## Referències

* ↑ «Laws of War: Adaptation to Maritime War of the Principles of the Geneva Convention.» (en anglès). Universitat Yale. [Consulta: 12 febrer 2010].
# Una noia anomenada Katy Tippel

Una noia anomenada Katy Tippel (títol original en neerlandès: Keetje Tippel) és una pel·lícula neerlandesa dirigida per Paul Verhoeven, estrenada el 1975. És l'adaptació de la novel·la Keetje trottin de l'autor holandès Neel Doff. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

A segle xix, Katie Tippel s'instal·la amb la seva família als afores d'Amsterdam.

## Repartiment

* Monique van de Ven: Keetje Tippel
* Rutger Hauer: Hugo
* Andrea Domburg: mare de Keetje
* Hannah de Leeuwe: Mina, Germana de Keetje
* Jan Blaaser: pare de Keetje
* Eddie Brugman: Andre
* Peter Faber: George
* Mart Gevers
* Riet Henius
* Walter Kous: Pierre
* Tonny Popper
* Jan Retèl
* Fons Rademakers: Klant
* Riek Schagen
* Carry Tefsen

## Referències

* 1 2 esadir.cat. Una noia anomenada Katy Tippel. esadir.cat.
* ↑ «Keetje Tippel». The New York Times.
# Vassil Garvanlíev

Vassil Garvanlíev (Macedònic: Васил Гарванлиев; Strumica, 2 de novembre del 1984) és un cantant macedoni. Hauria representat Macedònia del Nord al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2020 en cas de no haver sigut cancel·lat per la pandèmia per coronavirus de 2019-2020. No obstant això, va ser novament triat per la radiotelevisió macedònia per representar el país l'any 2021. També va participar en el Festival de la Cançó d'Eurovisió del 2019 com a corista de Tamara Todevska.

## Referències

* ↑ «North Macedonia sends Vasil to Rotterdam» (en anglès). Eurovision.tv, 15-01-2020. [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ «Vasil is back for North Macedonia!» (en anglès), 20-01-2021. [Consulta: 25 gener 2021].
# Vejen

Vejen és una ciutat danesa del sud de la península de Jutlàndia, és la capital del municipi de Vejen que forma part de la regió de Syddanmark, ambdós creats l'1 de gener del 2007 com a part d'una reforma territorial. També forma part de la Regió metropolitana de l'est de Jutlàndia.
La línia de ferrocarril entre Esbjerg i Kolding va arribar a Vejen el 1874, en pocs anys la vila va créixer al llarg del carrer que unia l'estació amb el nucli antic. El poble s'havia format al voltant de l'església i la posada de l'antiga ruta de Kolding a Varde.

## Referències

* ↑ Befolkningsforhold i Østjylland Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine., Planlægning over grundvand (Agència de planificació), Miljøministeriet (Ministeri de Medi ambient)

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Dinamarca
# Vekxor

Vekxor (en rus: Векшор) és un poble de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 25 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Urho Kekkonen

Urho Kekkonen (finès: Urho Kaleva Kekkonen) (Lepikon torppa, 3 de setembre de 1900 - Tamminiemi, 31 d'agost de 1986) va ser un polític, advocat, policia i escriptor finlandès. Ministre en diverses ocasions a partir de 1936, i primer ministre de 1950 a 1956, va ser president de la república finlandesa de 1956 a 1982.
Va ser el tercer i més recent president de la Lliga Agrària/Partit del Centre. Cap d'estat durant gairebé vint-i-sis anys, va dominar la política finlandesa durant trenta-un anys en total. Tenint una gran quantitat de poder, va guanyar les seves eleccions posteriors amb poca oposició i sovint ha estat classificat com un autòcrata.
El 1979 fou guardonat amb el Premi Lenin de la Pau entre els pobles.

## Referències

* ↑ «Ministerikortisto». Valtioneuvosto. Arxivat de l'original el 6 abril 2009. [Consulta: 21 desembre 2008].
* ↑ Kekkonen, Urho. Kansallisbiografia (English edition). (The section "The rise to the position of 'autocrat'")
* ↑ Valkonen, Martti «Erityisen ansioituneet: Keille Neuvostoliitto jakoi Suomessa kunniamerkkejä?» (en finès). Helsingin Sanomat, 25-01-1998 [Consulta: 25 agost 2022].

## Enllaços externs

* Museu Urho Kekkonen, Tamminiemi, Helsinki (anglès)
# Uri

* Per a altres significats, vegeu «Uri (Sardenya)».
Uri és un cantó de Suïssa.

## Història

La Carta Federal de 1291 signada per les comunitats rurals d'Uri, Schwyz i Unterwalden es considera tradicionalment el document fundador de la Confederació Suïssa, encara que van poder haver existit aliances similars algunes dècades abans.
Entrades (en milions de CHF): 1 440 fr.

## Geografia

El cantó d'Uri està situat a la Suïssa central entre el llac dels Quatre Cantons i el massís del Gothard. El cantó d'Uri limita amb els cantons de Grisons, del Ticino, del Valais, de Berna, d'Obwalden, de Nidwalden, de Schwyz i de Glarus. La llengua oficial del cantó és l'alemany.

## Municipis

El cantó està format per 20 municipis. Per la llista completa, vegeu Localitats d'Uri.

## Referències

* ↑ (alemany) Schwabe & Co: Geschichte der Schweiz und der Schweizer , Schwabe & Co 1986/2004. ISBN 3-7965-2067-7

## Enllaços externs

* Oficina federal d'estadístiques
Viccionari
# Urani 233

L'urani 233 ($^{233}$U o U-233) és un isòtop de l'urani físsil que prové del tori 232 com a part del cicle de combustible nuclear de tori. L'urani 233 fou investigat per utilitzar-lo en armes nuclears i com a combustible nuclear; tanmateix, mai fou usat en armes nuclears ni comercialitzat com a combustible nuclear. Sí que ha estat utilitzat amb èxit, però, en reactors nuclears. Té un període de semidesintegració de 159.200 anys.
L'urani 233 és produït per la irradiació neutrònica de tori 232. Quan el tori 232 absorbeix un neutró, esdevé tori 233, que té una semivida de tan sols 22 minuts. El tori 233 es desintegra en protoactini233 mitjançant la desintegració beta. El protoactini 233 té una semivida de 27 dies i pateix desintegració beta per donar urani 233.
L'U-233 sol fissionar-se en absorció neutrònica però de vegades reté el neutró i esdevé urani 234. La proporció captura-fissió és menor que en els altres dos combustibles físsils principals, l'urani 235 i el plutoni 239; també és menor que la del plutoni 241, però és derrotat pel difícil de produir neptuni 236.

## Referències

* ↑ C. W. Forsburg and L. C. Lewis «Uses For Uranium-233: What Should Be Kept for Future Needs?» (en anglès). ORNL-6952. Oak Ridge National Laboratory, 24-09-1999.
# Urani Rumbo

Urani Rumbo (Stegopul, 1895 - 1936) va ser una feminista, mestra i dramaturga albanesa que fundà diverses associacions que promouen els drets de les dones albaneses, la més important de les quals fou el Lidhja e Gruas (La unió de la dona), una de les primeres organitzacions feministes prominents d'Albània.

## Biografia

Urani Rumbo va néixer al desembre 1895 a Stegopul, un poble proper Gjirokastër, a l'Albània del sud. El seu pare, Spiro Rumbo, era un mestre en els pobles propers i la seva mare, Athanaji, era mestressa de casa. Va tenir tres germans, Kornil, Thanas i Dhimitër Rumbo, i una germana, Emily, també mestra a l'escola elemental. Va rebre educació elemental i va completar sis graus a l'escola de Filiates, on el seu pare treballava com a mestre. Alhora va fer feines amb folkloristes albanesos notables i escriptors. Va escriure en albanès i grec amb fluïdesa i, des dels quinze anys, va començar a ensenyar literatura albanesa. Des de 1910, Rumbo va assistir a un institut a Ioannina, però la seva educació va ser interrompuda per les guerres balcàniques. Durant la guerra va aprendre italià i francès.
De 1916 a 1917 va treballar a Dhoksat, una ciutat a l'Albània del sud, com a mestra de literatura albanesa, on va promoure l'ús de l'albanés. De 1917 a 1918 va ensenyar a Mingul i Nokovë, mentre que el 1919 va ensenyar en el De Rada School of Gjirokastër. El 1919, va començar una iniciativa contra l'analfabetisme femení i una tradició de restringir les dones a tasques específiques de la casa. El 1920, va obrir el Koto Hoxhi school, anomenat després Koto Hoxhi, un del Rilindas d'Albània. El Koto Hoxhi school era una escola primària per a noies, de totes les parts de Gjirokastër i de totes les religions. Uns quants anys més tard esdevingué la directora de l'escola.

## Llegat

S'han escrit dues biografies d'Urani Rumbo. La primera va ser publicada el 1977 amb el títol Urani Rumbo: mestra de les persones (Urani Rumbo: Mësuese e Popullit en albanès), mentre que el segon va ser publicat el 2008 i titulat Urani Rumbo: la famosa treballadora de l'escola albanesa (Urani Rumbo punëtore e shquar e shkollës shqiptare en albanès).
L'1 de març de 1961, Urani Rumbo va rebre a títol pòstum la medalla Mësuese e Popullit (en català mestra del poble). En temps moderns, una escola en la ciutat de Gjirokastër fou anomenada Urani Rumbo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 de Haan, Franciska; Anna Loutfi. Biographical dictionary of women's movements and feminisms in Central, Eastern, and South Eastern Europe: 19th and 20th centuries. G - Reference,Information and Interdisciplinary Subjects Series. Central European University Press, 2006, p. 475–77. ISBN 963-7326-39-1 [Consulta: 8 març 2015].
* ↑ Mosko, Valentina. Urani Rumbo: mësuese e popullit. 8 Nëntori, 1977.

## Vegeu també

* Shaqe Çoba