OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Team 17

Team17 Software és una companyia de videojocs, de 17Bit Software, una Amiga PD/Demo grup d'usuaris a finals dels anys 1980. La companyia està situada actualment a Ossett, West Yorkshire, Regne Unit. Molt coneguda per la saga Worms (inicialment desenvolupat per Andy Davidson), o també Superfrog i Alien Breed. La majoria dels jocs que llençava era pel sistema Amiga. Tanmateix, ara desenvolupa per Windows i tota la majoria de consoles.

## Història

Team 17 és un equip de programadors que han creat jocs com Worms i Lemmings. Va ser creat quan els seus integrants encara eren estudiants de la universitat.

## Creacions
### Lemmings

(PS2) 01/09/2006 (PSP) 15/03/2006

### Worms: Open Warfare

(DS, PSP) 24/03/2006

### Worms 4: Mayhem

(PC, PS2, XBOX) 28/07/2005

### Worms Forts Under Siege

(PC, PS2, XBOX) 30/11/2004

### Worms3D

(PC, PS2, GC, XBOX) 31/10/2003

### Worms World Party

(GBA) 26/09/2002

### Worms Blast

(PS2, GC, XBOX) 01/04/2002

### Worms Battle Pack

(PC) 29/03/2002
# Team 3M

L'equip Team 3M (codi UCI: MMM) va ser un equip ciclista belga, de ciclisme en ruta amb categoria continental.

## Principals resultats

* Circuit del País de Waes: Geert van der Weijst (2015)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Composició de l'equip

2016 :

## Classificacions UCI

L'equip participa en els Circuits continentals de ciclisme. La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2013 | 59è | Wouter Wippert (111è) |
| 2014 | 65è | Michael Vingerling (239è) |
| 2015 | 78è | Nicolas Vereecken (348è) |
| 2016 | 68è | Emiel Vermeulen (436è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Team Budget Forklifts

El Team Budget Forklifts, (codi UCI: BFL) va ser un equip ciclista professional australià. Fundat el 2008, tenia categoria Continental excepte la temporada 2010 que fou amateur. Va desaparèixer a principis de 2016.

## Principals victòries

* Melbourne to Warrnambool Classic: Sam Horgan (2013), Scott Sunderland (2015)
* New Zealand Cycle Classic: Michael Vink (2014)
* Volta a Hokkaidō: Joshua Prete (2014)
* Volta al llac Taihu: Sam Witmitz (2014)
* Tour dels Aiguamolls costaners de Yancheng: Jesse Kerrison (2014)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Oceania Tour. Aquesta taula presenta les classificacions de l'equip als circuits, així com el seu millor corredor en la classificació individual.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2014 | 36è | Brodie Talbot (357è) |
| 2015 | 36è | Brendan Canty (315è) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2009 | 35è | Cameron Jennings (98è) |
| 2013 | 40è | Kristian Juel (155è) |
| 2014 | 10è | Sam Witmitz (11è) |
| 2015 | 39è | Scott Sunderland (59è) |
UCI Oceania Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2008 | 10è | Cameron Hughes (29è) |
| 2009 | 7è | Jack Anderson (21è) |
| 2011 | 6è | Luke Davison (9è) |
| 2012 | 4t | Mark O'Brien (6è) |
| 2013 | 2n | Jack Anderson (5è) |
| 2014 | 3r | Michael Vink (2n) |
| 2015 | 3r | Daniel Barry (8è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine., al web de l'UCI

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Sílvia Alcàntara i Ribolleda

Sílvia Alcàntara i Ribolleda (Puig-reig, Berguedà, 22 de febrer de 1944) és una escriptora catalana.
A mitjan anys seixanta es trasllada a Terrassa, on viu actualment. Com molta gent de la seva generació, fins que no s'acaba la dictadura no pot estudiar la seva llengua i, quan ho aconsegueix, se li obre un món que no havia pogut ni imaginar. Es posa a escriure i encara no ha parat. A principis dels anys noranta, obren una escola a Barcelona, l'Aula de Lletres, on ensenyen tècniques d'escriptura literària; és de les primeres a apuntar-s'hi. Després, a l'Ateneu Barcelonès completarà l'aprenentatge. Ha guanyat alguns premis de contes breus.
El 2009 publica la seva primera novel·la, Olor de colònia, editada per Edicions de 1984, que evoca la vida d'una colònia tèxtil i les enverinades relacions socials, la combinació de despotisme i condescendència que, cap als anys 50, regeix la seva vida. Néixer, viure, reproduir-se i morir entre les parets d'una fàbrica, una gran fàbrica que va més enllà dels llocs de treball, que és també l'escola per als fills, l'església, les botigues i les cases per viure-hi. Aquesta novel·la rep els premis QWERTY BTV (2009), Regió7 (2009) i Joaquim Amat-Piniella (2010), i és finalista del Premi Llibreter de narrativa (2009). Ha tingut molt bona rebuda entre els lectors, amb més de 55.000 exemplars venuts. Tal com ella mateixa manifesta, escriure li ha salvat la vida.
El 2012 va rodar la minisèrie Olor de colònia, una producció de Diagonal TV i Televisió de Catalunya, basada en la novel·la homònima.

## Novel·les

* Olor de Colònia (Edicions de 1984, 2009)
* La casa cantonera (Edicions de 1984, 2011)
* Els dies sense glòria (Edicions de 1984, 2016)

## Referències

* ↑ «Sílvia Alcàntara i Ribolleda | enciclopèdia.cat». [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ «Sílvia Alcàntara: ‘Escriure m’ha salvat la vida’». [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ «L'ànima de la colònia». El Punt Avui, 09-10-2013. [Consulta: 11 novembre 2013].
* ↑ País, Ediciones El «Crítica | Acte de fe». EL PAÍS, 02-07-2016.

## Enllaços externs

* «Sílvia Alcàntara i Ribolleda». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* Sílvia Alcàntara al projecte d'entrevistes Lletres i Memòria.
* LletrA. «Sílvia Alcàntara i Ribolleda». Universitat Oberta de Catalunya i Institut Ramon Llull.
# Tauriac de Camarés

Tauriac de Camarés (en francès Tauriac-de-Camarès) és un municipi del departament francès de l'Avairon, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 112 | 99 | 82 | 73 | 56 | 64 | 59 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2008 | Robert Cros | |
| 2008- | Jean-Marc Negre | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Tahírides del Iemen

Els Banu Tàhir o tahírides del Iemen foren una dinastia que va governar part del Iemen del 1451 al 1517 i va resistir als otomans fins al 1538. Van regnar al darrere dels rassúlides a les muntanyes del sud del Iemen i a la Tihama. El seu nom deriva de Tàhir ibn Mauda el pare del primer tahírida, originari de la regió de Djuban i d'al-Mikrana (80 km al sud de Rada), el qual va obtenir diversos favors dels rassúlides i va establir les bases de la dinastia.
Fou fundada per Àmir I (al-Màlik adh-Dhàhir Salah-ad-Din) junt amb el seu germà Alí al-Màlik al-Mujàhid Xams-ad-Din, que el 1143 van aprofitar les lluites finals de la dinastia rassúlida per apoderar-se de Lahej. El 1451, quan va caure la dinastia rassúlida es van fer independents i el 1454 es van apoderar d'Aden. El 1460 Àmir va renunciar al poder, però va seguir participant en política i va morir el 1466, en un combat a Sana; el va succeir el seu germà Alí al-Mujàhid. Aquest va governar fins al 1478. Va pujar al tron llavors al-Mansur Abd-al-Wahhab Taj-ad-Din (1478-1489) i a aquest el va succeir seu fill Àmir II al-Màlik adh-Dhàhir Salah-ad-Din fins al 1517.
Els estius residien a Juban i al-Mikrana a la muntanya i els hiverns residien a Zabid a la Tihama. Zabid va recuperar amb la dinastia el paper de centre cultural que havia tingut. L'activitat militar fou més dirigida a la Tihama que a expandir-se al nord del Iemen cap a Sanà. Gairebé gran part dels regants es van passar combatent a tribus revoltades.
El 1515 va arribar a l'illa de Kamaran la flota mameluca egípcia que pretenia limitar els efectes de l'amenaça portuguesa a les rutes comercials. Àmir II va refusar aprovisionar a la flota i fou derrotat en una batalla prop de Zabid per les forces mameluques que s'havien aliat als zaydites. Els mamelucs es van apoderar del tresor tahírida a al-Mikrana i el 1517 l'emir moria en combat prop de Sanaa. El seu fill Àhmad ibn Àmir va resistir als otomans (successors dels mamelucs) en fortaleses de muntanya, i va continuar la dinastia que va tenir encara quatre emirs al seu darrere. El darrer d'aquests fou Àmir III ibn Dàüd, que fou executat pels otomans el 1538.
Van deixar alguns edificis notables sent el més important la madrassa Amiriyya a Rada, construïda el 1504.

## Bibliografia

* I. O. Schuman, Political history of the Yemen at the beginning of the 16th century, Groninga 1960.
* «Ṭāhirids». Encyclopaedia of Islam, Second Edition., 2012. consulta 20 de març del 2012
# Terwara

Terwara fou un estat tributari protegit de l'agència de Palanpur, limitat pels estats de Diodar al nord, Kankrej a l'est, Radhanpur al sud, i Bhabhar a l'oest. La superfície era de 324 km² i la població el 1881 de 8.846 habitants. El país era pla i obert.
El territori pertanyé al nawab de Radhanpur, que sota nawab Kamal al-Din el va arrabassar als rajputs baghela vers 1715. Els governadors locals, una nissaga originària del Sind, foren fidels als nawabs i van servir com a cavallers. L'estat fou reconegut a Baluch Khan el 1822 tot i l'oposició del nawab de Radhanpur. A Baluch Khan el va succeir Thakur Nathu Khan, que governava el 1882-1883, i tenia 53 anys.
La capital era Terwara situada a 24° 03′ 30″ N, 71° 43′ 30″ E﻿ / ﻿24.05833°N,71.72500°E﻿ / 24.05833; 71.72500.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Talaia d'Alcúdia

«Talaia d'Alcúdia» té aquests significats:
* Talaia d'Alcúdia (muntanya), puig de 445 m a l'illa de Mallorca
* Talaia d'Alcúdia (torre), talaia situada al cim del puig
# Talagabodas

El Talagabodas, Telagabodas o Talaga-Bodas (que significa "mont" o "llac blanc" en sondanès) és un estratovolcà que es troba a la província de Java Occidental de l'illa de Java, Indonèsia. El volcà corona a 2.201 msnm i es troba uns 25 km a l'est de la ciutat de Garut, al nord del volcà Galunggung. Està format per laves andesítiques i roques piroclàstiques. Al voltant del llac de cràter hi ha fumaroles, piscines de fang i aigües termals. El 1913 i el 1921 es van produir canvis en el color del llac. Es desconeix quan va tenir lloc la darrera erupció.

## Referències

* 1 2 3 «Global Volcanism Program | Talagabodas» (en anglès). [Consulta: 13 octubre 2021].
* ↑ Verhandelingen van het Koninklijk Bataviaasch Genootschap van Kunsten en Wetenschappen (en neerlandès), 1816.
# Terruggia

Terruggia (Trugia en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Casale Monferrato i Rosignano Monferrato.
# Tilly

«Tilly» té aquests significats:

## Geografia

1. Bèlgica
2. França
* Tilly (Yvelines), municipi al departament d'Yvelines
* Tilly (Indre), municipi al departament d'Yvelines
* Tilly-Capelle, municipi francès al departament del Pas de Calais

## Persones

* Joan t'Serclaes de Tilly (1559-1632), general i mercenari durant la Guerra dels Trenta Anys
* Albert Octavius t'Serclaes de Tilly (1646-1715), militar espanyol, príncep d'Aragó i primer governador de Barcelona
* Claudi Frederic t'Serclaes, comte de Tilly (1648-1723), governador de Maastricht (1718-1723)
* Joseph Marie de Tilly (1837-1906), matemàtic belga
# Teodor I d'Alexandria

Teodor I d'Alexandria (grec antic: Θεόδωρος; llatí: Theodorus) va ser patriarca d'Alexandria entre els anys 607 i 609. Era conegut pel malnom Scribo (Σκρίβων) i el seu ritual era melquita.
Després de dos anys de patriarcat va morir en els disturbis ocasionats per les revoltes d'Egipte i Àfrica contra Flavi Focas l'any 609.

## Referències

* ↑ 4.Theodorus of Alexandria a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1047
# Tirrena-Adriàtica 1972

La Tirrena-Adriàtica 1972 va ser la 7a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en cinc etapes, la darrera d'elles en dos sectors, entre el 13 i el 17 de març de 1972, amb un recorregut total de 884 km.
El vencedor de la cursa fou el belga Roger de Vlaeminck (Dreher), que s'imposà en la general per tan sols 12 segons sobre el segon classificat, el suís Josef Fuchs (Filotex), gràcies a la victòria en la darrera etapa, una contrarellotge individual. El suec Thomas Pettersson (Ferretti) acabà en tercera posició. Aquesta victòria de De Vlaeminck serà la primera de les sis que aconseguirà de manera consecutiva en aquesta cursa i que el converteixen en el ciclista amb més triomfs a la Tirrena-Adriàtica.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a | 13 de març | Ladispoli - Alatri | 196,0 | Thomas Pettersson (SWE) | Thomas Pettersson (SWE) |
| 2a | 14 de març | Frosinone - Pescasseroli | 174,0 | Josef Fuchs (SUI) | Josef Fuchs (SUI) |
| 3a | 15 de març | Pescasseroli - Alba Adriatica | 219,0 | Patrick Sercu (BEL) | Josef Fuchs (SUI) |
| 4a | 16 de març | Alba Adriatica - Civitanova Marche | 191,0 | Roger de Vlaeminck (BEL) | Josef Fuchs (SUI) |
| 5a A | 17 de març | S.B del Tronto - S.B del Tronto | 86,0 | Rik van Linden (BEL) | Josef Fuchs (SUI) |
| 5a B | 17 de març | S.B del Tronto - S.B del Tronto (CRI) | 18,0 | Roger de Vlaeminck (BEL) | Roger de Vlaeminck (BEL) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Roger de Vlaeminck (BEL) | Dreher | 23h 46' 52" |
| 2 | Josef Fuchs (SUI) | Filotex | + 12" |
| 3 | Thomas Pettersson (SWE) | Ferretti | + 31" |
| 4 | Frans Verbeeck (BEL) | Watney-Avia | + 47" |
| 5 | Noël Vanclooster (BEL) | Watney-Avia | + 1' 14" |
| 6 | Felice Gimondi (ITA) | Salvarani | + 1' 32" |
| 7 | Davide Boifava (ITA) | Zonca | + 1' 41" |
| 8 | Ole Ritter (DEN) | Dreher | + 1' 41" |
| 9 | Gosta Pettersson (SWE) | Ferretti | + 2' 00" |
| 10 | Antoon Houbrechts (BEL) | Salvarani | + 2' 02" |

## Referències

* ↑ «Tirreno - Adriatico». sitiodeciclismo.net/. [Consulta: 10 febrer 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico 1972». cyclingfever.com/. [Consulta: 10 febrer 2014].
* ↑ «TIRRENO - ADRIATICO». cyclebase.nl [Consulta: 10 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# Torneig d'escacs de Vlissingen

El Torneig d'escacs de Vlissingen és un torneig d'escacs que té lloc a la Universitat de Ciències Aplicades de Vlissingen (Països Baixos) des del 1995. el torneig es juga a nou rondes pel sistema suís amb un premi de 2.000 pel guanyador, 1.300 euros pel segon classificat i 800 euros pel tercer.

## Llista de Guanyadors

    #AnyGuanyador (1)1995 Aleksei Bàrsov (Uzbekistan) (2)1996 Artur Kogan (Israel) 11997 Ígor Glek (Rússia) 21998 Mikhaïl Gurévitx (Bèlgica) 31999 Alberto David (Luxemburg) 42000 Ivan Sokolov (Bòsnia i Hercegovina) 52001 Jeroen Piket (Països Baixos) 62002 Friso Nijboer (Països Baixos) 72003 Rustam Kassimdjanov (Uzbekistan) 82004 Krishnan Sasikiran (Índia) 92005 Friso Nijboer (Països Baixos) 102006 Michał Krasenkow (Polònia) 112007 Fabiano Caruana (Itàlia) 122008 Lazaro Bruzon (Cuba) 132009 Michał Krasenkow (Polònia) 142010 Krishnan Sasikiran (Índia) 152011 Konstantin Landa (Rússia) 162012 Dimitri Reinderman (Països Baixos) 172013 Michał Krasenkow (Polònia) 182014 Michał Krasenkow (Polònia) 192015 Baadur Jobava (Geòrgia)

## Referències

* ↑ «Historial del Torneig de Vlissingen» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 23 febrer 2015].
* ↑ «HZ Open Chess Tournament». chessdom.com. [Consulta: 9 febrer 2015]. (anglès)
* ↑ Dmitri Reinderman. «Vlissingen tournament 2013» (en anglès). Newsaboutchess.com, 15-08-2013. [Consulta: 23 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Torneig d'escacs de Vlissingen - Lloc web oficial
# Tolgóiek

Tolgóiek (en rus Толгоек) és un poble de la República de l'Altai, a Rússia. El 2016 tenia 153 habitants. Tolgóiek es troba a la vall del riu Katun, a 12 km al sud-est de Txemal, la seu administrativa de la província.

## Referències

* ↑ «Оценка численности постоянного населения Республики Алтай по населённым пунктам за 2012-2016 годы». Arxivat de l'original el 2019-03-04. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ Расстояние от Элекмонара до Чемала
# Cantó de Creil-Nogent-sur-Oise

El cantó de Creil-Nogent-sur-Oise és una divisió administrativa francesa del departament de l'Oise i del districte de Senlis. El cap cantonal és Nogent-sur-Oise i agrupa 3 municipis.

## Municipis

| Municipi | Població* | Codi postal | Codi INSEE |
| Creil | 6 445 | 60100 | 60175 |
| Nogent-sur-Oise | 19 151 | 60180 | 60463 |
| Villers-Saint-Paul | 5 944 | 60870 | 60684 |
* Dades del 1999

## Història

El Cantó de Creil-Nogent-sur-Oise fou creat el 1973 amb la divisió de l'antic cantó de Creil.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1945-1973 | M. Fournier | SFIO després PS | |
| 1973-1979 | Georges Lenne | UDR després dvd | |
| 1979-1985 | M. Dheilly | PS | |
| 1985-1998 | Claude Brunet | dvd | Enginyer |
| 1998-… | Gérard Weyn | PS | Jubilat |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Vegeu també

* Cantons de l'Oise
* Creil

## Notes

* ↑ A la part del municipi que pertany a aquest cantó.
# Cantaclaro

Cantaclaro és una pel·lícula dramàtica mexicana de 1946 dirigida per Julio Bracho i protagonitzada per Esther Fernández, Antonio Badú i Alberto Galán. La pel·lícula està basada en la novel·la homònima de 1934 de Rómulo Gallegos. L'escenografia de la pel·lícula va ser dissenyada pel director d'art Jesús Bracho.

## Argument

Florentino «Cantaclaro» (Antonio Badú), després de salvar les terres de la seva família, es va al pla a aprendre més cançons per a cantar. Allí s'enamora de Rosángela (Esther Fernández), una jove envoltada de molts secrets.

## Repartiment

* Esther Fernández com Rosángela / Angela Rosa.
* Antonio Badú com Florentino Coronado Cantaclaro.
* Alberto Galán com Doctor Juan Crisóstomo Payará.
* Paco Fuentes com Juan Parado.
* Rafael Lanzetta com Guarriqueño.
* Fanny Schiller com Doña Nico.
* Rafael Alcayde com Carlos Jaramillo.
* Ángel T. Sala com Coronel Buitrago.
* Alejandro Ciangherotti com Juan el Veguero.
* Maruja Grifell com Nana.
* Arturo Soto Rangel com Don Aquilino.
* Joaquín Coss com Don Tereso.
* Abraham Galán com José Luis Coronado.
* Humberto Rodríguez com Doctor.
* Manuel Noriega
* Gilberto González
* Salvador Quiroz
* Roberto Cañedo
* Enriqueta Reza
* Natalia Ortiz

## Producció

La pel·lícula va ser part d'una sèrie d'adaptacions cinematogràfiques de les novel·les de Rómulo Gallegos després de l'èxit de Doña Bárbara (1943).
Cantaclaro va començar a filmar-se al juny de 1945, després que Julio Bracho va realitzar El monje blanco. Va figurar com a productor executiu un enviat estatunidenc de la 20th Century Fox, Francis Alstock, promès d'Esther Fernández, qui va actuar a la pel·lícula. Va tenir locacions a Veracruz.

## Recepció

A Los Bracho: tres generaciones de cine mexicano, Jesús Ibarra recull que en el moment de l'estrena de la pel·lícula, «la crítica va dividir les seves opinions i al públic no li va agradar», afirmant que «malgrat el llenguatge bell i fluid, els diàlegs resultaven llargs i la pel·lícula una miqueta avorrida», amb Global Mexican Cinema: Its Golden Age citant que «alguns crítics contemporanis generalment han etiquetat a Cantaclaro, juntament amb la majoria o totes les pel·lícules [adaptades de novel·les] de Gallegos, com a 'mediocres'». Tanmateix, Ibarra també va afirmar que amb la pel·lícula «va succeir el mateix que amb El monje blanco; Bracho feia un cinema d'art, no apte per al públic mexicà en general», arribant a argumentar, que la pel·lícula va guanyar menys premis Ariel que Enamorada d'Emilio Fernández, que la pel·lícula de Bracho era «molt més meritòria de ser guardonada» que la de Fernández.

## Referències

* 1 2 Los Bracho: tres generaciones de cine mexicano. UNAM.
* 1 2 Latin American Melodrama: Passion, Pathos, and Entertainment. University of Illinois Press.
* 1 2 3 Los Bracho: tres generaciones de cine mexicano. UNAM, p. 126-127.
* ↑ Ricalde, Maricruz. Global Mexican Cinema: Its Golden Age. Bloomsbury Publishing.

## Enllaços externs

* Cantaclaro a YouTube
# Cantacuzens

Els Cantacuzens (en grec: Καντακουζηνός, plural, Καντακουζηνοί) foren una il·lustre família romana d'Orient, que encara que segurament ja existia abans dins la noblesa, comença a destacar al segle xi i encara actualment hi ha suposats descendents dels Cantacuzens. Era d'origen grec i va emparentar per matrimoni amb alguns emperadors. Al segle xvi va passar a Romania on va prendre el nom de Cantacuzinos o Cantacuzino i va donar diversos homes d'estat a Moldàvia i tres prínceps a Valàquia.
Els Cantacuzens acostumaven a casar-se amb membres d'altres famílies nobles romanes d'Orient com ara els Paleòlegs, els Assèns, o els Filantropens. Alguns autors proposen que el nom Cantacuzè deriva del grec κατὰ-κουζηνᾶν o κατὰ-κουζηνόν, provinents de la localitat de Kouzenas, nom que designa la part sud del mont Sipilos prop d'Esmirna.
* Cantacuzè, almirall de l'Imperi Romà d'Orient.
* Joan Cantacuzè, militar de l'Imperi Romà d'Orient.
* Manuel Cantacuzè, noble de l'Imperi Romà d'Orient.
* Joan Cantacuzè, cèsar de l'Imperi Romà d'Orient.
* Teodor Cantacuzè, opositor d'Andrònic I Comnè
* Joan VI Cantacuzè, emperador romà d'Orient 1347-1354
* Mateu Cantacuzè, emperador associat 1354-1357
* Teodor Cantacuzè
* Helena Cantacuzena, casada amb Joan V Paleòleg
* Teodora Cantacuzena, casada amb Aleix IV de Trebisonda
* Manuel Cantacuzè, dèspota de Mistra
* Mateu Cantacuzè de Mistra, dèspota de Mistra
* Demetri Cantacuzè, dèspota de Mistra
* Joan Cantacuzè de Mistra, dèspota titular de Mistra
* Manuel Cantacuzè (usurpador), usurpador del despotat de Mistra
* Teodora Cantacuzena, esposa d'Aleix III de Trebisonda
* Helena Cantacuzena, comtessa de Salona, esposa de Lluís Frederic d'Aragó comte de Salona.
* Serban Cantacuzinos, voivoda de Valàquia 1678-1688
* Constantí II Pavel Besarab Cantacuzinos Brâncoveanu, voivoda de Valàquia 1688-1714
* Esteve Cantacuzinos, voivoda de Valàquia 1714-1716.

## Referències

* ↑ Nicol, Donald MacGillivray. The Byzantine family of Kantakouzenos (Cantacuzenus) ca. 1100-1460. Washington: Bumbarton Oaks Center for Byzantine Studies, Trustees for Harvard University, 1968, p. VIII, 159.
* ↑ Kajdan, Aleksandr P. The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York: Oxford University Press, 1991, p. 1003-1004, 1050.