OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Llopart Rovira

Antoni Llopart Rovira va ésser batlle de Sant Sadurní d'Anoia entre 1939 i 1942.
Fou propietari agrícola, militant de l'UP primer, després de la Lliga Regionalista i, finalment d'Acción Ciudadana.
Ocult durant la guerra civil espanyola i amb les seues propietats confiscades, a la postguerra s'afilià a FET-JONS.
Com a batlle fou confirmat en el càrrec en la renovació de 1941.

## Bibliografia

* Martí Marín Els Ajuntaments Franquistes a Catalunya (Política i administració municipal 1938-1979) Lleida: Pagès Editors. Col·lecció Seminari, 12. Plana 517.
# Bellprat, Vila del Llibre

Bellprat, Vila del Llibre és una fira del llibre que se celebra en aquesta localitat de l'Anoia des de 2008, a l'estil d'altres pobles del món que s'agrupen dintre del concepte Book Town i que basen la seva activitat econòmica en una oferta cultural de qualitat, llibreries de vell, activitats literàries i una proposta turística sostenible, amb allotjaments rurals que respecten la configuració del seu entorn. Bellprat és un poble de 87 habitants censats, en el nucli urbà del qual tan sols hi viuen tot l'any unes 20 persones, i multiplica per 25 la seva població durant un cap de setmana gràcies a l'esdeveniment.

## Referències

* 1 2 TV3. «Bellprat, vila del llibre». [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ «Bellprat renuncia a organitzar la Vila del Llibre aquest 2017» (en catalan). [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ Anoia, Redacció / Info. «Bellprat comença amb Cervera la xarxa de viles de llibre - 16 maig 2016». [Consulta: 21 gener 2021].

## Vegeu també

* Vila del llibre
# Akodon kofordi

Akodon kofordi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.800 i 3.700 msnm a Bolívia i el Perú. Els seus hàbitats naturals són les iungues, els boscos i els boscos nans. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del naturalista estatunidenc Carl Buckingham Koford.

## Referències

* ↑ Bernal, N. et al. Akodon kofordi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 16 octubre 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 227. ISBN 978-0801893049.
# María del Pilar León-Castro Alonso

María del Pilar León-Castro Alonso (Sevilla, 13 de setembre de 1946) és una arqueòloga i historiadora espanyola, acadèmica de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

El 1969 es llicencià en filosofia i lletres per la Universitat de Sevilla amb premi extraordinari, i el 1974 s'hi va doctorar amb la màxima qualificació. Deixeble d'Antonio Blanco Freijeiro, va ampliar estudis a Bonn mitjançant una beca de la Fundació Alexander von Humboldt. També va estar dos anys investigant a l'Institut d'Arqueologia Rodrigo Caro del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC).
Ha treballat com a professora a la Universitat Complutense de Madrid, a la Universitat de Santiago de Compostel·la, a la Universitat de Còrdova i a la Universitat Pablo de Olavide. Actualment és catedràtica d'arqueologia a la Universitat de Sevilla.
És membre de l'Institut Arqueològic Alemany i acadèmica de nombre de la Real Academia de Bellas Artes de Santa Isabel de Hungría. Ha investigat la Corduba romana i ha fundat la revista Romula sobre arqueologia de restes romanes a la península Ibèrica. El dia 19 maig 2013 va ingressar a la Reial Acadèmia de la Història.

## Obres

* Traianeum de Itálica, Sevilla, Monte de Piedad y Caja de Ahorros de Sevilla, 1988
* Esculturas de Itálica, Sevilla, Junta de Andalucía, 1995
* Colonia Patricia Corduba. Una reflexión arqueológica, Sevilla, Imprenta de San Pablo, 1996
* Italica MMCC, Actas de las Jornadas del 2200 Aniversario de la Fundacion de Italica, Sevilla, Consejería de Cultura, 1997
* La sculpture des Ibéres, Paris, 1999

## Referències

* ↑ Pilar León-Castro Alonso, nueva académica de la Real Academia de la Historia, Europa Press, 13 d'abril de 2012
* ↑ Web de Maria del Pilar Castro Arxivat 2016-08-22 a Wayback Machine. a la Universitat de Sevilla
* ↑ Maria del Pilar León-Castro Alonso ingressa a la Reial Acadèmia de la Història
# Nerònia

«Nerònia» té aquests significats:
* Nerònia o Neroneia fou el nom que va portar la capital armènia Artaxata vers el 64 al 68.
* Nerònia fou el nom popular dels jocs coneguts formalment com a Quinquenàlia, instituïts per Neró
# Nery Pumpido

Nery Pumpido (30 de juliol de 1957) és un exfutbolista argentí que va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1982.

## Referències

* ↑ «1982 Argentina World Cup Squad». planetworldcup.com [Consulta: 23 abril 2010].
* ↑ «1986 Fifa World Cup». fifa.com/worldcup/archive [Consulta: 23 abril 2010]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-01-21. [Consulta: 10 febrer 2022].
Nery Pumpido amb la selecció de l'Argentina - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 1982
1 Ardiles •
2 Baley •
3 Barbas •
4 Bertoni •
5 Calderón •
6 Díaz •
7 Fillol •
8 Galván •
9 Gallego •
10 Maradona •
11 Kempes •
12 Hernández •
13 Olarticoechea •
14 Olguín •
15 Passarella •
16 Pumpido •
17 Santamaría •
18 Tarantini •
19 Trossero •
20 Valdano •
21 Valencia •
22 Van Tuyne •
Seleccionador: Menotti
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 1986
1 Almirón •
2 Batista •
3 Bochini •
4 Borghi •
5 Brown •
6 Passarella •
7 Burruchaga •
8 Clausen •
9 Cuciuffo •
10 Maradona •
11 Valdano •
12 Enrique •
13 Garré •
14 Giusti •
15 Islas •
16 Olarticoechea •
17 Pasculli •
18 Pumpido •
19 Ruggeri •
20 Tapia •
21 Trobbiani •
22 Zelada •
Seleccionador: Bilardo
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 1990
1 Pumpido (Comizzo) •
2 Batista •
3 Balbo •
4 Basualdo •
5 Bauza •
6 Calderón •
7 Burruchaga •
8 Caniggia •
9 Dezotti •
10 Maradona •
11 Fabbri •
12 Goycochea •
13 Lorenzo •
14 Giusti •
15 Monzón •
16 Olarticoechea •
17 Sensini •
18 Serrizuela •
19 Ruggeri •
20 Simón •
21 Troglio •
22 Cancelarich •
Seleccionador: Bilardo :
# Nerèidids

Els nerèidids (Nereididae) són una família de poliquets errants que inclou un gran nombre d'espècies d'aspecte divers, amb el prostomi molt desenvolupat, proveït sovint d'apèndixs mandibulars. Són tots marins, depredadors o fitòfags. Hi ha unes quantes espècies planctòniques del gènere Tomopteris. Molts d'aquests cucs són emprats com a esquer per a la pesca.

## Taxonomia

Segons l'ITIS:
* Ceratocephale Malmgren, 1867
* Ceratonereis Kinberg, 1866
* Cheilonereis Benham, 1916
* Eunereis Malmgren, 1867
* Gymnonereis Horst, 1919
* Hediste Malmgren, 1867
* Kinberginereis Pettibone, 1971
* Laeonereis Hartman, 1945
* Lycastoides Johnson, 1903
* Lycastopsis Augener, 1922
* Micronereides Day, 1963
* Micronereis Claparede, 1863
* Namalycastis Hartman, 1959
* Namanereis Chamberlin, 1919
* Neanthes Kinberg, 1866
* Nereis Linnaeus, 1758
* Nicon Kinberg, 1866
* Perinereis Kinberg, 1866
* Platynereis Kinberg, 1866
* Pseudonereis Kinberg, 1866
* Rullierinereis Pettibone, 1971
* Steninonereis Wesenberg-Lund, 1958
* Websterinereis Pettibone, 1971

## Referències

* ↑ «Nerèidids». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ "Nereididae" (Johnston, 1865) a ITIS
# Nerín

Nerín és un poble del municipi de Fanlo, al Pirineu d'Osca. La seva població l'any 2020 era de 15 habitants.

## Festes

* Carnaval, un cap de setmana del mes de febrer.
* 1 de maig, pelegrinatge a l'ermita de Sant Urbez.
* 16 d'agost, Festa Major amb motiu de Sant Roc.
* 15 de setembre, pelegrinatge a l'ermita de Sant Urbez.

## Referències

* ↑ «Nerín Fanlo Uesca, Huesca. Aragón». [Consulta: 14 agost 2021].
* ↑ «Instituto Nacional de Estadística. (Spanish Statistical Institute)». [Consulta: 14 agost 2021].
* ↑ «Carnaval de Nerín». [Consulta: 14 agost 2021].

## Bibliografia

* Nerín. Memorias compartidas. 2018. ISBN 978-84-17532-13-0.
# Nervous Records

Nervous Records és una discogràfica independent de música rockabilly anglesa. Va ser fundada l'any 1979 per Roy Williams, un punxadiscos de l'escena rock and roll britànica.
Nervous Records és considerat el segell discogràfic capdavanter darrere de l'aparició de l'escena neorockabilly i psychobilly al Regne Unit a principis dels anys 1980 present al Klub Foot, i va publicar molts dels primers discos d'artistes clau del gènere, com ara The Polecats, The Sharks, Frenzy i Restless, així com grups d'altres països europeus com Batmobile o Nekromantix.

## Referències

* ↑ «An interview with Roy Williams from Nervous Records», 21-03-2011. [Consulta: 2 febrer 2017].
* ↑ Wilson, Alan. Deathrow: The Chronicles of Psychobilly. Cherry Red Books, 2003.
* ↑ Brackenridge, Craig. Hell's Bent on Rockin': A History of Psychobilly. Cherry Red Books, 2007.
* ↑ Virgil, Fred. «Paul "Doc" Stewart» (en anglès americà). the rockabilly chronicle, 09-08-2022. [Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ «Rock and Roll High School - Cap. 88; Psychobilly (1980-1990)» (en castellà). Radio 3, 08-11-2021. [Consulta: 15 juliol 2024].
# Novoivànivka (Nijniohirski)

* Per a altres significats, vegeu «Novoivànivka».
Novoivànivka (en (ucraïnès): Новоіванівка, en rus: Новоивановка, Novoivànovka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 559 habitants. Pertany al districte de Nijniohirski.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Cantó de Montclar

El cantó de Montclar és un cantó francès del departament d'Òlt i Garona, situat al districte de Vilanuèva d'Òlt. Té 9 municipis i el cap és Montclar.

## Municipis

* Fontgrava
* Montclar
* Montastruc
* Pinel e Autariba
* Sant Estève de Faugieras
* Sant Pastor
* Tombabuèu
* Tortrés
* Vilabramar

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-1976 | M. Vierge | MRG |
| 1976-2001 | François de Richemont | divers droite, després RPR, després UDF |
| 2001-2008 | Pierrette Jugie | UDF |
| 2008- | Pierre-Jean Fougeyrollas | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.023 | 4.347 | 4.080 | 3.954 | 4.037 | 3.896 | 4.106 |
# Herman Schiller

Herman Schiller (Buenos Aires, 1937) és un periodista, polític i militant de drets humans argentí.

## Biografia

Persona compromesa amb la seva pertinença al poble jueu i militant socialista, Schiller fundà el 1977 el setmanari "Nueva Presencia" que va nàixer com a suplement en castellà dins el periòdic Di Presse, l'última publicació del seu tipus en jiddisch.
Nueva Presencia, amb el periòdic en llengua anglesa Buenos Aires Herald, van ser els únics diaris que van denunciar les violacions als drets humans comesos per la dictadura militar autoanomenada Procés de Reorganització Nacional. Des dels inicis del Proceso, Schiller va tindre contacte amb les Mares de Plaça de Maig, donant suport les seves activitats des de la seva publicació.
El 1982 Schiller y el rabí estatunidenc Marshall Meyer van fundar el Movimiento Judío por los Derechos Humanos.

## Llibres

* Schiller, Herman. Momentos de luchas populares. Buenos Aires: Ediciones del Instituto Movilizador de Fondos Cooperativos, 2005. ISBN 9508601779.
# III edició dels Premis MiM

La 3a cerimònia d'entrega dels Premis MiM Series, coneguts com Premis MiM 2015, van tenir lloc a l'Hotel ME - Reina Victoria de Madrid el 30 de novembre de 2015. La presentadora de la gala, va ser l'actriu Eva Isanta.

## Preparació
### Jurat

El jurat va estar compost pel director i guionista, Borja Cobeaga; la guionista i presentadora de televisió Isabel Vázquez; el director, productor i guionista Rodolfo Montero; el guionista i director Lorenzo Silva i l'actriu Marian Álvarez.

## Nominats i guanyadors

Els nominats finalistes es van donar a conèixer el 4 de novembre del 2015.

### Categories Generals

| Millor DAMA a la millor sèrie dramàtica | Millor DAMA a la millor sèrie de comèdia |
| El ministerio del tiempo ‡ Bajo sospecha El Príncipe Vis a vis | Allí abajo Gym Tony La que se avecina Chiringuito de Pepe |
| Premi DAMA a la millor minisèrie o tv-movie | Premi DAMA a la millor sèrie diària |
| Prim, l'assassinat del carrer del Turco ‡ Refugiados Los nuestros Hermanos | N/A |
| Premi MIM a la millor interpretació femenina de drama | Premi MIM a la millor interpretació masculina de drama |
| Maggie Civantos per Vis a vis ‡ Megan Montaner per Sin identidad Blanca Suárez per Los nuestros Paula Echevarría per Velvet | Yon González per Bajo sospecha ‡ Hugo Silva per Los nuestros Carlos Hipólito per Vis a vis Rodolfo Sancho per El ministerio del tiempo |
| Premi MIM a la millor interpretació femenina de comèdia | Premi MIM a la millor interpretació masculina de comèdia |
| Teresa Hurtado de Ory per Ciega a citas ≠ María León per Allí abajo Miren Ibarguren per Anclados Norma Ruiz per Algo que celebrar | Ignatius Farray per El fin de la comedia ‡ Santi Millán per Chiringuito de Pepe Iván Massagué per Gym Tony Jon Plazaola per Allí abajo |
| Premi MIM a la millor direcció | Premi MIM al millor guió |
| Los nuestros ‡ Bajo sospecha El Príncipe Vis a vis | El ministerio del tiempo ‡ Refugiados Vis a vis Bajo sospecha |

### Categories Específiques

* PREMI ESPECIAL a la Contribució Artística en la Ficció Televisiva: Tito Valverde
* PREMI NOU TALENT: N/A

## Múltiples nominacions i premis
### Drama

| Sèrie | Nominacions |
| Vis a vis | 5 |
| Los nuestros | 4 |
| Bajo sospecha | 4 |
| El ministerio del tiempo | 3 |
| El príncipe | 2 |
| Refugiados | 2 |
| Sèrie | Premis |
| El ministerio del tiempo | 2 |

### Comèdia

| Sèrie | Nominacions |
| Allí abajo | 3 |
| Chiringuito de Pepe | 2 |
| Gym Tony | 2 |

## Vegeu també

* II Premis Feroz
* Fotogramas de Plata 2015

## Referències

* ↑ Noriega, Álvaro. «PREMIOS MIM SERIES: 'EL MINISTERIO DEL TIEMPO' Y 'ALLÍ ABAJO', GRANDES GANADORAS». Fotogramas, 01-12-2015. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «El jurado». Premios MiM Series, 2015. [Consulta: 22 octubre 2020].
* 1 2 «Mediaset se impone en comedia y Atresmedia en drama en las nominaciones a los premios MIM». FormulaTV, 04-11-2015. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «PALMARÉS COMPLETO PREMIOS MIM SERIES 2015». Premios MiM Series, 2015. [Consulta: 22 octubre 2020].
# Melchor Ocampo (municipi de Mèxic)

Melchor Ocampo és un municipi de l'estat de Mèxic. San Miguel Tlaxomulco és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Cuautitlán i Teoloyucan, al sud amb Tultitlán, a l'oest amb Tultepec i a l'est amb Nextlalpan.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Melchor Ocampo Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Mas de la Barberana

El Mas de la Barberana és una masia de Reus (Baix Camp) situada a la partida de Bellissens, entre la carretera de Bellissens i la riera del Molinet, al nord-est del Mas del Sol i a l'oest del Mas de Sostres.

## Descripció

El mas és una construcció de planta quadrangular i volum senzill, amb tres plantes d'alçada i la coberta amb una teulada a dues aigües, amagada per un acroteri o barana amb mur d'obra. L'edifici s'ha ampliat per la dreta, amb una construcció de dues plantes, amb coberta de terrat, accessible des de la planta tercera. Més cap a la dreta, hi ha dues ampliacions més annexades, una de dues plantes i l'altra de planta baixa. La façana principal s'ordena amb un fort eix de simetria central, que passa per la porta d'accés, el balcó amb barana i la finestra, de les plantes superiors, que es repeteixen idèntiques a dreta i esquerra del pany. L'annex repeteix una porta semblant, més ample, i una finestra a sobre. És un conjunt de creixement lineal. Pere Anguera diu que és un dels edificis del segle xix més grans conservats al terme i que té terrenys molt extensos.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 76. ISBN 8486387655.
* ↑ Pla especial urbanístic: catàleg de masos en sòl no urbanitzable, Reus. Reus: l'Ajuntament, 2004, p. 387-388.
* ↑ Anguera, Pere. Història dels pobles del Baix Camp. Reus: Reus Diari, 1989, p. 362.
# Mas de l'església de Santa Maria de Vallvidrera

El Mas de l'església de Santa Maria de Vallvidrera és una casa situada al tocar d'aquesta església que es troba al poble de Vallvidrera de Barcelona.

## Descripció

Aquesta casa feia de rectoria, però pel fet d'estar aïllada i de posseir algunes terres, se li pot donar el nom de mas. L'església la consideren del segle xvi, si bé en reemplaçà una del segle x. La casa la considerem del segle xviii. Aquesta masia és de planta rectangular amb obertures normals a les façanes, i teulats a dues vessants. Se situa al fons d'una vall molt pintoresca. Esmentarem que el nom de Vallvidrera, alguns historiadors afirmen que prové de vall més "Vitraria" o "fabricant d'objectes de vidre". Altres creuen que ve d'una herba anomenada "Vitriaria", en català "Morella Roquera".

## Història

Aquesta casa fou la rectoria de l'església que antigament el poble de Vallvidrera tenia per parròquia. Mossèn Cinto Verdaguer en fou un habitual devot. A part dels inspirats versos, hi dedicà uns Goigs. Avui l'església està tancada al culte i la casa serveix d'asil d'avis. Antigament se celebraven aplecs i romeries i, per tant, la masia servia per entendre els romeus. L'epidèmia de pesta de l'any 1821 no afectà aquest poble, però la casa serví de refugi i d'assistència dels fugitius d'altres indrets, alguns dels quals hi moriren. Vallvidrera fou municipi independent fins a l'any 1892, que fou agregat al de Sarrià.

## Referències

* «Mas de l'església de Santa Maria de Vallvidrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2015].
# Maurice Devriès

Maurice Devriès (Nova York, 1854 - Chicago, 12 de juny, 1914) fou un baríton estatunidenc d'origen holandès. La seva mare Rosa de Vries-van Os (1828-1889) i les seves germanes Jeanne (1850-1924) i Fidès (1852-1941) foren unes famoses sopranos, així com el seu germà Hermann (1858-1949) fou un bon baríton.
Va fer el seu debut a Lieja en 1874 com a Comte de Nevers a Les Huguenots. En haver participat a Théâtre de la Monnaie de Brussel·les, on va crear el paper de Gunther en Sigurd el 1884. La seva carrera es va estendre també a Itàlia i els EUA, on va aparèixer per la Metropolitan Opera a partir 1895-1898 tant a Nova York i en diverses gires; el seu repertori inclou Roméo et Juliette, Carmen, Faust, l'estrena Estats Units de La Navarraise de Massenet, Pagliacci, Fidelio, La Traviata, Els pescadors de perles, Cavalleria Rusticana, Manon, Els mestres cantaires de Nuremberg i Lohengrin.
Continuant la nissaga de cantants; Maurice va tenir un fill David (1881-1936) que fou un tenor lleuger molt reconegut a la capital de França.

## Referències

* ↑ Forbes E. Devriès [De Vries]. In: The New Grove Dictionary of Opera. Macmillan, Londres i Nova York, 1997.
* ↑ Metropolitan Opera archive Arxivat 2019-03-05 a Wayback Machine. Consulta 21 novembre 2011.
# Marthe Vinot

Marthe Vinot (8 de desembre de 1894 – 13 de juliol de 1974) va ser una actriu cinematogràfica de nacionalitat francesa, activa en l'època del cinema mut.

## Biografia

El seu veritable nom era Marthe Lagrange, i va néixer en París, França. Era germana de la també actriu Louise Lagrange.
Va desenvolupar la seva carrera exclusivament en els anys del cinema mut, retirant-se de la pantalla el 1924. El seu primer paper al cinema va arribar amb el film dirigit per Louis Feuillade André Chénier (1909), de la Gaumont Film Company. Seria la primera de nombroses col·laboracions amb Feuillade, encara que també va treballar amb Luitz-Morat i Henri Diamant-Berger, entre altres directors.
Ella havia estat casada amb l'actor teatral i cinematogràfic Maurice Vinot mort el 1916 en combat durant la Primera Guerra Mundial lluitant en les files de l'Exèrcit Francès. Posteriorment es va casar amb l'actor i director Pierre Blanchar, amb el qual va tenir una filla, Dominique Blanchar, també actriu.
Marthe Vinot va morir en París, França, en 1974.

## Filmografia

* 1909: André Chénier, de Louis Feuillade
* 1911: Le Destin des mères, de Louis Feuillade
* 1911: La Suspicion, de Louis Feuillade
* 1912: L'Anneau fatal, de Louis Feuillade
* 1912: Le Mort vivant, de Louis Feuillade
* 1912: Le Proscrit, de Louis Feuillade
* 1912: Bébé, Bout de Zan et le Voleur, de Louis Feuillade
* 1912: Bébé et la Gouvernante, de Louis Feuillade
* 1912: Bébé et le Financier, de Louis Feuillade
* 1912: Le Château de la peur, de Louis Feuillade
* 1912: Les Cloches de Pâques, de Louis Feuillade
* 1912: La Douleur de Chopin (anònim)
* 1912: La Maison des lions, de Louis Feuillade
* 1912: Le Nain, de Louis Feuillade
* 1912: La Préméditation, de Louis Feuillade
* 1912: Les Yeux ouverts, de Louis Feuillade
* 1912: Les Yeux qui meurent, de Louis Feuillade
* 1913: Juve contre Fantômas, de Louis Feuillade
* 1913: L'Angoisse, de Louis Feuillade
* 1913: Bout de Zan chanteur ambulant, de Louis Feuillade
* 1913: L'Effroi, de Louis Feuillade
* 1913: Le Mariage de Miss Nelly, de Louis Feuillade
* 1914: Severo Torelli, de Louis Feuillade
* 1914: Le Calvaire, de Louis Feuillade
* 1914: Les Fiancés de Séville, de Louis Feuillade
* 1915: Le Blason, de Louis Feuillade
* 1915: Son or, de Gaston Ravel
* 1915: Jeunes filles d'hier et d'aujourd'hui, de Louis Feuillade
* 1915: Le Collier de perles, de Louis Feuillade
* 1915: L'Escapade de Filoche, de Louis Feuillade
* 1915: Madame Fleur de Neige, de Gaston Ravel
* 1916: La Danseuse voilée, de Maurice Mariaud
* 1916: Un mariage de raison, de Louis Feuillade
* 1916: Le Crépuscule du cœur, de Maurice Mariaud
* 1918: L'Obstacle, de Jean Kemm
* 1920: La Falaise, de Paul Barlatier
* 1920: Le Gage, de Paul Barlatier
* 1921: Fleur des neiges, de Paul Barlatier
* 1921: La Proie, de Marcel Dumont
* 1922: Le Sang d'Allah, de Luitz-Morat
* 1922: Vingt ans après, de Henri Diamant-Berger
* 1924: Surcouf, de Luitz-Morat

## Bibliografia

* Richard Abel. The Cinema Goes to Town: French Cinema, 1896-1914. University of California Press, 1994. ISBN 0-52007-935-3.

## Referències

* ↑ Le Cinema Francais
# Mas de Font

El Mas de Font és una obra d'Amposta (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest mas es troba al sector del Delta, prop de les carreteres secundàries que comuniquen la Ràpita amb el Canal de la Dreta. Actualment, el conjunt consta de l'habitatge, un rafal lateral i el pou, enderrocat, davant la casa.
L'habitatge, en si, és un cos rectangular dividit en tres sectors -vist des de la planta-: al central, possiblement fou dedicat a l'habitatge i els dos laterals a magatzems i estances complementàries.
A l'alçat el cos central sobresurt; té una planta baixa, dos pisos i golfes, i està cobert amb una teulada a doble vessant. Els laterals tenen només planta i pis, més un sector de golfes; coberts a un vessant; malgrat seguir el principi de cossos adossats propi de les construccions de la zona, aconsegueixen un efecte de conjunt harmònic. Els diferents pisos i cossos dividits amb senzilles motllures, que al cas de les verticals simulen pilastres adossades d'inspiració italianitzant.
Portes d'arc escarser o amb llindes, i finestres d'arc de mig punt, totes amb l'emmarcament ressaltat amb maons. Algun sector té arcuacions cegues.

## Història

Actualment, en estat d'abandó, amb finestres sense vidres, el que fa deteriorar apressa les estructures. Al rafal, es conserven encara les menjadores per als animals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].