OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wojciech Kowalczyk

Wojciech Kowalczyk (Varsòvia, 14 d'abril de 1972) és un exfutbolista polonès que jugava de davanter.

## Trajectòria

Kowalczyk es va formar en un petit equip de Varsòvia, l'Olimpia, fins que el 1985 va passar a les files del Polonez Varsòvia, abans d'arribar a un equip gran, el Legia Varsòvia, el 1990. A l'equip capitalí va guanyar diversos títols i va debutar amb la selecció del seu país. També va jugar en competicions europees; de fet, dos gols seus davant la UC Sampdoria li van donar el passi al seu equip per a semifinals de la Recopa.
El seu bon joc van cridar l'atenció d'altres lligues, i el 1994 fitxa pel Reial Betis, de la lliga espanyola. Encara que el seu equip fa una gran temporada, quedant tercer, el polonès no aconsegueix ser titular i només marca 4 gols en 20 partits. Les següents campanyes tampoc triomfa a Sevilla i la temporada 98/99 juga a la UD Las Palmas, de Segona Divisió.
El 2000 torna al seu país, en un breu pas pel Legia Varsòvia, on només roman un any abans de marxar a la lliga xipriota. A l'illa jugarà en dos equips, a l'Anorthosis Famagusta (2001-2003) i a l'APOEL, (2003-2004). Posteriorment, retorna a Polònia per militar a un equip amateur, l'AZS Absolwent UW Warszawa.

## Selecció

Kowalczyk va jugar 39 partits internacionals amb la selecció de futbol de Polònia, entre 1991 i 1999, marcant fins a 11 gols.
Va formar part del combinat olímpic del seu país que hi va guanyar la medalla d'argent als Jocs Olímpics de Barcelona 1992.

## Títols

* Medalla d'argent als Jocs Olímpics de Barcelona 92.
* 4 lligues poloneses (una d'elles retirada per cas de corrupció).
* 1 Copa polonesa.
* 1 Supercopa polonesa.
* 1 Copa de Xipre.
* 1 lliga de Xipre.
* Màxim golejador de la lliga de Xipre 01/02.

## Enllaços externs

* Estadístiques dels jugadors en 90minut.pl (polonès)
# Langiong

Langiong o Lan-iong és un estat tributari protegit del grup d'estats Khasis a Meghalaya, Índia. La població el 1901 era de 596 habitants. El seu governant portava el títol de langdoh. Els ingressos el 1903 s'estimaven en 120 rupies. La producció principal eren patates i mill.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Ribera de Vall

Ribera de Vall és una localitat que pertany al municipi d'Areny de Noguera, a la Ribagorça (Aragó).
Està situada a l'esquerra de la Valira de Cornudella. Va formar part de l'antic municipi de Cornudella de Valira del qual era la capital.
La seva església és del segle xviii, la portada romànica procedeix de l'ermita de Sant Pere (del segle XII), avui en ruïnes

## Referències

* ↑ «Ribera de Vall». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Rivera de Vall». Enciclopedia Aragonesa. [Consulta: 22 agost 2019].
* ↑ «Rivera de Vall/Ribera d'Avall». ribagorza.com. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2014. [Consulta: 22 agost 2019].
# Montflovin

Montflovin és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 91 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Montflovin era de 91 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 20 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família i 1 estava desocupat. 24 eren cases i 7 eren apartaments. Dels 30 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Montflovin el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 60 persones, 44 eren actives i 16 eren inactives. Les 44 persones actives estaven ocupades(23 homes i 21 dones).. De les 16 persones inactives 3 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Montflovin hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 285 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Montflovin a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Montflovin a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Mart Stam

Martinus Adrianus Stam, conegut com a Mart Stam, (5 d'agost de 1899, Purmerend - 21 de febrer de 1986, Zúric) va ser un arquitecte, urbanista i dissenyador neerlandès.

## Biografia

Stam estava molt ben relacionat i la seva carrera coincideix amb moments importants de l'arquitectura europea del segle xx. Col·labora entre d'altres amb: Van der Mey, Hans Poelzig, Bruno Taut, W. Moser i A. Itten. Edita la revista ABC a Zuric, des de 1924 a 1928, amb Hans Schmidt, Hannes Meyer, el Lissitsky i Roth. Presideix el grup Opbouw a Rotterdam entre 1926 i 1927. El 1928 participa en els CIAM com a membre fundador.
Ensenya planejament urbà entre 1928 i 1929 en la Bauhaus dirigida per Meyer. Entre 1930 i 1934, com molts altres arquitectes del grup ABC, es va a l'URSS on treballa en desenvolupaments urbanístics amb Ernst May. Després torna a Amsterdam on s'associa amb Lotte Beese, amb qui es casa el 1934. Edita la revista "Open Oog" el 1946 amb Gerrit Rietveld i altres. Entre 1948 i 1950 exerceix com a director de l'Acadèmia de Belles Arts de Dresden. El 1966 tanca el seu estudi a Amsterdam i marxà cap a Suïssa.

## Referències

* ↑ «Mart Stam, padre de los muebles de tubo de acero». ▷ Revista Arquitectura y Diseño. Inspirate con nuestros interiores y casas de diseño..
* ↑ «ABC - Monoskop». [Consulta: 30 abril 2019].
* ↑ «Hannes Meyer» (en anglès). Arxivat de l'original el 2019-04-14. [Consulta: 30 abril 2019].
# Elmer FEM solver

Elmer és una eina computacional per a problemes de multifísica. Ha estat desenvolupat pel CSC en col·laboració amb universitats finlandeses, laboratoris de recerca i la indústria. Elmer FEM solver és un programari lliure i de codi obert, subjecte als requisits de la Llicència Pública General (GPL) de GNU, versió 2 o posterior.
Elmer inclou models físics de dinàmica de fluids, mecànica estructural, electromagnètica, transferència de calor i acústica, per exemple. Aquests es descriuen mitjançant equacions diferencials parcials que Elmer resol mitjançant el mètode dels elements finits (FEM).
Elmer consta de diverses parts diferents:
* ElmerGrid: una eina de conversió de malla, que es pot utilitzar per convertir diferents formats de malla en malles adequades per a Elmer.
* ElmerGUI – Una interfície gràfica que es pot utilitzar en una malla existent per assignar models físics, això genera un "arxiu de casos" que descriu el problema a resoldre. No mostra tota la funcionalitat d'ElmerSolver a la GUI.
* ElmerSolver: el solucionador numèric que realitza els càlculs d'elements finits, utilitzant la malla i els fitxers de casos.
* ElmerPost: un mòdul de postprocessament/visualització. (El desenvolupament es va aturar a favor d'altres eines de postprocessament com ParaView, VisIt, etc.)
Les diferents parts del programari Elmer es poden utilitzar de manera independent. Tot i que el mòdul principal és l'eina ElmerSolver, que inclou moltes funcions sofisticades per a la resolució de models físics, els components addicionals són necessaris per crear un flux de treball complet. Per al pre i postprocessament, es poden utilitzar altres eines, com ara Paraview.
El programari s'executa en plataformes Unix i Windows i es pot compilar en una gran varietat de compiladors, utilitzant l'eina de creació CMake. El solucionador també es pot utilitzar en un mode paral·lel multi-amfitrió en plataformes que admeten MPI. La capacitat de paral·lelització d'Elmer és un dels aspectes més forts d'aquest solucionador.

## Referències

* ↑ «Elmer – CSC» (en anglès). CSC — IT Center for Science Ltd. [Consulta: 4 setembre 2019].
* ↑ Råback, Peter; Forsström, Pirjo-Leena; Lyly, Mikko; Gröhn, Matti EGEE User Forum, 2007.
* ↑ Råback, Peter; Forsström, Pirjo-Leena; Lyly, Mikko; Gröhn, Matti EGEE User Forum, 2007.
* ↑ Råback, Peter; Malinen, Mika CSC – IT Center for Science, 2019.
# Watsonia meriana

Watsonia meriana és una planta de la família de les Iridaceae, bulbosa, molt vistosa, perenne i robusta; d'uns 0,6-2m d'alçada. Sovint amb corms brotant sobre dels que ja hi són madurs. Les fulles són en forma d'espasa i les flors són d'un taronja apagat, rosades o de color malva amb un tub cilíndric d'uns 42-500 mm de llarg amb uns filaments d'uns 35-45 mm de llarg. Les bràctees internes són igual o més llargues que les externes i els fruits són contundents.

## Distribució i hàbitat

Watsonia meriana creix en sòls granítics i arenosos, en prats des de Namaqualand fins al sud-oest de la Península del Cap, a vegades formant denses colònies a través de la proliferació dels brots de tiges a la base de les que ja són més madures. L'estat de conservació és recurrent, no estaria dins la llista de plantes amenaçades. https://florabase.dpaw.wa.gov.au/browse/profile/1567.

## Etimologia

El gènere Watsonia va ser descrit en el 1752 per Philip Miller del Chelsea Physic Garden. El nom comú africà és kanol derivat fonèticament del nom alemany original de 'knol' que significa corm i s'aplica a totes aquelles espècies cormofítiques encara en especial a les del gènere Watsonia. S'acompanya a vegades del prefix descriptiu per exemple rooikanol (corm vermell) si les flors són vermelles o suurkanol si el corm és d'un gust agre. El nom és també sovint combinat amb l'africà pypie tal com kanolpypie, com a referència al petit periant tubular de les flors. Els sinònims que presenta són:
* Antholyza fulgens Andrews
* Antholyza meriana L.
* Gladiolus amoenus Salisb. [Illegitimate]
* Gladiolus infundibuliformis Schrank
* Gladiolus iridifolius Jacq.
* Gladiolus merianus (L.) Thunb.
* Gladiolus merianus (L.) Jacq.
* Ixia iridifolia (Jacq.) Link [Illegitimate]
* Ixia meriana (L.) Link
* Neuberia pyramidalis Eckl. [Invalid]
* Watsonia fulgens (Andrews) Pers.
* Watsonia fulgida Salisb. [Illegitimate]
* Watsonia iridifolia (Jacq.) Ker Gawl.
* Watsonia iridifolia var. fulgens (Andrews) Ker Gawl.
* Watsonia leipoldtii L.Bolus
* Watsonia meriana var. iridifolia (Jacq.) Baker
* Watsonia meriana var. meriana
* Watsonia stohriae L. Bolus
* Watsonia vivipara J.W.Mathews & L.Bolus

## Referències

* ↑ Field Guide to Fynbos. MANNING, John. Struik Publishers 2nd Ed. 2008.- ISBN 9781770072657
* «Watsonia meriana a EOL» (en anglès). [Consulta: 26 novembre 2014].
* «Watsonia meriana a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 26 novembre 2014].
# Via sublingual

Sublingual (abreujat SL), del llatí per "sota la llengua", fa referència a la via d'administració farmacològica per la qual les substàncies es difonen a la sang a través dels teixits sota la llengua.
Quan una substància química entra en contacte amb la membrana mucosa de sota de la llengua, s'absorbeix. Com que el teixit conjuntiu que hi ha sota l'epiteli conté una profusió de capil·lars, la substància s'hi difon a dins i entra a la circulació venosa. En canvi, les substàncies absorbides als intestins estan subjectes a un metabolisme de primer pas al fetge abans d'entrar a la circulació general. L'administració sublingual té certs avantatges respecte a l'administració oral. En ser més directe, sovint és més ràpid.
Molts fàrmacs s'absorbeixen mitjançant l'administració sublingual, inclosos els medicaments cardiovasculars, esteroides, barbitúrics, benzodiazepines, analgèsics opioides, THC, CBD, algunes proteïnes i cada cop més, vitamines i minerals.

## Referències

* 1 2 Grewal, JS; Bordoni, B & Ryan, J (2020), "article-36176", Anatomy, Head and Neck, Sublingual Gland, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, <http://www.ncbi.nlm.nih.gov/books/NBK535426/>. Consulta: 28 març 2020
* ↑ «ATIVAN 1 mg SUBLINGUAL TABLETS; ATIVAN 2 mg SUBLINGUAL TABLETS». home.intekom.com. Arxivat de l'original el 2019-04-10. [Consulta: 8 juliol 2016].
# Libros

Libros és un municipi d'Aragó situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de la Comunitat de Terol.
Encara queden al municipi les restes del seu castell templer. El 1810, durant la guerra del francès, després de reconquerir Terol, el general Józef Chlopicki capturà una columna d'artilleria comandada per José María de Carvajal que fugia de Terol i poc més tard vencia les tropes de Pedro Villacampa a l'Acció de la Fuensanta, i en la fugida, el pes de les tropes espanyoles enfonsava el pont de Libros i s'ofegaven molts homes al Guadalaviar.

## Referències

* ↑ Gascón y Guimbao, Domingo. La Provincia de Teruel en la Guerra de la Independencia (en castellà). Minuesa de los Rios, 1908, p.247.
* ↑ Victoires, conquêtes, déssastres, revers et guerres civiles des Français depuis 1792 (en francès). Didot, 1858, p. vol.10, p.552.
Viccionari
# Ribera de Sureda

La Ribera de Sureda, denominada la Ribereta en el seu tram final, discorre pels termes comunals de Sureda, Sant Andreu de Sureda i Argelers de la Marenda, tots de la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Es forma per la unió de la Ribera del Tallat d'en Bac i del Còrrec de les Escuderes, al sud-est de la Farga, a la zona meridional del terme de Sureda. Discorre cap al nord, marcant uns profunds meandres mentre passa entre els contraforts septentrionals de la Serra de l'Albera. Quan abandona la zona més muntanyosa i arriba a la Plana del Rosselló, travessa el nucli de Sureda deixant a l'esquerra, oest, el poble vell i a banda i banda les urbanitzacions per les quals s'ha estès el poble. Poc després entra en el terme de Sant Andreu de Sureda, on gira cap al nord-est; passa a ponent i pel nord del poble de Sant Andreu de Sureda, i se'n va cap al nord-oest del poble de Tatzó d'Avall, tot i que hi passa bastant lluny. Decantant-se cada cop més cap al nord-est, va a cercar la zona nord del terme d'aquest poble, poc després fa de límit dels termes de Sant Andreu de Sureda i d'Argelers de la Marenda, entra en el segon d'aquests termes i travessa paral·lel al Tec tota la zona nord del terme d'Argelers de la Marenda, fins que s'aboca en la Mar Mediterrània al Grau de la Ribereta.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, el corònim Ribera prové de Riu, abreujat en re-, ri- o ru-, segons el context. La segona part del topònim prové del poble i terme de Vilallonga dels Monts.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «91 - Montesquiu». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Montesquiu d'Albera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Coromines, Joan. «Re-, ri-, ru-». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1996 (Onomasticon Cataloniae, VI O - Sai). ISBN 84-7256-852-0. .

## Referències

* ↑ Coromines 1996.
# Les Tres Alzines (Monistrol de Calders)

Les Tres Alzines és un paratge del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situat a prop i al nord-est del poble de Monistrol de Calders, als peus i a migdia del Serrat de la Rectora, al nord-est de la Costa del Senyor i a llevant del Collet dels Pins del Feliu.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* Les Tres Alzines en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# María José Sansegundo Fortea

María José Sansegundo Fortea ha estat una política valenciana, diputada de les Corts Valencianes.
Membre d'Alianza Popular, a les eleccions generals espanyoles de 1982 formà part de la candidatura al Congrés dels Diputats per València, però no fou escollida. Sí que fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983. De 1983 a 1986 fou secretària de l'omissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat de les Corts Valencianes.

## Referències

* ↑ Las últimas pensiones de oro al bloc d'ABC, l'esmenta com a vídua
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes, I Legislatura
# Sargar de la Roca

Sargar de la Roca és una antiga bassa de decantació d'una gravera adjacent que es troba a la Roca del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental. Aquesta zona humida ha assolit un grau de naturalització molt important i és una de les més importants del Vallès Oriental. El Sargar té una superfície de 4,89 ha.
El nivell de l'aigua varia bastant, però sempre resta una zona inundada, essent la resta fangar. El més destacat de la vegetació de l'espai és el bosc de ribera. Els salzes i àlbers cobreixen gran part de l'interior de la llacuna. A més s'hi troba una comunitat multiespecífica d'helòfits dominats per la boga amb presència de jonc, canyís i, fins i tot, lliri groc.
Si es fa referència als hàbitats d'interès comunitari, es troben a l'espai les ja nomenades alberedes i salzedes i herbassars higròfils de marges i vorades. A més, el fet de localitzar-se al costat del riu Mogent permet que a l'espai s'hi trobin també vores llotoses colonitzades per herbassars nitròfils del Chenopodion rubri (p.p.) i del Bidention (p.p.) i gespes nitròfiles del Paspalo-Agrostidion orlades d'àlbers i salzes.
Pel que fa a la fauna, la multitud de punts on refugiar-se i la disponibilitat d'aliment a causa de la bona coberta arbrada possibilita una comunitat faunística d'odonats i amfibis sense comparació a la comarca. A més, la presència d'un bogar poc dens que no satura la llacuna permet també la presència d'aus aquàtiques.
Diverses iniciatives dels anys 1980 i 1990 van aconseguir mantenir allunyada la ciutadania de l'interior del sargar, ja que per aquells temps es tractava d'un espai força utilitzat com a àrea de lleure. Es va construir un tal·lus perimetral que fou recobert amb vegetació i es va tornar a omplir el sargar d'aigua, recuperant l'antiga entrada des de la gravera.
Pel que fa als factors que afecten negativament l'espai cal mencionar la presència de gambússia a la llacuna.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Pantà de Can Borrell». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (nota). [Consulta: 25 febrer 2014].
# Wicklow

Wicklow (en irlandès Cill Mhantáin o "església dels sense dents") és una ciutat d'Irlanda, capital del comtat de Wicklow, a la província de Leinster. Està situada al sud de Dublín, a la costa est del país.

## Agermanaments

* Montigny-le-Bretonneux

## Referències

* ↑ Camille DeAngelis. Moon Ireland, Avalon Travel, 2007, ISBN 1-59880-048-5, p111
* ↑ Seán Connors. Mapping Ireland: from kingdoms to counties, Mercier Press, 2001, ISBN 1-85635-355-9, p45

## Enllaços externs

* Pàgina de turisme de Wicklow
* Cambra de comerç de Wicklow
* Història de Wicklow en MP3 Arxivat 2008-09-08 a Wayback Machine.
# Via verda (espai natural)

* Aquest article tracta sobre Via verda (espai natural). Si cerqueu antics traçats ferroviaris adaptats per anar en bici, a peu i a cavall, vegeu «Via Verda».
Les vies verdes són el conjunt d'espais naturals de caràcter lineal, similars als cinturons verds, que fan de connectors biològics entre els espais naturals, imprescindibles per tal que aquests no queden aïllats i que garanteixen la continuïtat territorial de les poblacions biològiques, a més de separar els espais urbans.
Aquestes vies verdes, ecològiques, solen ser àrees de molt d'interès per poder consolidar les planes, espais lliures de tipus agrícola i boscos. Els espais naturals, aïllats, no contenen tots els valors ecològics necessaris. Hi ha molta relació entre el bosc i la plana, ja que moltes espècies animals viuen a cavall dels dos espais, tot cercant refugi en un, menjar en l'altre, i es relacionen amb altres espècies fent molt complex el territori del seu assentament.
Una de les vies verdes, dins l'àrea metropolitana de Barcelona, que està rebent moltes agressions a conseqüència de l'increment desmesurat de la urbanització dels municipis i per les infraestructures viàries és la Via Verda de Sant Llorenç a Collserola.

## Referències

* 1 2 «Parc Agrícola del Vallès». Valles.org. [Consulta: maig 2016].
* ↑ «Bases per a les directrius de connectivitat ecològica de Catalunya». Mediambient.gencat.cat, 01-10-2006. Arxivat de l'original el 2019-07-16. [Consulta: maig 2016].
* ↑ «Delimitació dels espais de connexió biològica entre les Serres de Sant Llorenç de Munt i de Collserola». Mediambient.terrassa.cat, 01-12-2000. [Consulta: maig 2016].
* 1 2 «Què és la Via Verda Sant Llorenç-Collserola?». Viaverda.org, 1997. [Consulta: maig 2016].
# Robert de Boves

Robert de Boves fou un noble francès fill de Tomàs de Marle (senyor de Coucy, Boves, Marle, La Fère, Crépy i Vervins, i comte d'Amiens), que fou senyor de Boves i comte d'Amiens.
El 1085 el rei de França, que disposava del comtat d'Amiens (excepte els dominis episcopals) com a feu de la corona des de l'abdicació de Simó de Vexin-Valois (1077) havia reconegut el domini del comtat d'Enguerrand de Boves, pels presumptes drets de la seva àvia Adela de Boves, esposa de Raül IV de Valois i III d'Amiens i Vexin. Però a la seva mort (1116) el rei en va desposseir al seu fill i hereu Tomàs de Marle (foragitat el 1118) i el va cedir a Adelaida de Vermandois que estava casada amb Renald II de Clermont. Adelaida va morir vers 1119 i la va succeir la seva filla (d'un segon matrimoni) Margarida de Clermont. Tomàs de Marles va reclamar els seus drets fins a la seva mort el 1130. El 1146 va morir Margarida de Clermont i la va succeir la seva filla Beatriu de Saint Pol, que s'havia casat o es va casar després amb Robert de Boves, amb el que aquest va recuperar el comtat, si bé no de suo jure sinó per dret uxori. Però al mateix temps Raül I de Vermandois reclamava també el comtat com a fill gran del primer matrimoni d'Adelaida de Vermandois. En algun moment entre 1146 i 1152 Raül I va aconseguir el control del comtat.
Robert va morir el 1191.

## Referències

* Genealogia a Medieval Lands