OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bosc Nacional Angelina

El Bosc Nacional Angelina (Angelina National Forest), localitzat a l'est de Texas (Estats Units), es compon principalment del pi melis (Pinus palustris), i el pi de fulles curtes (Pinus echinata) i el Pinus taeda. Hi ha dues àrees salvatges dins dels límits del bosc que envolta l'embassament Sam Rayburn. L'Angelina ofereix un hàbitat per al picot d'escarapel·la vermella que està en perill d'extinció i un hàbitat d'hivernada per al pigarg americà.$^{:303–305}$

## Gestió

El bosc es gestiona conjuntament amb altres boscos nacionals situats a Texas, incloent Davy Crockett, Sabine, Sam Houston, així com les Praderies Nacionals Caddo i Lyndon Baines Johnson al nord-est de Texas, i el Bosc Experimental Stephen F. Austin al nord de Lufkin. La seva seu (supervisor's office) es localitza a Lufkin mentre l'oficina de guardaboscos que serveix el Bosc Nacional Angelina es troba a Zavalla.

## Àrees salvatges

Upland Island. El 1930, fusters havien talat gairebé tots el pins amb valor comercial, deixant només unes petites "illes" d'arbres immadurs. Però una espessa capa de pins frondosos de segon creixement ara omple aquesta àrea salvatge. Upland Island pot ser el terreny més interessant dins del boscos nacional situats a Texas, amb flora que inclou trampes de gerro, azalees silvestres i pogònies rosa (Pogonia ophioglossoides), un membre de la família de orquídies.
Turkey Hill. Els visitants al bosc potser anticipen que galls dindi corrin pels turons de Turkey Hill, però han de conformar-se amb cérvols, serps i picades ocasionals d'insectes. Un espès bosc amb arbres de fusta dura i pins cobreix aquests suaus turons, així com els pendents més pronunciats cap al nord i l'est. El cim de Turkey Hill domina el racó sud-est de l'àrea salvatge, aconseguint una altitud de 91 metres.

## Vegeu també

* Llista de boscos nacionals dels Estats Units

## Referències

* ↑ «The National Forests of the United States». The Forest History Society, 20-02-2013. Arxivat de l'original el 12 de febrer 2013. [Consulta: 13 novembre 2012].
* ↑ «Angelina National Forest». U.S. Forest Service. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ Mohlenbrock, Robert H. This Land: A Guide to Central National Forests. Berkeley, California, USA: University of California Press, 2006. ISBN 978-0-520-23982-1 [Consulta: 12 desembre 2012].
* 1 2 «National Forests and Grasslands in Texas». U.S. Forest Service. [Consulta: 6 maig 2016].
* ↑ «Wilderness.net: Upland Island Wilderness». University of Montana. Arxivat de l'original el 4 de juny 2016. [Consulta: 6 maig 2016].
* ↑ «Wilderness.net: Turkey Hill Wilderness». University of Montana. Arxivat de l'original el 3 de juny 2016. [Consulta: 6 maig 2016].
# Bosc Nacional Bitterroot

El Bosc Nacional Bitterroot - Bitterroot National Forest (anglès) - és una àrea protegida gestionada pel Servei Forestal dels Estats Units que se situa a Montana i Idaho a les muntanyes Bitterroot (Bitterroot Mountains) i les muntanyes Sapphire (Sapphire Mountains). El seu punt més alt és el pic Trapper (Trapper Peak) que és 4.013 metres d'altitud. El bosc rep el seu nom de Lewisia rediviva, una planta amb flors de la família portulacàcia popularment coneguda en anglès com bitterroot (literalment "arrel amarga").$^{:192–199}$ La planta era una menja dels pobles xoixon i bitterroot salish i avui és la flor oficial de l'estat de Montana.

## Vegeu també

* Llista de boscos nacionals dels Estats Units

## Referències

* ↑ «The National Forests of the United States». The Forest History Society. Arxivat de l'original el 12 de febrer 2013. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ Mohlenbrock, Robert H. This Land: A Guide to Central National Forests. Berkeley, California, USA: University of California Press, 2006. ISBN 978-0-520-23982-1 [Consulta: 12 desembre 2012].
* ↑ «Bitterroot National Forest». U.S. Forest Service. [Consulta: 15 octubre 2012].
* ↑ «Trivia | BitterrootHeaven.com». Arxivat de l'original el 2012-04-15. [Consulta: 8 juliol 2012].
# Bulbena

Bulbena és el nom dels següents personatges:
* Antoni Bulbena i Tosell (1854, Barcelona-1946, La Garriga), catedràtic, lexicògraf, traductor i editor de textos catalans medievals
* Eveli Bulbena i Estrany (Barcelona, 1888-1960), escriptor i dibuixant, fill d'Antoni Bulbena
* Josep Rafael Carreras i Bulbena (Barcelona, 1860 - 1931), musicòleg, historiador, filòleg i compositor
* Xavier Bulbena i Moreu (Barcelona, 1949 —Girona, 2008), artista plàstic, escenògraf i dissenyador
# Font de la Rabassada

La Font de la Rabassada o Font de l’Arrabassada és un conjunt de tres fonts d'aigua no potable al terme de Sant Cugat del Vallès dins del Parc Natural de Collserola. Es troba a la capçalera del torrent de la Rabassada, just per sota de la carretera de la Rabassada i a tocar la font d'en Ribes. Format per tres fonts en una gran esplanada arbrada en raja poca aigua. Formava part dels jardins de l'antic Casino de l’Arrabassada.
Es tracta d’un conjunt modernista d'unes formes voluminoses i irregulars amb bancals del mateix material que ressegueixen tota l'alçada del marge. Hi ha dues fonts separades uns 10 metres una de l'altra, inserides dins el marge i formant una petita cavitat folrada per l'interior amb pedra vista. Una tercera font queda aïllada del conjunt principal, uns metres a la dreta. Sota l'ombra d'uns til·lers de l'esplanada, hi ha una taula de pícnic amb indicacions de les direccions de diverses ciutats i un banc corregut entre els brocs.

## Referències

* ↑ Accés a la font de la Rabassada [Consulta: 28 febrer 2022].
* ↑ Miquel Tormos i Rami, Camins d’aigua. Passejades per 100 fonts de Collserola, 2007, ISBN 9788498290691
* ↑ La font de la Rabassada [Consulta: 28 febrer 2022].
* ↑ Descripció de la font [Consulta: 28 febrer 2022].
# Francolí pintat

El francolí pintat (Francolinus pictus) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita turons amb herba a l'Índia i Sri Lanka.
# Francolí jugular

El francolí jugular (Scleroptila afra) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita praderies de Sud-àfrica, des de la Província de Transvaal fins al sud de la Província del Cap.
# Ca l'Oliveres (la Cellera de Ter)

Ca l'Oliveres és una cas de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes i coberta de doble vessant a façana que fa cantonada amb el carrer del Torrent de Sales.
La planta baixa consta de tres portes i dues finestres. Totes són fetes d'obra de ciment i rajol a excepció de la porta principal antiga, avui tapada en part. Aquesta era emmarcada de pedra de Girona en grans blocs. La llinda, de grans dimensions i monolítica, porta la inscripció del cap de família de la casa de finals del segle xviii.
El primer pis té tres finestres. Dues d'elles són emmarcades de pedra, amb motllures i ampit treballat. Les llindes estan decorades amb motius florals gravats. L'altra finestra, més petita, és feta d'obra i rajol.
El segon pis consta de tres finestres, dues d'obra i una de pedra, senzilla, l'ampit treballat i emergent.
La casa, de tres crugies, té un ràfec de doble filera de rajola i teula girada. Aquesta cornisa manté una continuïtat amb la casa veïna, cosa que les situa en un mateix moment de reforma o construcció original.

## Història

El carrer d'Avall es va configurar durant el segle xviii i va completar l'estructura urbana que no es va moure significativament fins ben entrat el segle xx.
Aquesta part del poble, propera al torrent de Sales (que junta les aigües que venen de Can Vinyes i les de Can Bechdejú), formava part del nucli urbà que es va desenvolupar fins a finals del segle xviii.
El flagell de les torrentades va obligar a posar bagants a les cantonades i entrades d'alguns carrers, i també els encaixos corresponents que encara són visibles i efectius. A més, es va tenir en compte que les cantonades orientades al sud fossin més reculades que les que miraven al nord.
La llinda de la porta principal porta, a més d'una creu de calvari, la llegenda: 1 7 + 8 2 / I O A N P U I G D E M O N T-

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Ca l'Oliveres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Ca l'Oliveres (Santa Coloma de Farners)

Ca l'Oliveres és una casa de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de tres plantes i vessants a laterals. La majoria de les obertures són quadrangulars amb llinda monolítica, llevat d'una porta secundària, a la planta baixa, que és d'arc rebaixat. Algunes finestres i la porta tenen llindes amb inscripcions, de 1634, 1636 i 1749. Hi ha una petita galeria de dues arcades de mig punt a la planta superior. El parament de la façana principal és arrebossat i sense pintar.
La casa té diversos cossos afegits, entre els quals destaca un cobert, a l'esquerra, sostingut en una cantonada per una columna de pedra amb capitell. Es poden veure també els cairats i les bigues de fusta de la coberta. La paret lateral d'aquest porxo és de rajol, igual que la paret lateral esquerra de la casa. Ha estat reformada però l'estructura es manté. A la façana, es conserva el número 49, i als edificis del costat hi ha el 48 i 50 perquè es tractava de tres habitatges, que actualment han passat a ser només una.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Oliveres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 juny 2018].
# Federico Elduayen

Federico Martín Elduayen Saldaña (Fray Bentos, 25 de juny de 1977) és un futbolista internacional uruguaià que juga en la posició de porter al CD Unión Española de Xile. El seu sobrenom és Vikingo (Viking). Elduayen va començar a jugar al Club Atlético Peñarol de Montevideo. El seu debut professional va tenir lloc el 1999 a la Copa Mercosur, defensant el CA Peñarol contra el Vasco da Gama del Brasil. Va participar en sis edicions de la Copa Libertadores amb el Peñarol entre els anys 2000 i 2005. Elduayen va ser el porter titular d'aquest club fins al 2005, quan va marxar a Xile per jugar amb la U. de Concepción. Des del 2005, Elduayen juga a la lliga xilena.

## Referències

* 1 2 Fitxa de F. Elduayen a National Football Teams, consultat el 19 de setembre de 2011 (anglès)
* ↑ «Federico Elduayén custodiará el pórtico de Unión Española» (en castellà). Cooperativa.cl, 07-01-2011. [Consulta: 19 setembre 2011].
# Fràgil (disc)

* Per a altres significats, vegeu «Fragilitat».
Fràgil és el dotzè disc publicat per la banda musical Els Pets. L'àlbum va sortir a la venda el dia 10 d'abril de 2010, sota el segell Discmedi-Blau. Fou enregistrat als estudis La Casamurada (Baix Penedès), mesclat als estudis Alex The Great de Nashville i masteritzat als estudis Yes Master de Nashville.
La gira del grup amb aquest disc va començar el 23 d'abril a Castelló d'Empúries, a l'Alt Empordà. Durant aquesta gira, The Gruixut's feu de grup teloner en molts concerts.

## Cançons

El disc conté 12 cançons originals.

## Referències

* ↑ «Els Pets presenten el nou àlbum "Fràgil"». TV3 Notícies. CCMA, 10-04-2010.
* ↑ Arenyes, Joan. «Un tast de "Fràgil", el nou disc de Els Pets». Catamunya Esprés Magazine. Ràdio 4 - RTVE, 26-03-2010.
* ↑ «El nou disc dels Pets es titula 'Fràgil' i sortirà a la venda el 10 d'abril». TV3 Notícies. CCMA, 18-03-2010. [Consulta: 22 desembre 2013].
* ↑ «Els Pets començaran la ronda de 'Fràgil' per Sant Jordi a Castelló d'Empúries». VilaWeb, 16-03-2010.

## Enllaços externs

* «Discografia Els Pets».
# Fryxell (cràter)

Fryxell és un petit cràter d'impacte lunar que es troba enmig de l'anell interior occidental dels Montes Rook. Aquest cràter es troba en la cara oculta de la Lluna, en la vora extrema de la zona de la superfície que de vegades és visible des de la Terra durant libracions favorables, encara que en estar situat entre muntanyes prominents, s'observa molt millor des de naus en òrbita.
Aquesta formació és aproximadament circular, encara que amb una aparença lleugerament poligonal. Presenta forma de bol, amb un sòl de l'interior més fosc i relativament freturós de trets distintius. Les parets interiors de Fryxell tenen una albedo més alta que el terreny circumdant, i així apareix relativament brillant.
Fryxell commemora a Roald H. Fryxell, un geòleg nord-americà. Va ser designat anteriorment com Golitsyna B, un cràter satèl·lit de Golitsyn, abans de ser-li assignat el seu nom actual per la UAI.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Fryxell (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 3 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 3 juliol 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Fryxell» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-05-30. [Consulta: 3 juliol 2018].
# Batilàgids

Els batilàgids (Bathylagidae) són una família de peixos teleostis. Són peixos marins que viuen a gran fondària, fins a 1500 m. Són de mida petita i fan fins a 25 cm de llargada. S'alimenten de plàncton i especialment de krill.

## Referències

* "Bathylagidae". FishBase. Ed. Rainer Froese and Daniel Pauly. February 2012 version. N.p.: FishBase, 2012.
# Hubble

* No s'ha de confondre amb Havel.
«Hubble» té aquests significats:
* Edwin Hubble (1889-1953), astrònom estatunidenc
* Telescopi espacial Hubble, en òrbita des del 1990
* (2069) Hubble, asteroide
* Cràter Hubble a la Lluna.
* Camp profund del Hubble, imatge d'una petita regió en la constel·lació de l'Ossa Major
* Camp ultra profund del Hubble, imatge d'una petita regió de l'espai a la constel·lació del Forn
* Constant de Hubble, relació de proporcionalitat entre la distància i la velocitat de recessió de les galàxies.
* Seqüència de Hubble, classificació de tipus de galàxies desenvolupada per Edwin Hubble en 1936
* Camp profund sud del Hubble, imatge composta de centenars d'imatges individuals
# Mill Creek

* No s'ha de confondre amb Millers Creek.
«Mill Creek» té aquests significats:
* Mill Creek (Illinois)
* Mill Creek (Oklahoma)
* Mill Creek (Pennsilvània)
* Mill Creek (Virgínia de l'Oest)
* Mill Creek (Washington)
* Old Mill Creek, vila dels Estats Units a l'estat d'Illinois
# Nossa Senhora do Rosário (Santa Maria)

Nossa Senhora do Rosário és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Sede.

## Villas

El barri amb les següents villas: Beco do Otávio, Loteamento Noêmio Lemos, Rosário, Vila Bortola, Vila Menna Barreto, Vila Oficina Ramos, Vila Osvaldo Beck.

## Galeria de fotos

| Carolina Divina Providência | Carolina | Carolina / Nossa Senhora do Perpétuo Socorro Centro |
| Divina Providência Passo d'Areia | | Centro |
| Passo d'Areia Bonfim | Bonfim | Centro |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# Ocròfits

Ochrophyta és un grup d'heterokonts fotosintètics. Es divideix en dos subfílums, Phaeista (comprenent Hypogyristea i Chrysista) i Khakista (comprenent Bolidomonas i diatomees).

## Referències

* ↑ Reviers, B. de. (2006). Biologia e Filogenia das Algas. Editora Artmed, Porto Alegre, p. 157.
* ↑ Reviers, B. de. (2006). Biologia e Filogenia das Algas. Editora Artmed, Porto Alegre, pp. 15-16.
* ↑ Thomas Cavalier-Smith & Ema E.-Y. Chao «Phylogeny and megasystematics of phagotrophic heterokonts (kingdom Chromista)». Journal of Molecular Evolution, vol. 62, 4, 2006, pàg. 388–420. DOI: 10.1007/s00239-004-0353-8. PMID: 16557340.
* ↑ Ingvild Riisberga, Russell J. S. Orr, Ragnhild Kluge, Kamran Shalchian-Tabrizi, Holly A. Bowers, Vishwanath Patil, Bente Edvardsen & Kjetill S. Jakobsen «Seven gene phylogeny of heterokonts». Protist, vol. 160, 2, 2009, pàg. 191–204. DOI: 10.1016/j.protis.2008.11.004. PMID: 19213601.
* ↑ «Heterokontophyta». SHIGEN. National Institute of Genetics. [Consulta: June 18, 2009].
# Ocracoke Inlet

Ocracoke Inlet (/ˈoʊkrʌkoʊk/) és un estuari situat als Outer Banks, Carolina del Nord, Estats Units, que separa l'illa d'Ocracoke i l'illa de Portsmouth. Connecta l'oceà Atlàntic amb el Pamlico Sound. És el terme sud de la costa nacional de Cape Hatteras, i el terme nord de la costa nacional de Cape Lookout. L'entrada té unes dues milles d'ample, tot i que canvia diàriament.

## Història

Ocracoke va ser una de les primeres cales utilitzades pels colons als Outer Banks de Carolina del Nord, primer lloc on s'establiren un grup de colons que van viatjar pel territori i fins a l'illa de Roanoke el 1585. Es va convertir en l'entrada més important per al lliurament de mercaderies al continent, especialment a Nova Berna i Bath. El pirata Capità Barbanegra va ser assassinat en una batalla just a l'interior de l'entrada del que posteriorment es coneixia com a Teach's Hole, el 22 de novembre de 1718.
Durant la Guerra de la Independència dels Estats Units, molts subministraments que van ajudar l'exèrcit continental sota el general George Washington van passar per aquesta entrada. Va esdevenir tan important que es va establir una ciutat a l'extrem de l'illa sud, l'illa de Portsmouth, complementant la ciutat d'Ocracoke al nord. En un moment, l'illa de Portsmouth va ser el lloc més densament poblat de tot l'Outer Banks. No obstant això, després del Gran Huracà de l'Havana de 1846, quan es van obrir Hatteras Inlet i Oregon Inlet, Ocracoke Inlet va perdre el seu protagonisme. L'extensió del banc de sorra va fer que els vaixells comercials viatgessin a cales més profundes.
A New Voyage to Carolina, publicat el 1709, John Lawson va escriure:
   Ocacock és la millor entrada i port d'aquest país; i té 13 peus a l'aigua baixa a la barra. Hi ha dos Canals; un és estret i es troba a prop del Cap Sud; l'altre al mig, és a dir entre la Middle Ground i la South Shoar, i té una amplada per sobre de mitja milla. La barra en si no té més que la meitat de la longitud d'un cable, i llavors et trobes a 7 o 8 braces d'aigua; un bon port. El curs cap al so és NNW a aigües altes i Neap-tides, aquí hi ha 18 peus d'aigua. Es troba al SO de Hatteras Inlet. Lat. 35d 8".

## Actualment

Els pescadors esportius comercials i d'alta mar utilitzen l'entrada per accedir a l'oceà Atlàntic. A més, molts vaixells d'esbarjo utilitzen l'entrada per arribar a Ocracoke Village i Inner Banks.
Ocracoke Inlet és utilitzat pel Centre Nacional d'Huracans com a punt d'interrupció per als rellotges i avisos de ciclons tropicals.

## Notes

* ↑ Talk Like A Tarheel Arxivat 2013-06-22 a Wayback Machine., from the North Carolina Collection's website at the Universitat de Carolina del Nord a Chapel Hill. Consultat el 5 de febrer de 2013.
* ↑ Lawson, 1709. A New Voyage to Carolina p 71.
* ↑ Hurricane and Tropical Storm Watch/Warning Breakpoints

## Bibliografia

* Claiborne S. Young. Cruising Guide to Coastal North Carolina. Winston-Salem, NC: John F. Blair, 2005. ISBN 0-89587-314-1.
# Oceania (ecozona)

Oceania és una de les ecozones del món segons WWF i és l'única que no conté cap massa de terra continental. Aquesta ecozona inclou les Illes de l'oceà Pacífic de Micronèsia, Illes Fiji, i la major part de Polinèsia amb l'excepció de Nova Zelanda). Nova Zelanda i la major part de Melanèsia, incloent Nova Guinea, Vanuatu, les Illes Solomon, i Nova Caledònia, estan incloses amb Austràlia dins l'ecozonz Australàsia. Oceania és la més petita pel que fa a superfície de totes les ecozones.

## Geologia

Oceania, geològicament, és l'ecozona més jove. Està composta principalmentper illes volcàniques i atols de corall formats en temps geològicament recents, la majoria en el Plistocè.

## Clima

El clima de les illes d'Oceania és tropical o subtropical, i va des de clima humit a sec estacionalment.

## Flora i fauna

Com que les illes d'Oceania mai van estar connectades per terra a un continent, la seva flora i fauna va arribar a través de l'oceà. En les illes més grans hi va haver radiació adaptativa i moltes espècies van evolucionar a partir d'un avantpassat comú. Un exemple és la família Drepanididae a Hawaii. També es presenten molts endemismes.

### Flora

Les plantes terrestres es dispersen de diverses maneres, moltes plantes es dispersen pel vent fins i tot a llargues distàncies, per exemple el gènere d'arbres Metrosideros provinents de Nova Zelanda va estendre les seves llavors mitjançant el vent cap a l'ecozona d'Oceania. Els ocells també són importants dispersadors de les plantes, per exemple en el gènere dels arbres Pandanus.

### Fauna

Com que la dispersió a través de l'aigua és difícil per a la majoria d'animals terrestres, a Oceania n'hi ha pocs d'indígenes. Els ocells són relativament comuns, incloent els ocells marins. Alguns ocells evolucionaren cap a ocells no voladors incloent algunes espècies de Rallidae. Un gran nomre d'illes tenen llangardaixos indígenes probablement arribats en rais de vegetació que suraven al mar i van ser formats a conseqüència de les tempestes. Amb excepció dels quiròpters, hi ha pocs mamífers indígenes a Oceania.

## Ecoregions terrestres d'Oceania

* Boscos tropicals i subtropicals humits de fulla ampla
* Boscos tropicals i subtropicals secs de fulla ampla
* Praderies, savanes i arbusts tropicals i subtropicals

## Enllaços externs

* Map of the ecozones
Viccionari