OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tirrena-Adriàtica 1969

La Tirrena-Adriàtica 1969 va ser la 4a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en cinc etapes, la darrera d'elles dividida en dos sectors, entre l'11 i el 15 de març de 1969, amb un recorregut total de 946,3 km. El vencedor de la cursa fou l'italià Carlo Chiappano (Sanson), que s'imposà en la general amb 31" sobre el segon classificat, el belga Albert van Vlierberghe (Ferretti). L'italià Giuseppe Fezzardi (Sanson) acabà en tercera posició.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a | 11 de març | Bracciano - Fiuggi | 209,0 | Franco Bitossi (ITA) | Franco Bitossi (ITA) |
| 2a | 12 de març | Fiuggi - Alatri | 190,0 | Franco Bitossi (ITA) | Franco Bitossi (ITA) |
| 3a | 13 de març | Alatri - Pescasseroli | 176,0 | Giancarlo Polidori (ITA) | Giancarlo Polidori (ITA) |
| 4a | 14 de març | Pescasseroli - San Benedetto del Tronto | 239,0 | Adriano Durante (ITA) | Arturo Pecchielan (ITA) |
| 5a A | 15 de març | San Benedetto del Tronto - S.B del Tronto | 114,0 | Patrick Sercu (BEL) | Carlo Chiappano (ITA) |
| 5a B | 15 de març | San Benedetto del Tronto - S.B del Tronto (CRI) | 18,3 | Vittorio Adorni (ITA) | Carlo Chiappano (ITA) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Carlo Chiappano (ITA) | Sanson | 23h 58' 18" |
| 2 | Albert van Vlierberghe (BEL) | Ferretti | + 31" |
| 3 | Giuseppe Fezzardi (ITA) | Sanson | + 42" |
| 4 | Luigi Sgarbozza (ITA) | Max Meyer | + 1' 14" |
| 5 | Roberto Ballini (ITA) | G.B.C. | + 1' 31" |
| 6 | Ernesto Donghi (ITA) | Sagit | + 1' 36" |
| 7 | Italo Zilioli (ITA) | Filotex | + 2' 00" |
| 8 | Arturo Pecchielan (ITA) | Molteni | + 2' 15" |
| 9 | Aldo Moser (ITA) | G.B.C. | + 2' 55" |
| 10 | Franco Mori (ITA) | Sanson | + 4' 33" |

## Referències

* ↑ «Tirreno - Adriatico». sitiodeciclismo.net/. [Consulta: 9 febrer 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico 1969». cyclingfever.com/. [Consulta: 9 febrer 2014].
* ↑ «TIRRENO - ADRIATICO». cyclebase.nl [Consulta: 9 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# Tirrena-Adriàtica 1974

La Tirrena-Adriàtica 1974 va ser la 9a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en cinc etapes entre el 12 i el 16 de març de 1974, amb un recorregut final de 780 km.
El vencedor de la cursa, per tercer any consecutiu, fou el belga Roger de Vlaeminck (Brooklyn), que s'imposà en la general al noruec Knut Knudsen (Jolly Ceramica) i l'italià Simone Fraccaro (Filcas).

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a | 12 de març | Santa Marinella - Fiuggi | 187,0 | Walter Planckaert (BEL) | Walter Planckaert (BEL) |
| 2a | 13 de març | Frosinone - Pescasseroli | 151,0 | Italo Zilioli (ITA) | Italo Zilioli (ITA) |
| 3a | 14 de març | Pescasseroli - Tortoreto | 210,0 | Sigfrido Fontanelli (ITA) | Italo Zilioli (ITA) |
| 4a | 15 de març | S.B del Tronto - Civitanova Marche | 214,0 | Franco Bitossi (ITA) | Italo Zilioli (ITA) |
| 5a | 16 de març | S.B del Tronto - S.B del Tronto (CRI) | 18,0 | Roger de Vlaeminck (BEL) | Roger de Vlaeminck (BEL) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Roger de Vlaeminck (BEL) | Brooklyn | 20h 18' 09" |
| 2 | Knut Knudsen (NOR) | Jolly Ceramica | + 53" |
| 3 | Simone Fraccaro (ITA) | Filcas | + 1' 07" |
| 4 | Josef Fuchs (SUI) | Filotex | + 1' 08" |
| 5 | Francesco Moser (ITA) | Filotex | + 1' 15" |
| 6 | Freddy Maertens (BEL) | Carpenter-Flandria | + 1' 18" |
| 7 | Ole Ritter (DEN) | Filotex | + 1' 20" |
| 8 | Franco Bitossi (ITA) | Scic | + 1' 22" |
| 9 | Frans Verbeeck (BEL) | Watney-Maes | + 1' 32" |
| 10 | Walter Planckaert (BEL) | Watney-Maes | + 1' 32" |

## Referències

* ↑ «Tirreno - Adriatico». sitiodeciclismo.net/. [Consulta: 12 febrer 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico 1974». cyclingfever.com/. [Consulta: 12 febrer 2014].
* ↑ «TIRRENO - ADRIATICO». cyclebase.nl [Consulta: 10 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# Tokugawa Yoshinobu

    En aquest nom japonès, el cognom és Tokugawa.
Tokugawa Yoshinobu (徳川 慶喜) (també conegut com a Keiki) (Mito, província de Hitachi (avui prefectura d'Ibaraki), 28 d'octubre del 1837 – Bunkyō, Tòquio, 22 de novembre del 1913). Era el setè fill de Tokugawa Nariaki i el quinzè i últim shōgun del Shogunat Tokugawa.
El 1866, el shōgun Iemochi va morir, deixant el bakufu (govern) molt dèbil i perdent control, sense un successor prou fort com per poder controlar el país. Tokugawa Keiki va ser recolzat per tots els Tokugawa i els seus aliats amb l'única persona amb l'habilitat i experiència necessari per a accedir al càrrec. Tokugawa Keiki es va convertir en el quinzè Shōgun Tokugawa el 1866, sota el nom de Tokugawa Yoshinobu. Al cap de poc d'accedir Yoshinobu a shōgun, es van iniciar canvis essencials. Es va emprendre una meticulosa revisió del govern per iniciar reformes que reforçarien el govern de Tokugawa assistit pel Segon Imperi Francès, amb la construcció de l'arsenal de Yokosuka sota l'orde de Léonce Verny, i l'enviament d'una missió militar francesa per modernitzar els exèrcits del bakufu. Es va formar un exèrcit i una marina nacional, i la perspectiva era que el Shogunat Tokugawa anés guanyant terreny a través d'unes forces i un poder renovats. A mitjans de 1866, un exèrcit bakufu es va posar en marxa per castigar els rebels al sud del Japó i va ser derrotat.
El 1867, Yoshinobu va renunciar al seu càrrec de shōgun i va atorgar tot el poder a l'emperador. Es podria dir que molts dels poders, obligacions i responsabilitats de l'anterior shōgun va ser assumits per homes que eren coneguts com els "Tres grans nobles" de la primera era Meiji: Okubo Toshimichi, Saigō Takamori i Kido Takayoshi.

## Referències

* ↑ «Tokugawa Yoshinobu». Encyclopædia Britannica [Consulta: 12 abril 2017].
* ↑ Gordon, 2009, p. 53-55.

## Bibliografia

* Gordon, Andrew. A Modern History of Japan: From Tokugawa Times to the Present (en anglès). 2a edició. Oxford University Press, 2009. ISBN 978-0-19-533922-2.
# The Kyiv Independent

The Kyiv Independent és un diari ucraïnès en llengua anglesa. Va ser fundat el novembre del 2021 per antics membres de l'equip del Kyiv Post. Des del 28 de gener de 2022, el periodista Oleksiy Sorokin n'és l'actual director d'operacions i editor polític d'ençà del 28 de gener de 2022 i a partir del 8 de febrer de 2022, Olga Rudenko n'és l'editora en cap.
Finançat per micromecenatge, el diari ha vist augmentar de manera significativa el seu públic arran de la invasió russa d'Ucraïna del 2022, assolint un nombre dels seus seguidors a Twitter superior al milió de persones.

## Referències

* ↑ Gomez, Dessi. «Kyiv Independent Site Surges From 20,000 Followers to 1.4 Million Since Russian Invasion» (en anglès americà). www.yahoo.com, March 1, 2022. [Consulta: 1r març 2022].
# Torneig de Belgrad 2021

«Torneig de Belgrad 2021» té aquests significats:
* Torneigs de tennis masculí:
** Serbia Open 2021 (ATP 250)
** Belgrade Open 2021 (ATP 250)
* Torneigs de tennis femení:
** Serbia Ladies Open 2021 (WTA 250)
# Torneig de Budapest 2018

«Torneig de Budapest 2018» té aquests significats:
* Torneig de tennis masculí: Gazprom Hungarian Open 2018
* Torneig de tennis femení: Hungarian Ladies Open 2018
# Torneig de Bucarest 2015

«Torneig de Bucarest 2015» té aquests significats:
* Torneig de tennis masculí: BRD Năstase Ţiriac Trophy 2015
* Torneig de tennis femení: BRD Bucharest Open 2015
# Tom Leezer

Tom Leezer (La Haia, 26 de desembre de 1985) és un ciclista neerlandès, professional des de 2008. Actualment corre a l'equip Team LottoNL-Jumbo.
Com a amateur va aconseguir nombroses victòries de renom, entre elles el Campionat nacional de la categoria el 2007. Aquell mateix any finalitzà en quarta posició al campionat del món en ruta sots 23.
Aquests bons resultats li obriren les portes al professionalisme, en el qual encara no ha aconseguit cap victòria. Amb tot, el 2009 va liderar durant dos dies la classificació de la muntanya de la Volta a Espanya.

## Palmarès

* 2003
** Campió dels Països Baixos en ruta júnior
** 1r al Gran Premi Bati-Metallo
* 2004
** Vencedor d'una etapa del Cinturó a Mallorca
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Turíngia
* 2007
** Campió dels Països Baixos sub-23 en ruta
** 1r al Triptic des Monts et Châteaux i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Navarra
* 2013
** Vencedor d'una etapa del Tour de Langkawi

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2009. 129è de la classificació general
* 2018. 139è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2012. Abandona (11a etapa)
* 2019. 119è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2013. 150è de la classificació general
* 2014. 133è de la classificació general
* 2015. 153è de la classificació general
* 2017. 166è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Tolgonay (cràter)

Tolgonay és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 4,6 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim kirguís, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Tolgonay». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Torre de Can Torrent de Mar

La Torre de Can Torrent de Mar és una antiga torre de defensa habilitada com estació de Santa Susanna (Maresme) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Torre de defensa circular i atalussada a primera línia de mar, al bell mig de la plana agrícola del terme de Santa Susanna. El que queda de la torre és la part baixa, la base, la porta d'accés, a uns metres del terra, i els solcs on hi havia les escales per pujar-hi. Per les dimensions, la base, i pel fet de ser una construcció aïllada, la torre deuria ser de defensa i es podria datar del segle xvi. Probablement defensava tota la plana baixa que ocupa el terme de Santa Susanna que, a diferència de Malgrat i Pineda, és poc muntanyós.

## Història

La conveniència de protegir la costa de les escomeses dels corsaris i pirates imposà l'erecció de torres, tant de guaita com de defensa.
Actualment acull al seu interior les dependències de Renfe per la venda de bitllets de tren i les andanes queden al peu de la torre.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Can Torrent de Mar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Equivalent en aigua

«Equivalent en aigua» té aquests significats:
# Hami (Iemen)

Hami és una vila del Iemen a la costa d'Hadramaut a uns 25 km al nord-est d'al-Shir (o al-Shihr), a la proximitat del cap Ras Sharma. És famosa per les seves fonts termals sulfuroses en les quals l'aigua surt bullint. Al mig de la vila i a la platja hi ha dos castells (hisn). L'activitat principal és la pesca.
Fou part del sultanat Quati de Shir i Mukalla després sultanat Quaiti d'Hadramaut.

## Bibliografia

* Van der Begh, Le Hadhramout, Batavia 1886
# Rutherford (cràter)

* No s'ha de confondre amb Rutherford (cràter marcià) o Rutherfurd (cràter).
Rutherford és un petit cràter d'impacte pertanyent a la cara oculta de la Lluna, situat just al nord-nord-oest de l'enorme plana emmurallada del cràter Mendeléiev. A l'est de Rutherford s'hi troba el diminut cràter Glauber, i a l'oest-nord-oest s'hi troba Hoffmeister.
Aquest cràter té un contorn aproximadament en forma de pera, amb al tram allargat en l'extrem nord-nord-oest. El contorn de la vora està ben definit i les parets internes són talussos simples que voregen regularment la petita plataforma interior.
No ha de confondre's amb Rutherfurd, un altre cràter lunar situat a l'interior del gran cràter Clavius.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Rutherford (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès).
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès).
# Ruth Wodak

Ruth Wodak (Àustria, 1950) és catedràtica d'Estudis del discurs a la Universitat de Lancaster, és presidenta de la «Societas Linguistica Europea» i membre de l'Acadèmia Austríaca de les Ciències. Entre altres guardons, ha rebut el Premi Wittgenstein per a investigadors d'elit. Ha estat professora en diverses universitats americanes i europees, entre les quals destaquen les de Viena, Uppsala, Stanford i Georgetown. És coeditora de les revistes Discourse and Society, Critical Discourse Studies i Journal of Language and Politics, a més de dirigir la col·lecció «Discourse Approaches to Politics, Society and Culture» (John Benjamins Publishers). Recentment ha publicat Métodos de análisis crítico del discurso (Gedisa, 2003), Identity, Belonging and Migration (Liverpool University Press, 2008) i The Politics of Exclusion: debating migration in Austria (Transaction publishers, 2009).

## Referències

* ↑ «Ruth Wodak». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Rushville (Nebraska)

Rushville és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 999 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rushville tenia 999 habitants, 419 habitatges, i 266 famílies. La densitat de població era de 329,7 habitants per km².
Dels 419 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,5% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 36,3% no eren unitats familiars. En el 33,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 20,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.361 $ i la renda mediana per família de 36.100 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 20.536 $. La renda per capita de la població era de 14.586 $. Aproximadament el 13,5% de les famílies i el 16,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rushville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rushville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Samargà

Samargà (en rus: Самарга) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2018 tenia 189 habitants. Es troba a la desembocadura del riu homònim.
# Saldanya

Saldaña, catalanitzat com a Saldanya, és un municipi i vila de la província de Palència (comunitat autònoma de Castella i Lleó).

## Geografia i població

Situada a la meitat Nord de la província, és centre comarcal de la Vega-Valdàvia, amb més de vuitanta localitats.
El terme municipal de Saldaña comprèn tretze localitats més: Carbonera, Membrillar, Relea de la Loma, Renedo del Monte, San Martín del Obispo, Valcabadillo, Valenoso, Vega de Doña Olimpa, Villaires, Villafruel, Villalafuente, Villanueva del Monte, Villasur i Villorquite del Pàramo.

## Economia

Agricultura, ramaderia, indústria alimentària, indústria metal·lúrgica, serveis, comerç i construcció, entre d'altres.
És possiblement la localitat més pròspera de la província, amb un alt nivell de desenvolupament segons estudis fets per La Caixa.

## Història

Se sap, per troballes arqueològiques fetes al turó al jaciment de La Morterona, que la presència humana a la zona començà, com a mínim, a l'Edat del Bronze.
Fou, juntament amb Carrión de los Condes, capital d'un comtat a l'Edat Mitjana.
L'any 1126 està documentada a la vila la primera cursa de braus.

## Festes i cultura popular

* Virgen del Valle, el 8 de setembre, amb processó a la qual participa una comunitat de vint-i-cinc pobles de la comarca.
Es ballen balls de bastons, potser d'origen preromà, antiquíssims, i la jota de Saldaña.

## Personalitats

* Quintiliano Saldaña (1878-1938), jurista i criminòleg
* Jesús Quijano, ex secretari general del PSCL-PSOE, catedràtic de Dret Mercantil i ponent de l'Estatut d'Autonomia de Castella i Lleó de 1983.
* Andrés Moro Gallego (1905-1970), músic i folklorista.
* Julio Torres, músic
* Eulogio Eraso y Cartagena (1817-1885), polític i advocat.
* Matías Duque, escriptor barroc.
# Sant Climent d'Iran

Sant Climent d'Iran és l'església del poble d'Iran del s. XI de l'antic terme de Llesp, actualment pertanyent al terme del Pont de Suert. És sufragània de la parròquia de la Mare de Déu de les Neus d'Irgo.

## Arquitectura

L'església centra el petit poble d'Iran, situat aprofitant un replà arrecerat de la Serra Capitana. És un edifici d'una sola nau coberta amb volta de canó i capçada a llevant per un absis semicircular precedit d'un estret arc presbiteral. La volta no té arcs torals, però es conserven dues impostes bisellades que semblen correspondre a la intenció, no executada, de construir un arc toral. Al centre de l'absis s'obre una finestra d'una sola esqueixada realçada exteriorment per una arquivolta llisa; aquesta obertura ha estat tapiada per la cara interior. Al mur sud, prop de l'obertura de l'arc presbiteral, hi ha una altra finestra també d'una sola esqueixada, a diferència de la que s'obre a la façana de ponent, de doble esqueixada resolta amb una llinda. En aquesta mateixa façana se situa un campanar d'espadanya de dos ulls.
La porta s'obre a la façana meridional; està feta amb una llinda sense arc de descàrrega i suportada per uns brancals formats per grans blocs de pedra. Per sobre de la porta hi ha un nínxol, obert amb un arc de mig punt, que configura una tipologia molt peculiar i sense gaire paral·lelismes, ja que la presència d'aquest tipus de nínxols és molt rara en l'arquitectura altmedieval. L'interior és parcialment arrebossat i els paraments exteriors permeten constatar que l'edifici és construït amb un aparell de carreuó allargassat, de pedra calcària, disposat molt ordenadament en filades uniformes i irregulars, especialment a la part baixa de l'absis.

## Béns mobles

En la declaració de bé cultural d'interès nacional s'inclouen també béns mobles:
* Imatge de Sant Climent, de fusta policromada
* Pica baptismal de pedra buidada, enguixada i pintada
* Imatge de la Mare de Déu del Roser de talla policromada
* Campana de bronze amb inscripcions a la part inferior

## Història

La documentació d'època medieval no recull cap referència explícita al lloc d'Iran, el qual, encara que avui dia es tracti d'un indret reclòs i aïllat, ben segur que en el passat controlava els accessos a la vall de Boí. És molt probable que prop d'Iran estigués situat el castell anomenat el Grau de Castelló.
D'altra banda és possible que la relació d'Iran amb Isirch, nucli amb sis focs esmentat als fogatjaments del 1378 i 1381 dins de les propietats del monestir de Santa Maria de Lavaix. Un capbreu llevador de la baronia d'Erill datat el 1393 consigna que els habitants d'Isirch feien prestació d'host i cavalcada, i cadascun dels focs pagava un sester de civada, una mitgera de vi, una gallina i dues fogasses.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església de Sant Climent d'Iran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
# Sant Josep d'Amposta

Sant Josep d'Amposta és una església parroquial d'Amposta inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Té planta rectangular, amb absis pla trencat amb angle per un costat, amb la porta de la capçalera i és 'una sola nau.
Està situada entre altres cases, excepte una part del mur lateral esquerre i la capçalera amb la porta. La teulada és a dues aigües. L'organització de la façana principal és determinada per cinc franges verticals delimitades per una espècie de pilars de planta rectangular molt estreta. Les dues laterals no presenten cap obertura ni motiu ornamental i les tres centrals presenten un trencament de la part inferior amb una petita coberta per a l'escala d'accés a la porta principal i a la part superior el mur ha estat substituït per vitralls de colors. La façana lateral esquerra té nou finestres d'alabastre situades a la meitat superior del mur, mentre que a la part de l'absis hi ha l'angle remarcat per un gran mur còncau rectangular que sobrepassa la teulada, on es troba la porta.
L'interior és d'una sola nau molt il·luminada amb una gran tribuna a l'entrada, finestres d'alabastre al mur esquerre i capçalera plana amb una gran pintura mural, des del presbiteri fins al sostre, trencada als extrems per dues seccions convexes.

## Història

El temple fou construït per la creació de la nova parròquia de Sant Josep, degut al creixement de la població. L'edificació era molt pobre i l'any 1973-74 s'ornamentà l'interior, reformant el presbiteri, el sostre, amb plaques de fusta correlativament inclinades, un gran mural pictòric, obra d'Àngel Acosta, també autor el peu de fusta del sagrari i del disseny dels vitralls laterals d'alabastre.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Josep d'Amposta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].