OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu Arqueològic de Siracusa

El Museu Arqueològic Paolo Orsi de Siracusa, a Sicília, és un dels principals museus arqueològics europeus.

## Història

Al 1780 el bisbe Alagona inaugura el Museu del Seminari, que es va convertir en el Museu Cívic, prop de la casa de l'arquebisbe, al 1808. Un reial decret del 17 de juny 1878 sanciona la creació del Museu Nacional Arqueològic de Siracusa, que tardà a inaugurar-se fins al 1886, en la ubicació històrica de la plaça de la Seu.
De 1895 a 1934 Paolo Orsi va dirigir el museu, però el creixent nombre de troballes en necessitava una ampliació al jardí de la Vil·la Landolina. El nou espai, dissenyat per l'arquitecte Franco Minissi, s'inaugura el gener de 1988, amb dues plantes. Inicialment, només un pis i un soterrani de 3.000 m² que albergava un auditori estaven oberts al públic.
El 2006 s'inaugura una nova àrea d'exhibició al pis superior, dedicada al període clàssic.
En acabant, al 2014, s'obrin altres espais nous que permeten mostrar el Sarcòfag d'Adèlfia i altres troballes de les catacumbes de Siracusa.

## Museu

El museu conté artefactes prehistòrics, grecs i romans procedents d'excavacions a la ciutat i altres llocs de Sicília. L'espai es divideix en quatre sectors (A-D) i una àrea central que explica la disposició de les exhibicions del museu i la seua història.

### Sector A

El sector A es dedica a la prehistòria (del paleolític a l'edat del ferro) amb una exposició de roques i fòssils que donen testimoniatge dels animals trobats a Sicília i que daten del Quaternari. El precedeix una àrea que mostra les característiques geològiques de la Mediterrània i de les muntanyes Hiblees.

### Sector B

Al sector B, dedicat a les colònies gregues de Sicília del període jònic i dòric, cal destacar:
* Un curos sense cap trobat a Leontins del segle v aC
* Un ós kourotrophos, una estàtua femenina sense cap amb dos bessons, trobada a la colònia de Mègara Hiblea.
* Estàtues votives de Demèter i Core i una gòrgona de la colònia de Mègara Hiblea.
* Un cap de curos provinent de Centuripe.

### Sector C

A la zona C hi ha artefactes de les colònies de Siracusa: Acres (fundada al 664 aC), Càsmenes (644 aC), Camarina (598 aC) i Heloros, però també d'altres ciutats importants com Gela i Acragant.

### Sector D

El sector D, a la planta superior i inaugurat el 2006, conté troballes dels períodes hel·lenístic i romà: dues de les obres més famoses del museu: el sarcòfag d'Adèlfia i la Venus Anadyomene, coneguda com a Venus Landolina, pel lloc on es descobrí, a Siracusa, el 1804, descrita per l'erudit Bernabò Brea. A la planta inferior hi ha una col·lecció numismàtica de les més importants de Sicília.

## Vil·la Landolina

Prop de l'antiga Vil·la Landolina, es pot visitar el parc de davant amb les troballes de l'època grega i romana, com un cementeri precristià i la tomba del poeta alemany August von Platen.

## Referències

* ↑ Documentario RAI sui reperti del vecchio museo archeologico
* ↑ The kourotrophos from Megara Hyblaea

## Vegeu també

* Museu Arqueològic d'Aidone

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Museu Arqueològic Paolo Orsi de Siracusa (lloc web, en italià i anglés).
# Àrea del Gran Dublín

Àrea del Gran Dublín (GDA) (gaèlic irlandès: Mórcheantar Bhaile Átha Cliath) és un terme que és usat per descriure la ciutat de Dublín i els comtats de Dún Laoghaire-Rathdown, Fingal, Kildare, Meath, Dublín Sud i Wicklow de la República d'Irlanda. El terme és descrit en la Planning and Develpment Act, 2000 (Section 21) i altres instruments estatutaris per als propòsits de planejament i desenvolupament al llarg de la seva història. L'àrea està coberta en aquests contexts per l'autoritat combinada de l'Autoritat Regional de Dublín i l'Autoritat Regional d'Orient Mitjà".

## Població

La població de la Gran Àrea de Dublín segons el cens de 2011 era d'1.801.040 persones. Estimacions publicades per la «Oficina Central d'Estadística» suggereix que la població de la Gran Àrea de Dublín aconseguirà els dos milions en 2021. Aquestes dades estan basades en un reporti regional de projeccions nacionals de població publicats prèviament i assumeix que les tendències demogràfiques actuals continuaran.
| Total | 1.045.769 |
| Ciutat | 506.211 |
| Suburbis | |
| 188.761 |
| 114.623 |
| 236.174 |

## Evolució històrica de la població

| Census Year | Population | Proporció† |
| 1841 | 683.232 | 10,5% |
| 1851 | 740.597 | 14,5% |
| 1861 | 698.050 | 15,9% |
| 1871 | 663.131 | 16,4% |
| 1881 | 652.569 | 16,9% |
| 1891 | 628.539 | 18,1% |
| 1901 | 640.093 | 19,9% |
| 1911 | 669.625 | 21,3% |
| 1926 | 685.242 | 23,1% |
| 1936 | 774.791 | 26,1% |
| 1946 | 827.725 | 28,0% |
| 1961 | 906.347 | 32,2% |
| 1971 | 1.062.220 | 35,7% |
| 1981 | 1.290.154 | 37,5% |
| 1986 | 1.336.119 | 37,8% |
| 1991 | 1.350.595 | 38,3% |
| 1996 | 1.405.671 | 38,8% |
| 2002 | 1.535.446 | 39,2% |
| 2006 | 1.662.536 | 39,2% |
| 2011 | 1.801.040 | 39,3% |
† "Proporció" aquí vol dir la proporció de gent vivint a la GDA comparada amb els que viuen en la resta del territori del qua avui dia és la República d'Irlanda.

## Alternatives

La Gran Àrea de Dublín és anomenada també, encara que de forma imprecisa, Regió de Dublín àrea de les quatre autoritats locals de Dublín i el terme àrea Metropolitana de Dublín és la part urbana de Dublín que es defineix per diversos instruments estatals, principalment aquells que es refereixen a la Garda Síochána i els dels procediments de les Corts d'Irlanda.

## Referències

* ↑ http://www.irishstatutebook.ie/ZZA30Y2000S21.html Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.dra.ie
* ↑ http://www.mera.ie Arxivat 2005-04-06 a Wayback Machine.
* ↑ Population of each Province, County and City, 2006
* ↑ Central Statistics Office - Census of Population Database
* ↑ http://www.irishstatutebook.ie/ZZSI394Y1993.html Arxivat 2007-02-11 a Wayback Machine. Local Government Act, 1991 (Regional Authorities) (Establishment) Order, 1993

## Enllaços externs

* The Dublin Community Blog
* RTE News - Greater Dublin population to reach 2 million
* Regional Planning Guidelines Greater Dublin Area Arxivat 2005-04-02 a Wayback Machine.
# Microtus bavaricus

Microtus bavaricus és una espècie de talpó molt escassa que es troba als Alps del Tirol i es considera extinta a Baviera.
És una mica més gros que Microtus subterraneus, amb una longitud sense cua de 88-106 mm, una cua de 32-44 mm, i un pes total de 18 a 28 grams. El pelatge és d'un marró grogós gairebé oculta les orelles.
És molt semblant a les espècies properes Microtus multiplex i Microtus liechtensteini de les que només es pot distingir amb una anàlisi genètica o amb un estudi detallat de mesures dentals i cranials. De fet, aquestes tres espècies, que viuen en diferents parts dels Alps, no se separaren fins que la darrera glaciació dividí la seva àrea de distribució en tres.
Es descobrí el 1962 a Baviera prop de Garmisch-Partenkirchen, i no es tornà a veure més fins al 1976 al Tirol del Nord (tot i que aquesta població no s'assignà a l'espècie fins a l'any 2000), de manera que durant uns anys l'espècie s'havia tingut per extingida. Actualment es considera que viu en una única localització tirolesa, ja que les recerques intensives en altres llocs no han donat resultat.

## Referències

* 1 2 3 Spitzenberger, F., Zima, J., Meinig, H. & Vohralík, V. 2008. Microtus bavaricus. The IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2. <www.iucnredlist.org>. Consultat el 30 d'agost del 2014.
* Stéphane Aulagnier, Patrick Haffner, Anthony J. Mitchell-Jones, François Moutou, Jan Zima: Die Säugetiere Europas, Nordafrikas und Vorderasiens. Der Bestimmungsführer. Haupt, Bern u. a. 2009, ISBN 978-3-258-07506-8, S. 206–207.
* Erwin Stresemann (Begründer), Konrad Senglaub, Hans-Joachim Hannemann, Bernhard Klausnitzer (Hrsg.): Exkursionsfauna von Deutschland. Band 3. Wirbeltiere. 12., stark bearbeitete Auflage. G. Fischer, Jena u. a. 1995, ISBN 3-334-60951-0, S. 423.
# Auqakuh Vallis

Auqakuh Vallis és una antiga vall fluvial del Quadrangle Syrtis Major de Mart, situada a 30,4 ° de latitud nord i 299,9° de longitud oest. Són 312 de km, i rep el nom de "Mart" en quítxua (inca).

## Buttes

Molts llocs de Mart tenen buttes semblants a les de la Terra, com les famoses de Monument Valley, Utah. Les mantes es formen quan s'elimina la majoria d'una capa o capes de roques d'una zona. Les buttes solen tenir una capa dura i resistent a l'erosió a la part superior. La roca de la tapa fa que la part superior d'una butta sigui plana. En una imatge d'aquesta pàgina es mostra un exemple de butta al Quadrangle Syrtis Major.

## Referències

* ↑ "Auqakuh Vallis". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Willem van de Velde el Jove

Willem van de Velde el Jove (Leiden, 18 de desembre de 1633 - Londres, 6 d'abril de 1707) va ser un pintor i dibuixant neerlandès. Especialitzat en la pintura de marines.

## Biografia

Fill de Willem van de Velde el Vell també pintor de marines, va aprendre amb el seu pare i posteriorment amb Simon de Vlieger, artista famós de l'època.
L'any 1673 en què es muda a Anglaterra, ja havia guanyat fama en el seu país natal. A Londres el rei Carles II l'ho empra amb un salari de 100 lliures per dibuixar batalles navals. Part del seu treball va consistir a donar color als dibuixos realitzats pel seu pare Willem el vell, també emprat a la cort. Va tindre encàrrecs del duc de York, després coronat Jaume II, i de diversos membres de la noblesa.

## Obres

Els més bells quadres de van de Velde representen vistes de mar endins dels Països Baixos, mostrant vaixells neerlandesos. Les seves millors pintures són delicades, inspirades, detallistes i molt veraces a la descripció dels vaixells i els seus components. Les nombroses figures s'introdueixen amb molta eloqüència, i l'artista representa amb èxit al mar, tant encalmat com tempestuós.
Moltes de les seves obres es troben actualment als principals museus del món:
* Port d'Ámsterdam, 1686, tela, 180×316 cm. (Rijksmuseum, Amsterdam)
* Tret de canó, tela, 79×67 cm. (Rijksmuseum, Amsterdam)
* Tres vaixells en la tempesta, 1673, tela, 75×95 cm. (National Gallery, Londres)
* Vaixell holandès en la brisa, Taula, 42×59 cm. (National Gallery, Londres)
* Rei Carles II d'Anglaterra, 1660, Tela, 67×77 cm. (Mauritshuis, La Haia)
* Vaixell encallat, 1661, Tela, 63×72 cm (National Gallery, Londres)
* Mar en calma, 1653, Taula, 43×63 cm. (Gemäldegalerie, Kassel)

## Galeria

* La batalla de Texel (1687).
* Batalla de Solebay
* Vaixells de pesca amb el mar en calma (c. 1655-60).
* Vaixells de guerra neerlandeses i altres mercants en calma (c. 1665).
* Vaixells durant la batalla dels quatre dies, 1666.

## Referències

* Ellinoor Bergvelt, Jan Piet Filedt Kok, Norbert Middelkoop: De Hollandse meesters van een Amsterdamse bankier. De verzameling van Adriaan van der Hoop (1778-1854), Waanders Uitgevers, Zwolle, 2005, pp. 104-105. ISBN 90-400-9001-7
* Hermann Bauer, Andreas Prater: Barok. Taschen, Keulen, 2009, pp. 92-93. ISBN 978-3-8365-1901-4
# Yojiro Takahagi

Yojiro Takahagi (Iwaki, Prefectura de Fukushima, Japó, 2 d'agost de 1986) és un futbolista japonès. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó.

## Referències

* ↑ Japan National Football Team Database
* ↑ National Football Teams
# Llengüeta

«Llengüeta» té aquests significats:
* Llengüeta o canya (música), tira fina, en un principi de canya, que es fa vibrar per produir el so en un instrument musical de vent
* Llengüeta lliure, làmina fixada per un extrem i està lliure de l'altre, que serveix per a la producció del so en determinats instruments musicals aeròfons
* Llengüeta (calçat), tireta que cobreix l'obertura d'alguns tipus de calçat com la sabata o la bota
* llengüeta blanca (Crystallogobius linearis), espècie de peix de la família dels gòbids
* Llengüeta simple
Viccionari
# Roca Colomer

La Roca Colomer és una formació rocosa del terme de Conca de Dalt, dins de l'antic municipi de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en terres del poble de Toralla.
Està situada a ponent de Toralla, al vessant meridional de la carena de la Serra de Sant Salvador. És al sud del Turó de la Roca de Migdia, al sud-est de l'ermita de Sant Salvador. En el seu costat de llevant hi ha l'Espluga.
# Jules de Swert

Jules de Swert, nascut Pierre-Julien (Jules) De Swert (Lovaina, 1843 - Oostende, 24 de febrer de 1891) fou un violoncel·lista i compositor belga.
Als deu anys fou admès en el Conservatori de Brussel·les, després de diverses audicions en públic. Hi va estudiar violoncel amb Adrien-François Servais. Hi va demostrar disposicions sorprenents, que després no va desmentir, ja que als quinze anys (1858) hi va obtenir el primer premi. D'allà sortí per recórrer arreu d'Europa donant concerts que causaren gran admiració, i, per fi, s'establí a Düsseldorf com a violoncel·lista i mestre de concerts. Més tard se'n va anar cap a Weimar i després a Berlín. Nomenat simultàniament el 1888 director de l'Escola de Música d'Oostende i professor del Conservatori de Gant i de Bruges, optà pel primer lloc.
Va compondre tres concerts per a violoncel; transcripcions per a violoncel i piano; una simfonia, i les òperes Die Albigenser (Wiesbaden, 1876) i Graf Hammerstein (Magúncia, 1884).

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 58 Subo - Talasz. Madrid: Espasa-Calpe, 1974, p. 1201. ISBN 84-239-4558-8.
* 1 2 Roquet, Flavie. Lexicon Vlaamse componisten geboren na 1800 [Lèxic de compositors flamencs, nascuts després 1800]. Roeselare: Roularta Books, 2007. ISBN 978-90-8679-090-6.
# Batalla de Montevideo (1843-1851)

La batalla de Montevideo va ser un conflicte armat de la guerra civil de l'Uruguai que va tenir lloc entre 1843 i 1851.
La batalla es va dur a terme entre militants dels partits polítics Colorado i Nacional. Els colorados van ser comandats per Melchor Pacheco y Obes, mentre que els nacionalistes o blancos eren liderats pel Manuel Oribe. La batalla va acabar en victòria per als colorados.

## Referències

* George Bruce. Harbottle's Dictionary of Battles. (Van Nostrand Reinhold, 1981) (ISBN 0-442-22336-6).
# William Penney

William Penney (Gibraltar, 24 de juny de 1909 - East Hendred, 3 de març de 1991) va ser un físic i matemàtic britànic, conegut per tothom com Bill Penney o Billy Penney.
Després d'estudiar a l'Imperial College London i a la universitat de Cambridge, va ser professor de l'Imperial College fins a la Segona Guerra Mundial. El 1944-1945 va participar al Projecte Manhattan i va presenciar des d'un avió l'explosió atòmica de Nagasaki. A partir de 1946 va ser un dels líders del projecte britànic de bomba atòmica, arribant a ser president de l'agència atòmica britànica (1964-1967). En deixar el càrrec, va ser rector de l'Imperial College durant sis anys.

## Referències

* ↑ Arnold, 1993, p. 445.
* ↑ Szasz, 1992, p. 62.
* ↑ Makins, 1994, p. 288 i ss.
* ↑ Arnold, 1993, p. 447.
* ↑ Makins, 1994, p. 295-296.

## Bibliografia

* Arnold, Lorna «Lord Penney (24 June 1909-3 March 1991)» (en anglès). Proceedings of the American Philosophical Society, Vol. 136, Num. 3, 1993, pàg. 444-448. ISSN: 0003-049X.
* Makins, Roger Mellor «William George Penney, O. M., K. B. E., Baron Penney of East Hendred, 24 June 1909 - 3 March 1991» (en anglès). Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, Vol. 39, 1994, pàg. 283-302. DOI: 10.1098/rsbm.1994.0017. ISSN: 0080-4606.
* Szasz, Ferenc Morton. British Scientists and the Manhattan Project: The Los Alamos Years (en anglès). MacMillan, 1992. ISBN 978-1-349-12733-7.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «William Penney» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «William Penney, Baron Penney». Encyclopaedia Britannica, 1998. [Consulta: 2 febrer 2022]. (anglès)
* Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». [Consulta: 1r febrer 2022]. (anglès)
* Cathcart, Brian. «Penney, William George, Baron Penney». Oxford Dictionary of National Biography, 2012. [Consulta: 2 febrer 2022]. (anglès)
# Nau industrial Roger

La Nau industrial Roger és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta fàbrica consta de dos naus, ambdues de planta rectangular. Estan situades a costat i costat del carrer Josep Gallés i estan comunicades entre elles per un passadís cobert que adopta la forma de pont. La coberta és a dues aigües i hi ha grans finestrals d'arc de mig punt.

## Història

Des de la seva fundació a finals del segle xix, la fàbrica Roger havia estat un important centre de producció de teixits i filatures. Des de finals del segle XX només està parcialment explotada i la seva activitat ja no es la originària.

## Referències

* 1 2 «Nau industrial Roger». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Món Sant Benet

Món Sant Benet, situat al terme municipal de Sant Fruitós de Bages, és un projecte cultural, turístic i de lleure amb una projecció internacional, inaugurat el novembre de 2007 propietat de la Fundació Catalunya-La Pedrera. Està envoltat d'un entorn natural, on es fusionen l'art medieval i la natura. Amb el mil·lenari monestir de Sant Benet de Bages, com a principal reclam, integra diversos usos i projectes que configuren una proposta d'oci i cultura atractiva i pensada per a tots els públics.

## Visita

* El monestir de Sant Benet de Bages: un dels pocs monuments en què les diferents èpoques, des de l'alta edat mitjana fins al modernisme, hi ha deixat la seva empremta. El monestir romànic, l'època gòtica, el desenvolupament barroc, el modernisme hi han deixat el seu llegat monumental. Entre diverses activitats, hi destaca la visita titulada "Un dia a la vida de Ramon Casas" a les estances modernistes del sobreclaustre on es recrea la vida de la família Casas a dins del monestir.
* El museu: una gran part del monestir (església, claustre i espais annexos, sobreclaustre, celler...) s'han convertit en un espai museïtzat que permet fer un recorregut històric i emocional pels espais més representatius del monestir, que donen a conèixer, en conjunt, l'evolució social de Catalunya al llarg de mil anys d'història. La museografia de Món Sant Benet inclou els itineraris medieval i modernista i s'ha concebut a partir d'un muntatge multisensorial, que provoca un efecte vivencial.
* Fundació Alícia: una proposta de recerca científica i gastronòmica, liderada per Ferran Adrià, única en el món. Es pot visitar aquest espai de recerca i experimentar amb les percepcions en el taller-demostració "El sentit dels sentits".
* Visita a l'Hort de la Cuina: un espai que ocupa, a la riba del Llobregat, una zona en què antigament els monjos del monestir tenien les seves zones d'horta. Es tracta d'un hort ecològic d'hortalisses i fruites –que inclou l'espai Pomàrium, amb desenes de varietats de pomeres i pereres– que permet al visitant conèixer de primera mà tots els tipus de cultiu de la nostra terra, tant de secà com de regadiu.

## Referències

* ↑ «.xml Món Sant Benet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arnedo, Clara «Llavors del passat, cultius del futur». Descobrir, 217, 01-03-2016, pàg. 103-109.

## Enllaços externs

* Web Oficial del Món Sant Benet
# Roca Corbatera

La Roca Corbatera és una muntanya de 1.163 metres que es troba al municipi de la Morera de Montsant, a la comarca catalana del Priorat. Al cim hi ha un vèrtex geodèsic (referència 258131001 de l'ICC). Forma part de la serra del Montsant.
Aquest cim està inclòs al Repte dels 100 cims de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Julgoldita

La julgoldita és una sèrie de tres minerals amb el mateix nom, de la classe dels sorosilicats i dins d'aquests del " grup de la pumpellyíta" (subgrup de la julgoldita). Va ser nomenat l'any 1971 pel geoquímic nord-americà Julian R. Goldsmith, del nom del qual deriva el seu nom.

## Espècies minerals

El terme julgoldita es correspon amb tres minerals, abans considerats varietats i avui acceptats per l'Associació Mineralògica Internacional com a espècies diferents:
* Julgoldita-(Fe2+): Ca₂Fe$^{2+}$(Fe$^{3+}$)₂(Si₂O₇)(SiO₄)(OH)₂·H₂O
* Julgoldita-(Fe3+): Ca₂Fe$^{3+}$(Fe$^{3+}$)₂(Si₂O₇)(SiO₄)O(OH)·H₂O
* Julgoldita-(Mg): Ca₂Mg(Fe$^{3+}$)₂(Si₂O₇)(SiO₄)(OH)₂·H₂O
Entre aquests tres extrems es formarien sèries de solució sòlida, donant una família de minerals per substitucions parcials dels tres ions metàl·lics.
Són silicats del tipus sorosilicats, amb mescla de grups funcionals del tipus Si₂O₇ i SiO₄, entre els tetraedres del qual se situen els ions metàl·lics de les diferents espècies minerals.

## Formació i jaciments

Apareixen en jaciments de hematites i magnetita (a Suècia). També en quars-diabasa (a Escòcia).
Apareixen normalment associats a altres minerals tals com: apofil·lita, barita, hematites, ilvaita, calcita, quars, clorita, prehnita, epistilbita, estilbita, pectolita, laumontita, babingtonita i titanita.

## Referències

* Julgoldita-(Fe3+), mindat.org.
* Julgoldita-(Fe2+), webmineral.com.
* Manual de julgoldita-(Fe2+), Mineral Data Publishing.
# Pavelló d'esplai de Sant Fruitós de Bages

El Pavelló d'esplai de Sant Fruitós de Bages és un edifici del municipi de Sant Fruitós de Bages (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici rectangular de dues plantes: una baixa, útil com a magatzem, i una primera, emprada per estar, amb cuina petita i armari aixamfranat, fent simetria amb la llar de foc raconera, també aixamfranada. La coberta està feta per bigues de fusta, llata, rajola i teula, a doble vessant.
S'observa un pinyó amb decoració lineal, acastellada amb sanefa de ceràmica, motllures arrebossades. A la façana hi ha incrustacions de rajola vidriada amb tons verds, formant daus i sanefes.
L'escala d'accés des de l'exterior és de pedra picada, té una barana simple de ferro forjat i sota l'escala s'endevina una comuna.

## Història

Es tracta d'un pavelló d'esplai situat dins les propietats del mas Sala. No hi ha dades cronològiques concretes que indiquin el moment de la seva construcció, però per la seva tipologia es pot donar una datació aproximada de principis del segle xx.
S'hi accedia des de la carretera mitjançant una petita avinguda envoltada d'arbres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pavelló d'esplai de Sant Fruitós de Bages». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2015].
# Batalla de Montenaken

La batalla de Montenaken va tenir lloc el 20 d'octubre de 1465 als afores de Sint-Truiden al poble de Montenaken (Gingelom), situat entre Landen i Waremme, actualment a Bèlgica, entre les milícies del principat de Lieja, que esperaven el suport de Lluís XI de França, contra les tropes de Felip el Bo, conduïdes per al seu fill Carles, duc de Charolais.
La gent liegesa, conduïda per Raes de la Rivière, senyor de Heers es revoltava contra l'autoritat del príncep-bisbe Lluís de Borbó imposat contra la voluntat del capítol de la catedral de Sant Lambert.

## Conseqüències

Després de la derrota a la batalla de Montenaken, i la destrucció de diverses viles com Grand-Hallet i Petit-Hallet Carles I va imposar la pau de Sint-Truiden pel que van haver d'acceptar l'autoritat del Ducat de Borgonya que va establir un règim dictatorial executant molts ostatges, abolint els drets i les llibertats del principat, i imposant a les bones viles l'enderroc de les seves muralles.

## Referències

* ↑ (anglès) Hannut (Municipality, Province of Liège, Belgium)

## Bibliografia

* (anglès) J. C. H. Blom i Emiel Lamberts. History of the Low Countries