OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nebetiunet

Nebetiunet ("Dama de Dendera"; títol de la deessa Hathor) va ser una princesa egípcia de la XVIII Dinastia. Era filla del faraó Tuthmosis III i de la Gran Esposa Reial Merit-Ra Hatxepsut.
Nebetiunet en jeroglífic :
És un dels sis fills coneguts de Tuthmosis i Merit-Ra; els seus germans van ser el faraó Amenofis II, el príncep Menkheperre i les princeses Meritamon C, Meritamon D i Iset. Apareix representat juntament amb les seves germanes i Mekhenperre en una estàtua de la seva àvia materna anomenada Hui (avui al British Museum).

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 133,140.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 133.
* ↑ «Huy,la gran sacerdotisa de Amón, Re y Atum» (en castellà). Los nobles de Egipto. Arxivat de l'original el 2009-04-09. [Consulta: 28 octubre 2020].

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Fidó (tirà)

Fidó (Antiga Atenes, segle V aC - p. segle V aC) en llatí Pheidon, en grec antic Φείδων, fou un dels Trenta Tirans establerts a Atenes el 404 aC després de la guerra del Peloponès, mencionat per Xenofont (Hel·lèniques, II, 3, 2).
Es va oposar fortament a Críties i el seu partit, i després de la batalla de Muníquia va ser nomenat membre del consell dels Deu amb l'esperança d'obtenir un acord amb els exiliats que dominaven el Pireu. No hi va posar gaire esforç i poc després se'n va anar a Esparta a demanar ajut contra el partit democràtic. No consta la seva tornada a Atenes.

## Referències

* ↑ 3.Pheidon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 256
# Forn de Ca l'Aulet

El Forn de Ca l'Aulet és una obra d'Anglès (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici aïllat de planta circular i cobert amb una volta cupular parcialment derruïda i caiguda.
La construcció aprofita el desnivell del terreny i té dues entrades, una per baix, gran i amb un arc rebaixat de doble arcada de pedra, i una per dalt, petita i rectangular.
L'estructura de base és quadrangular, on hi ha la zona de l'alimentació (combustible) del forn, però a sobre hi ha una estructura circular.
Malgrat ser una ruïna i haver-hi crescut una alzina a dins que deu tenir més de trenta anys, es conserva relativament bé, per la qual cosa seria possible una consolidació i una restauració.

## Història

Es tracta d'un antic forn de calç que funcionà, a base de pedres calcàries de la zona pròxima, des del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Forn de Ca l'Aulet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Forn de Can Noguera

El Forn de Can Noguera és una obra de Vidreres (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de les restes d'un forn antic de planta circular i situat en un vessant de la muntanya, aprofitant el desnivell. Actualment té el sostre caigut, però el cobria, presumiblement, una volta de pedra, les restes de la qual encara es poden observar al terra de l'interior del forn. La boca del forn, l'única entrada original del forn, està formada per una obertura emmarcada de pedra mal desvastada i de forma quadrada d'un metre i mig de costat.

## Història

El funcionament del forn s'ha de vincular amb els treballs agrícoles, ramaders i bosquetans de la propietat de Can Mundet, prop de l'antic mas de Can Noguera. Segons alguns coneixedors del terreny i per similitud a d'altres forns documentats a la zona de Santa Coloma, el forn seria de pega, per destil·lació de socs de pi vell, i no pas de calç o vidre.

## Referències

* 1 2 3 4 «Forn de Can Noguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2018].
# Filentoma pitbruna

La filentoma pitbruna (Philentoma velata) és un ocell de la família dels vàngids (Vangidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de la Península Malaia, Sumatra, Java i Borneo.

## Referències

* ↑ «Filentoma pitbruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Francesco Redi

Francesco Redi (Arezzo, 18 o 19 de febrer de 1626 - Pisa, 1 de març de 1697), fou un naturalista, metge i poeta de la Toscana, conegut especialment per haver realitzat experiments a Florència considerats molt rellevants en la refutació de la teoria de la generació espontània, la qual postulava la producció d'éssers vius partint de matèria inerta.
Nascut a Arezzo, a la regió Toscana, Redi va ser l'arquiatre del Duc Ferran II, i va formar part de l'Accademia della Crusca i de l'Accademia del Cimento.
Va realitzar un gran nombre d'investigacions sobre diversos cucs (cosa que fa que se'l consideri el pare de l'helmintologia), animals paràsits i el verí de les serps, de les quals van sorgir les seves obres científiques "Osservazioni intorno alle vipere" (Observacions sobre els escurçons) i "Esperienze intorno alla generazione degl'Insetti" (Experiències sobre la generació dels insectes).
La demostració experimental detallada a "Esperienze intorno alla generazione degl'Insetti" va permetre demostrar la invalidesa de la hipòtesi de la generació espontània. El saber d'aquell temps establia que les larves es formaven naturalment de la carn en estat de descomposició. En un experiment realitzat el 1668, Redi va prendre tres flascons i va posar carn putrefacta en cada un. Va segellar fortament un dels flascons, en va deixar un altre d'obert, i va cobrir el tercer amb una gasa. La conclusió de l'experiment va demostrar el desenvolupament de cucs a la carn del flascó obert i sobre la gasa del flascó corresponent, mentre que no es van observar cucs en cap part del flascó segellat. Així, l'experiment de Redi va permetre comprovar que larves de les substàncies orgàniques en descomposició no apareixen si s'evita que les mosques hi ponguin els seus ous; d'aquesta manera va començar la lluita contra la idea de la generació espontània.
Va influir a la cort medicea per tal que el seu amic i protegit, el metge i arqueòleg Giovanni Pagni, fos enviat a la Regència de Tunis per tal de guarir Muhammad el Hafsi.
Redi també va ser poeta; la seva obra més coneguda és «Bacco in Toscana» (1685), que tracta sobre els vins d'aquesta regió italiana.
En honor d'aquest cèlebre biòleg mort a Pisa el 1697 es va atorgar el nom Redi a un cràter de Mart.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Redi, Francesco». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 108. ISBN 8429270043.
* ↑ Rei, Dario. La Revolución científica (en castellà). Icaria Editorial, 1978, p. 154. ISBN 8474260388.
* ↑ Paolucci, Fabrizio; Musée national du Bardo (Tunisia); Galleria degli Uffizi. Antichità d'Africa agli Uffizi: Giovanni Pagni medico e archeologo pisano nella Tunisia del XVII secolo (en italià). Firenze: Regione Toscana, 2018.

## Enllaços externs

* Experiments on the generation of insects - Text escanejat de la traducció a l'anglès (1909) a partir de l'edició italiana de 1688.
# Filíppovo

Filíppovo - Филиппово (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 81 habitants. Pertany al districte (raion) de Valuiki.

## Referències

* ↑ «Kasenovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-26. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Город Валуйки и Валуйский район» Белгородской области». Официальный сайт Администрации Валуйского района Белгородской области.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 26 març 2022].
# Francisco Rodríguez

Francisco Rodríguez és el nom dels següents personatges:
* Francisco Rodríguez Amador (Madrid, 1968), futbolista espanyol
* Francisco Rodríguez Sánchez (Ferrol, 1945), filòleg, sociolingüista i polític gallec
* Francisco Rodríguez Fernández (Madrid, 1945), director de cinema espanyol
* Francisco Rodríguez Valderrama (Madrid, 1940), polític alacantí
* Francisco Javier Rodríguez Pinedo (Mazatlán, 1981), futbolista mexicà
* Francisco Javier Rodríguez Vílchez (Almería, 1978), futbolista andalús
* Francisco José Rodríguez Hernández (Tejina, 1962), futbolista canari
* Juan Francisco Rodríguez Herrera (Santa Cruz de Tenerife, 1965), futbolista i entrenador de futbol canari
* José Francisco Rodríguez Maldonado (Duitama, 1960), ciclista colombià
# Francesc de Villalonga i Fortuny

Francesc de Villalonga i Fortuny (Palma, 17 d'agost de 1661 - Madrid, 23 de maig 1740, I comte de la Cova per privilegi del rei Carles II de Castella (Reial Decret de 22/8/1691 i Real despatx de 20/8/1693), fou cavaller de l'ordre de Calatrava (1690) i mestre de camp dels reials exèrcits. El seu fill fou Jordi de Vilallonga i de Velasco, II comte de la Cova i Virrei de Nova Granada.

## Referències

* ↑ Alfonso Vidal i de Barnola, Luís «Títols nobiliaris de Mallorca». Paratge, 7, 1996, pàg. 39-42 [Consulta: 16 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Portal Palma - Cal Comte de la Cova Arxivat 2017-03-04 a Wayback Machine.
# Filó (geologia)

Un filó, en geologia, és un dipòsit mineral sobreimposat format per l'ompliment d'esquerdes i caracteritzat pel poc gruix respecte a la longitud. Els minerals del filó estan en estat cristal·litzat.
Els filons es formen quan els minerals constituents, transportats en solució aquosa dintre de la massa rocosa, es dipositen mitjançant precipitació química. El flux hidràulic implicat és del tipus hidrotermal.
La potència (gruix) del filó pot arribar a desenes de metres; generalment, va disminuint cap als extrems fins a reduir-se en certs casos a uns mil·límetres. També la llargada n'és molt variable; normalment, són de desenes de metres, però n'hi ha de més de 100 km.

## Mineralització i filons

Els filons són de gran importància per al dipòsit dels minerals gràcies a la mineralització que se'n fa a prop. Entre els exemples, n'hi ha l'or. En molts dels filons explotats durant la febre de l'or del segle xix, el mateix filó era la mena d'on s'extreia l'or.
En canvi, en la majoria de les mines modernes, la mena es compon del filó i part de la roca que l'envolta. A més, l'or normalment no es veu a ull nu i la quantitat de material remogut és enorme comparat amb els mètodes antics. Per això, actualment els filons d'origen hidrotermal no són l'objectiu exclusiu de la mineria moderna.

## Vegeu també

* Hidrotermal.

## Referències

* ↑ «Filó (geologia)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Franco Giacchero

Franco Giacchero (Ovada, província d'Alessandria, Piemont, 1 d'abril de 1925 - Novi Ligure, 8 de maig del 2012) fou un ciclista italià, professional entre 1951 i 1957. En el seu palmarès destaca la victòria final a la Volta al Marroc de 1952 i una etapa a la Volta a Catalunya de 1955.

## Palmarès

* 1950
** 1r a la Copa Vall del Metauro
* 1952
** 1r a la Volta al Marroc
* 1955
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1951. 50è de la classificació general
* 1952. 73è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1955. 40è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Resultats de la 8a etapa» (en castellà). El Mundo Deportivo, 11-09-1955, pàg. 1, 3, 4 [Consulta: 4 abril 2013].
* ↑ «Franco Giacchero al web museociclismo.it» (en italià). [Consulta: 1r abril 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa i biografia a museociclismo.it
# Franco Lombardi

Franco Lombardi (Nàpols, 28 de juny de 1906 - Roma, 9 de setembre de 1989) va ser un filòsof italià.
El 1949 va exercir com a professor d'història de la filosofia i posteriorment, el 1956, de filosofia moral a la Universitat de Roma La Sapienza, on va defensar un humanisme criticonaturalista. Fou soci de l'Accademia Nazionale dei Lincei. Va realitzar diversos estudis sobre alguns filòsofs, entre els quals Kant, Marx, Feuerbach o Kierkegaard. Precisament el 1936 va escriure la primera gran monografia italiana completa d'aquest darrer pensador. Entre les seves obres més destacades es troben Il concetto della libertà (1947) i La posizione dell'uomo nell'universo (1963), entre moltes altres obres. Va fundar el 1962 i va dirigir la revista De Homine.

## Referències

* 1 2 «.xml Franco Lombardi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lombardi, Franco». Enciclopedia Treccani [Consulta: 20 agost 2018].
* ↑ Stewart, Jon (ed.). Kierkegaard Research: Sources, Reception and Resources. (Volume 8). Kierkegaard's International Reception (Tome II): Southern, Central and Eastern Europe. Taylor & Francis, 2016, p. 117. ISBN 978-1-351-87427-4 [Consulta: 20 agost 2018].
# Francesca Beard

Francesca Beard és una escriptora i performer anglesa. Ha estat definida com a “brillant” per The Scotsman, “inquietant” per The Independent i “la reina de la interpretació de la poesia anglesa” per London Metro. Ha interpretat les seves poesies arreu del món, des d'una presó de Colòmbia fins a escoles de Namíbia o la Fira de Llibres de Bangkok amb el British Council i per tot el Regne Unit, a teatres, centres d'art, festivals i clubs. El seu espectacle femení, “Chinese Whispers”, i el seu espectacle infantil, “Animal Olympics”, han fet gires nacionals i internacionals. El 2008 tenia una adscripció temporal amb el Royal Court com una de les escriptores emergents més prometedores del país. Ha estat escriptora resident a la BBC, la Torre de Londres, el palau de Hampton Coutrt, el Museu d'Història Natural i el Metropolitan Police. Actualment desenvolupa “LondonTales”, un mapa poètic de Londres per a públic directe i en línia amb B3 Media, amb el suport de l'Arts Council England.

## Referències

* ↑ «Francesca Beard». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Fractura de Busch

Una fractura de Busch és un tipus de fractura de la base de la falange distal dels dits de la mà, produïda per arrencament de la inserció òssia (avulsió) del tendó extensor. Sense tractament esdevé un dit en martell. Correspondria al grup B de la classificació d'Albertoni. És molt comú en els conductors de moto i en els porters de futbol, causada per una hiperflexió en el moment que el tendó està exercint la màxima tensió (la mà tancada tensant la palanca de l'embragatge o del fre).

## Història

La fractura de Bush es diu així per Friedrich Busch (1844-1916), que va descriure aquest tipus de fractura en la dècada de 1860. El treball de Busch va ser estudiat per Albert Hoffa el 1904, derivant el terme en "fractura de Hoffa" o "fractura de Busch-Hoffa". A la seva obra "General orthopædics, gymnastics and massage", Busch va descriure les anomalies en els tendons dels dits, en diferents síndromes, descrivint aquesta lesió com una avulsió del tendó que va fixat a la falange distal d'un dit de la mà; en circumstàncies diferents, altres autors han descrit la possibilitat de la fractura a una falange d'un dit del peu, que mal curat pot esdevenir un dit del peu en martell.

## Referències

* ↑ Giovanni De Bastiani; Alan G. Apley; Anthony A.J. Goldberg Orthofix External Fixation in Trauma and Orthopaedics. Springer Science & Business Media, 6 desembre 2012, p. 883–. ISBN 978-1-4471-0691-3.
* ↑ Evaluation of interobserver agreement in Albertoni's classification for mallet finger
* ↑ Robert H. Fitzgerald; Herbert Kaufer; Arthur L. Malkani Ortopedia. Ed. Médica Panamericana, 2004, p. 354–. ISBN 978-950-06-0791-9.
* ↑ James Rheuben Andrews; Gary L. Harrelson; Kevin E. Wilk Physical Rehabilitation of the Injured Athlete. Elsevier Health Sciences, 1 gener 2012, p. 280–. ISBN 1-4377-2411-6.
* ↑ «Hoffa fracture of medial unicondylar and bilateral in a man: a rare case». The Pan African Medical Journal, 20: 382, 2015.
* ↑ Friedrich Busch - General orthopædics, gymnastics and massage
* ↑ James H. Beaty; James R. Kasser Rockwood and Wilkins' Fractures in Children. Lippincott Williams & Wilkins, 2010, p. 233–. ISBN 978-1-58255-784-7.
* ↑ M. Patrice Eiff; Robert L. Hatch; Walter L. Calmbach Tratamiento de las fracturas en atención primaria. Elsevier España, 1999, p. 31–. ISBN 978-84-8174-431-6.

## Vegeu també

* Fractura de Holstein-Lewis
* Fractura de Galeazzi
* Fractura per avulsió
* Dit en martell del peu

## Enllaços externs

* Fractures:dit-en-martell
# Francolí de capell

El francolí crestat (Dendroperdix sephaena) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita sabanes, normalment a prop de l'aigua, de l'Àfrica oriental i Meridional, al sud d'Angola i de Zàmbia, Malawi, Tanzània, Uganda, sud-est del Sudan, Etiòpia, Somàlia i Kenya, cap al sud, fins al nord-est de Namíbia, Botswana, Zimbàbue, Moçambic i nord-est de Sud-àfrica. Tradicionalment situat al gènere Francolinus, és l'única espècie del gènere Dendroperdix.
# Francesco Monterisi

Francesco Monterisi (Barletta, 28 de maig de 1934) és un cardenal italià.

## Biografia

Va ser ordenat prevere el 16 de març de 1957 i incardinat a la diòcesi de Barletta.
El 24 de desembre de 1982 va ser nomenat arquebisbe titular d'Alba Marittima i pro-nunci apostòlic a Corea del Sud. Rebé l'ordenació episcopal el 6 de gener de 1983 de mans del Papa Joan Pau II, amb els cardenals Eduardo Martínez Somalo i Duraisamy Simon Lourdusamy servint com a coconsagradors.
L'11 de juny de 1993 va ser nomenat nunci apostòlic a Bòsnia i Hercegovina.
A la primavera de 1998 tornà a Roma per a ser nomenat secretari de la Congregació per als bisbes. Pel càrrec també ocupa el càrrec de secretari del Sacre Col·legi, en qualitat del qual participà sense dret a vot al conclave de 2005. Al 2009 va ser substituït pel bisbe Manuel Monteiro de Castro, fins llavors nunci apostòlic a Espanya i Andorra.
El 3 de juliol de 2009, per desig del Papa Benet XVI, va ser nomenat arxipreste de la Basílica Papal de Sant Pau Extramurs, succeint el cardenal Andrea Cordero Lanza di Montezemolo.
El 21 d'octubre de 2009 cessà com a secretari del Sacre Col·legi.
El Papa Benet XVI l'elevà al Col·legi de Cardenals, amb el títol de cardenal diaca de San Paolo alla Regola al consistori celebrat el 20 de novembre de 2010, prenent possessió del títol el 12 de febrer de 2011.
Monterisi és el primer purpurat originari de Barletta. Aquest fet històric va ser celebrat a la ciutat i a la diòcesi el 30 de desembre de 2010 en ocasió de les celebracions solemnes en honor de sant Roger, bisbe i patró de l'arxidiòcesi. L'arxidiòcesi de Trani-Barletta-Bisceglie el rebé davant la basílica cocatedral de Santa Maria Major de Barletta amb un Solemne Pontifical concelebrat amb el cardenal Salvatore De Giorgi, els bisbes de les diòcesis limítrofes i clergat diocesà.
El 23 de novembre de 2012 el Papa Benet XVI el rellevà com a arxipreste de Sant Pau Extramurs, nomenant a l'arquebisbe James Michael Harvey.
Participà amb dret a vot al conclave de 2013, que elegí al soli pontifici el Papa Francesc.
El 28 de maig de 2014 complí 80 anys i perdé el dret a participar en un futur conclave.

## Notes

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-08-26. [Consulta: 24 agost 2016].

## Enllaços externs

* Basílica de Sant Pau Extramurs (italià)
# Garatge Hispano Igualadina (Guissona)

El Garatge Hispano Igualadina és una obra de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular que funciona com a garatge amb unes golfes habilitades.
La façana principal presenta dos pisos i combina diferents tipus de materials: la pedra al sòcol, l'arrebossat en la façana i el maó en els arcs de les obertures.
A la planta baixa una porta de garatge amb arc escarser al centre, una porta més petita en un lateral i una finestra rectangular a l'altre. Les tres obertures estan envoltades amb una arcada de maons que funciona com a element decoratiu. Una placa rovellada ens indica que estem al " GARAGE AUTOBUSES LA HISPANO IGUALADINA S.A. ".
Damunt de la porta central un gran finestral estret i allargat i un frontó triangular amb els vèrtex arredonits. Una gran motllura ressalta el perímetre d'aquest frontó.

## Referències

* 1 2 3 4 «Garatge Hispano Igualadina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Garbo, l'espia (L'home que va salvar el món)

Garbo, l'espia (L'home que va salvar el món) és una pel·lícula documental, dirigida per Edmon Roch l'any 2009, que va guanyar el Goya a la millor pel·lícula documental. Ha estat doblada al català.

## Argument

En els anys 40, el català Joan Pujol i Garcia decideix deixar a un costat les seves ocupacions i oferir-se com a espia als britànics. En rebre una negativa, prova sort amb els nazis, convertint-se en un dels seus agents secrets sota el nom d' "Arabel". Temps després, després d'haver viscut algunes aventures, és localitzat per la Intel·ligència Britànica i passa a ser un agent doble amb la identitat de "Garbo". Les estratègies d'engany que va dur a terme en tots dos bàndols van fer d'ell el millor espia del segle.

## Comentari

Definit com un thriller documental sobre l'agent secret que va engalipar als nazis, Garbo, l'espia ens descobreix la història de Joan Pujol. Autodidacta i emprenedor, Pujol va ser un dels puntals de la intel·ligència en la Segona Guerra Mundial, treballant al mateix temps per al Tercer Reich i l'MI5. Una biografia tan apassionant, i alhora tan desconeguda, va seduir immediatament al productor Edmon Roch, que debuta després de la càmera filmant entrevistes, intercalant fragments de pel·lícules i recorrent als efectes digitals.
Un dels episodis més recordats de Garbo va ser fer creure als nazis que el desembarcament de Normandia anava a ser realment al Pas de Calais. Gestes com aquesta, inclòs el fet que fos l'únic individu que va rebre les màximes condecoracions de tots dos bàndols, li van valer l'apel·latiu del "millor actor del món". Al costat de les seves impressions, el documental recull testimoniatges d'oficials, espies i investigadors com Nigel West, el novel·lista que va trobar a Pujol a Veneçuela quan tothom el donava per mort. Garbo: l'espia ha participat en els festivals documentals d'Amsterdam, Roma i Sevilla.

## Nominacions i premis

* Goya al millor documental (2010)
* Premi al millor documental al Festival de Cinema Europeu de Sevilla (2009)
* Gaudí a la millor pel·lícula documental (2010)
* Gaudí al millor guió (2010)

## Referències

* ↑ Garbo, l'espia (L'home que va salvar el món), esadir.cat
* ↑ Edmon Roch rescata del olvido la historia del agente Juan Pujol en ´Garbo, el espía´, Diario de Mallorca, 22 d'abril de 2010
* ↑ Edmon Roch estrena un filme sobre el espía catalán que engañó a Hitler, La Vanguardia, 4 de desembre de 2009
* ↑ Garbo, el hombre que salvó el mundo
* ↑ El festival de cine de Sevilla premia "Garbo", primera incursió de Roch a la direcció, Diari de Girona, 15 de novembre de 2009
* ↑ "Garbo, l'espia " s'estrena a les sales dels Estats Units, ccma.cat, 18 de novembre de 2011