OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Assaig de Bernoulli

En la teoria de probabilitat i estadística, un assaig de Bernoulli és un experiment aleatori en el qual només es poden obtenir dos resultats (habitualment etiquetats com a èxit i fracàs ). S'anomena així en honor de Jakob Bernoulli.
Des del punt de vista de la teoria de la probabilitat, aquests assajos estan modelats per una variable aleatòria que pot prendre només dos valors, 0 i 1. Habitualment, s'usarà l'1 per representar l'èxit.
Si p és la probabilitat d'èxit, llavors el valor de l'valor esperat de la variable aleatòria és p i el seu variància, p (1 - p ).
Els processos de Bernoulli són els que resulten de la repetició en el temps d'assajos de Bernoulli independents però idèntics.

## Exemples

A la pràctica, els assajos de Bernoulli s'utilitzen per modelar fenòmens aleatoris que només tenen dos resultats possibles, com ara:
* En llançar una moneda, comprovar si surt cara ( èxit ) o creu ( fracàs ). Se sol suposar que una moneda té una probabilitat d'èxit de 0,5.
* En llançar un dau, veure si s'obté un sis ( èxit ) o qualsevol altre valor ( fracàs ).
* Al realitzar una enquesta política, després d'escollir un votant a l'atzar, veure si aquest votarà «sí» en un referèndum proper.
* Era el nadó nena?
* Són verds els ulls d'una persona?
* Va decidir un client potencial comprar determinat producte?
Cal entendre que èxit i fracàs són etiquetes per als resultats i que no ha de ser interpretat literalment.

## Vegeu també

* Distribució de Bernoulli
# Arakil

Arakil és un municipi de Navarra, a la comarca de Sakana, dins la merindad de Pamplona. Apareix en 1857 per la fusió d'Aizkorbe, Ekai, Etxarren, Etxeberri, Egiarreta, Erroz, Irurzun, Izurdiaga, Murgindueta, Satrustegi, Urritzola, Ihabar i Zuhatzu. En 1996 s'independitza Irurtzun. Comprèn els següents concejos i llocs Aizkorbe/Aizcorbe, Ekai/Ecay, Etxarren/Echarren, Etxeberri/Echéverri, Egiarreta/Eguiarreta, Errotz/Erroz, Izurdiaga, Murgindueta/Murguindueta, Itsasperri (capital), Satrustegi/Satrústegui, Urritzola/Urrizola, Hiriberri/Villanueva, Ihabar/Yábar i Zuhatzu/Zuazu.

## Topònim

El topònim Arakil es correspon a la vall i riu que forma la meitat oriental de la comarca de Sakana. Històricament engloba per tant l'actual municipi d'Arakil, així com les localitats que antigament pertanyien al mateix i en diferents moments històrics s'han anat separant de la vall (Uharte-Arakil, Arruazu, Irañeta, Irurtzun). Sembla bastant evident que el modern topònim Arakil deriva de la mansio Aracaeli, que és nomenada en l'itinerari d'Antoní, una relació de localitats que servien d'escala en la calçada romana Astorga-Bordeus,que està datat en l'any 455. Se sap actualment que la calçada passava per la vall de Arakil i la similitud entre ambdós topònims incita a pensar que es refereixen a la mateixa localització.
Segles abans Plini va esmentar als aracelitani com una de les comunitats que formaven part del poble dels bascons. Basant-se en aquests registres que daten d'època romana, diversos filòlegs s'han aventurat a buscar una etimologia del nom en el llatí. Així Julio Caro Baroja va aventurar una suggeridora hipòtesi, segons la qual el topònim Aracaeli provindria de ara coeli (altar del cel). Aquest topònim estaria relacionat amb el de la veïna Serralada d'Aralar, que provindria al seu torn de llaura lar(re) (pasturatge de l'altar), un topònim híbrid basc-llatí. Cal tenir en compte que en un dels vores de la Serralada d'Aralar i dominant la vall d'Arakil es troba el santuari de San Miguel de Aralar o San Miguel in Excelsis (San Miguel al capdamunt). Es tracta d'un antic lloc de culte molt venerat a Navarra i al País Basc, que bé podria tenir un origen precristià. Un lloc de culte o altar situat en les altures que bé podria haver donat nom a la vall situada als seus peus (Arakil) i a la Serralada plena de pastures que queda al darrere (Aralar).
Sobre la hipotètica localització de la mansio Aracaeli on vivien els aracelitani, des de principis del segle xx s'ha solgut considerar generalment Uharte-Arakil com el lloc on estava situada aquesta antiga població. Rafael Carasatorre considerava que les restes romanes trobats prop de la població de Zamartze es corresponien amb els d'Aracaeli. Altres autors com Arturo Campión o el Pare Fita consideraven que el topònim antic no era d'origen llatí, sinó vascó i que provenia d'Arac ili (la ciutat d'Arac).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1897 | 1900 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1975 | 1981 | 1991 | 1999 |
| 2.072 | 2.201 | 2.116 | 2.119 | 2.110 | 2.065 | 2.689 | 2.840 | 2.960 | 2.766 | 879 |
# Apol·lònides de Sició

Apol·lònides de Sició (en llatí Apollonides, en grec Ἀπολλωνίδης), fou un dirigent de la Lliga Aquea el 186 aC quan es feia el gran congrés a Megalòpolis en el que el rei Èumenes II de Pèrgam buscava l'aliança amb la Lliga Aquea a la qual va donar una gran quantitat de diners en prova de bona voluntat i per assegurar-se el seu suport.
Apol·lònides es va oposar a acceptar els diners "com a cosa indigna d'ells", i que a més els deixava en mans del rei. Va tenir el suport d'alguns distingits membres de la Lliga, que finalment van rebutjar els diners. En aquest congrés també hi havia ambaixadors romans i després del seu retorn a Roma, els ambaixadors d'Esparta i la Lliga Aquea es van dirigir a la República el 185 aC. Entre aquests ambaixadors s'hi trobava Apol·lònides, que va intentar explicar al senat romà quina era la situació a Esparta, i es va enfrontar amb els ambaixadors espartans per reivindicar les accions de Filopemen i els aqueus en aquell país. Quan va esclatar la guerra entre Perseu de Macedònia i Roma, va aconsellar de no oposar-se obertament als romans.

## Referències

* ↑ 8.Apollonides of Sicyon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 237
# BUA

BUA té els següents significats:
* British United Airways, aerolínia històrica del Regne Unit
* bua també és el codi ISO 639-3 del buriat, llengua mongòlica parlada a Rússia, Xina i Mongòlia
# Arma convencional

Els terme d'armes convencionals es refereixen en general a les armes que tenen un ús relativament ampli i que no són armes de destrucció massiva (com les armes nuclears, biològiques i químiques). Les armes convencionals inclouen les armes petites i lleugeres, les mines terrestres i del mar, així com les següents que no siguin portadores d'armes de destrucció massiva: obusos, bombes (incloses les de dispersió), coets i míssils. Aquestes armes utilitzen explosius basats en energia química, en oposició a l'energia nuclear de les armes nuclears.
L'ús acceptable de tots els tipus d'armes convencionals en temps de guerra es regeix per les Convencions de Ginebra. Certs tipus d'armes convencionals també estan regulades o prohibides pel Conveni sobre Certes Armes Convencionals de les Nacions Unides. Altres estan prohibides en virtut de la Convenció sobre Bombes de Dispersió i la Convenció d'Ottawa (també conegut com el Tractat de Prohibició de Mines).

## Referències

* ↑ «Titulo III». [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ «Armas convencionales - CICR» (en espanyol europeu), 29-10-2010. [Consulta: 25 març 2021].
# Automobiles Gonfaronnaises Sportives

Automobiles Gonfaronnaises Sportives o AGS va ser un constructor de cotxes de competició francès que va arribar a disputar curses a la Fórmula 1.

## Història

L'equip va ser fundat per Henri Julien a la dècada dels 60 i tenia la seu a Gonfaron, França.
El primer monoplaça per competir a fórmules menors va ser fabricat l'any 1969 i va anar construint nous i més evolucionats models amb el transcurs del temps, disputant la Fórmula 2 a partir del 1979 i la Fórmula 3000 la temporada 1985.

## A la F1

Va debutar a la F1 el 7 de setembre del 1986 al circuit de Monza disputant el GP d'Itàlia de la mà del pilot italià Ivan Capelli.
La seva última cursa va ser el Gran Premi d'Espanya del 1991, on ja van deixar la F1 per greus problemes econòmics.
L'equip va prendre part a un total de vuitanta curses (amb 128 monoplaces) disputades en sis temporades consecutives (1986 - 1991) aconseguint en dues ocasions la sisena posició com millor classificació en una cursa i assolint dos punts pel campionat del món de constructors.

## Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 80 (128) | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 |

## Enllaços externs

* AGS Fórmula 1
# Bachgoti

La família Bachgoti fou una nissaga indomusulmana que va governar a alguns llocs de l'Índia a l'Oudh. El seu origen es remunta a Chahir Deo i a Prithwiraj III d'Ajmer i Delhi (mort el 1193), però el primer ancestre documentat fou Bariar, casat amb una filla del rajà Ram Deo de Patti. D'aquest deriva la branca principal, dividida en dues branques, la segona de les quals, representada per Tilok Chand, vers el 1500 es va haver de convertir forçosament a l'islam agafant el nom de Tatar Khan. Un net de Tatar fou Hasan Khan que va governar la taluka d'Hasanpur al Oudh. Un segon fill de Tatar Khan va originar la nissaga que va governar la taluka de Murarmau també a l'Oudh; i un tercer fill va donar origen als talukdar de Thalrai.

## Vegeu també

* Kurwar.

## Referències

* ↑ Genealogia
# Barbus perince

Barbus perince és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Nil, a la conca del riu Níger i als llacs Txad, Albert i Edward.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus parajae

Barbus parajae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del curs superior del riu Sanaga (Àfrica).

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Van den Bergh, E.C. i G.G. Teugels, 1998. Description of new small-sized Barbus species from the Sanaga Basin in Cameroon. Comments on B. jae and on the taxonomic status of B. condei (Ostariophysi; Cyprinidae). J. Nat. Hist. 32: 1367-1401.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Estadi de Moustoir

El Estadi de Moustoir o Stade du Moustoir, també conegut com a Stade-Yves Allainmat, és un estadi de futbol de la ciutat de Lorient, a Bretanya (França). És l'estadi de futbol del FC Lorient i té una capacitat per a 16.910 espectadors. Va ser inaugurat el 1959 i rep el nom del barri on es troba. La construcció de la graderia sud va començar el gener de 2009 i havia de ser acabada el maig de 2010, amb una capacitat de 4.500 seients.
El 20 de desembre de 2020, després d'un partit entre el Lorient i el Rennes a l'Stade du Moustoir, una rampa d'il·luminació va caure sobre un jardiner i en provocà la seva mort.

## Referències

* ↑ «Stadiums in France Bretagne». Worldstadiums.com. Arxivat de l'original el 4 November 2011. [Consulta: 7 novembre 2011].
* ↑ «Terrible accident au Moustoir : un jardinier tué après le match Lorient-Rennes» (en francès). France Bleu, 20 December 2020. [Consulta: 20 December 2020].

## Enllaços externs

* Informació de l'estadi
# Matthias Kirschnereit

Matthias Kirschnereit (Dorsten, 1962) és un pianista alemany.

## Biografia

Matthias Kirschnereit va créixer a Namíbia i més tard va estudiar a la Universitat de Música de Detmold amb Renate Kretschmar-Fischer. Va ser premiat en certàmens reconeguts a nivell nacional i estranger, com el "German Music Competition" de Bonn, el Concours Géza Anda de Zuric i el International Australian Piano Competition de Sydney. El 1989 va rebre el premi de patrocini de l'estat de Renània del Nord-Westfàlia. Els conjunts amb els quals Kirschnereit ha actuat inclouen la "Zurich Tonhalle Orchestra", la "Stuttgart Radio Symphony Orchestra" i el "Lucerne Festival Strings".
El 1997, Kirschnereit, que viu a Hamburg, va rebre una càtedra a la Universitat de Música i Teatre de Rostock.
Hi ha més de 20 enregistraments en CD amb l'intèrpret Kirschnereit, inclòs un enregistrament complet de tots els concerts per a piano de Mozart amb l'Orquestra Simfònica de Bamberg entre 1999 i 2006 amb el segell ARTE NOVA/Sony BMG. Kirschnereit va rebre l'ECHO Klassik el 2009 per l'estrena mundial del Concert per a piano reconstruït en mi menor de Felix Mendelssohn Bartholdy juntament amb la Robert Schumann "Philharmonic Chemnitz" sota la direcció de Frank Beermann. Des de 2012, Kirschnereit és el director artístic dels concerts de marees a Frísia Oriental. És president de la "Johannes Brahms Society" d'Hamburg des de gener de 2021.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20101024170803/http://www.echoklassik.de/matthias_kirschnereit/(Memòria del 24 d'octubre de 2010 a l'Arxiu d'Internet) amb motiu de l'acte de lliurament del premi al web d'ECHO Klassik (consultat el 5 de setembre de 2009).
* ↑ https://gezeitenkonzerte.ostfriesischelandschaft.de
* ↑ https://www.hmt-rostock.de/hochschule/lehrende/institut-fuer-musik/klavierabteilung/prof-matthias-kirschnereit-klavier/

## Enllaços externs

* https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&query=128389869/al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya
* https://www.matthias-kirschnereit.de
* https://www.hmt-rostock.de/hochschule/lehrende/institut-fuer-musik/klavierabteilung/prof-matthias-kirschnereit-klavier/
# Josep Maria Ros i Vila

Josep Maria Ros i Vila (Barcelona, 2 de novembre de 1899 - 22 d'agost de 1993) fou un arquitecte català. Fill de l'industrial Josep Ros i Casanovas i Neus Vila i Soler. Net de l'arquitecte Francesc de Paula Vila i March.
Es llicencià el 19 d'octubre de 1924 a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona i començà a treballar a l'estudi de Salvador Valeri i Pupurull. L'any 1940 fou nomenat arquitecte municipal de Cardedeu, delegat de la Direcció General d'Arquitectura i degà del Col·legi Oficial d'Arquitectes de Catalunya i Balears, càrrec que ocupà fins a l'any 1954.

## Obres arquitectòniques destacades
### Obra nova

* Capella de Sant Bernat de Menthon al municipi de Montseny de 1952.
* Mare de Déu de les Neus (la Molina) de 1926 al municipi d'Alp.
* Diverses torres d'estiueig a Cardedeu.

### Restauracions i ampliacions

* Edifici de l'Ajuntament de Puigcerdà.
* Fàbrica Sanesteve de Cardedeu.
* Fàbrica Borrás de Cardedeu.

## Referències

* 1 2 3 Gil Nebot, Leopoldo «Josep Mª Ros Vila (1899-1993)». Butlletí de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, Vol. 7, 1993, p. 367-369 [Consulta: 27 gener 2014].
* ↑ «Pàgina Web de Guia Nupcial». Arxivat de l'original el 2008-08-04. [Consulta: 11 setembre 2013].
* ↑ «Pàgina Web d'Alp Turisme». Arxivat de l'original el 2013-10-02. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ «Josep Maria Ros i Vila». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pàgina Web de l'Ajuntament de Puigcerdà». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 setembre 2013].
* 1 2 «Pàgina Web de l'Ajuntament de Cardedeu». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 setembre 2013].
# Christopher Tolkien

Christopher John Reuel Tolkien (Leeds, Anglaterra, 21 de novembre de 1924 – Draguinhan, França, 16 de gener de 2020) va ser un escriptor i professor universitari, conegut per ser el tercer fill de l'escriptor John Ronald Reuel Tolkien, i especialment com a editor de la major part de les seves obres pòstumes.
Tolkien pare va escriure moltíssim material vinculat a la mitologia de la Terra Mitjana, que no va ser publicat mentre vivia; encara que originalment la seva intenció era publicar El Silmaríl·lion juntament amb El Senyor dels Anells, i ja hi havia parts molt desenvolupades, va morir el 1973 deixant el projecte pendent de concloure.
Christopher va ser sempre part de l'audiència crítica de la ficció del seu pare, primer com a nen, escoltant les històries de Bilbo Saquet, i després com a adolescent i jove adult, retroalimentant el seu pare a El Senyor dels Anells durant els últims anys de la seva gestació, i fins i tot participant en els debats literaris dels Inklings. El mateix Christopher es va assignar la tasca d'interpretar els, sovint, confusos mapes de la Terra Mitjana, amb la finalitat de generar les versions mostrades en els llibres. Christopher redibuixà el mapa principal a la fi dels 70, per aclarir les lletres i corregir alguns errors i omissions.
Posteriorment, el fill va seguir els passos del pare, convertint-se en lector i tutor de Llengua Anglesa a la Universitat d'Oxford.
Després de la mort del seu pare, Christopher es va embarcar en la tasca d'organitzar totes les notes del seu pare, algunes de les quals estaven escrites en vells retalls de paper. Molt del material estava escrit a mà, amb freqüència un simple esbós estava escrit sobre altre esbós anterior, i els noms dels personatges canviaven contínuament entre l'inici i la fi del mateix text. Desxifrar això va ser una àrdua tasca, i tal vegada només algú amb la proximitat a l'autor com el seu propi fill, i tan endinsat en l'evolució de les històries, podia fer que tot concordés. Malgrat tot, Christopher ha admès que sovint va haver d'endevinar el que el seu pare volia dir.
No obstant això, al treballar amb Guy Gavriel Kay, va poder publicar El Silmaríl·lion l'any 1977, seguit dels Contes inacabats de Númenor i la Terra Mitjana l'any 1980, i els dotze volums de La història de la Terra Mitjana, entre 1983 i 1996.
El 17 d'abril de 2007 apareix publicada, simultàniament a tot el món, l'obra Els fills d'en Hurin, escrita pel seu pare J. R. R. Tolkien i editada pel mateix Christopher Tolkien.

## Referències

* ↑ «Mor Christopher Tolkien, fill de l'autor de “El senyor dels anells”». El Punt Avui, 16-01-2020 [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ Eden, Bradford Lee. The Hobbit and Tolkien's Mythology (en anglès). McFarland, 2014, p. 110. ISBN 0786479604.
# Charles Cruchon

Charles Cruchon (París, 20 de març de 1883 - París, 28 de febrer de 1956) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1908 i 1914. No obtingué cap victòria destacada, però el 1910 acabà 5è al Tour de França i el 1911 7è.

## Palmarès

* 1907
** 1r de la Volta a Bèlgica amateur i vencedor d'una etapa
* 1908
** 12è a la París-Brussel·les
* 1909
** 7è a la París-Brussel·les
* 1910
** 6è a la París-Brussel·les
* 1911
** 8è a la París-Tours

### Resultats al Tour de França

* 1908. Abandona (6a etapa)
* 1909. Abandona (12a etapa)
* 1910. 5è de la classificació general
* 1911. 7è de la classificació general
* 1912. Abandona (5a etapa)
* 1913. Abandona (3a etapa)
* 1914. 35è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès de Charles Cruchon (neerlandès)
* Fitxa de Charles Cruchon a sitiodeciclismo.net
# Christofschäferita-(Ce)

La christofschäferita-(Ce) és un mineral de la classe de ls silicats que pertany al subgrup de la chevkinita, dins del grup homònim. Rep el nom de Christof Schäfer (n. 1961), mineralogista aficionat de Mayen-Kürrenberg, especialista en minerals de la zona volcànica d'Eifel, qui va descobrir el mineral.

## Característiques

La christofschäferita-(Ce) és un sorosilicat de fórmula química Ce₃CaMnTiFe($^{3+}$)Ti₂(Si₂O₇)₂O₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscú (Rússia), amb el número de registre: 4227/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pedreres de Pumice, a Wingertsberg, dins el districte de Mayen-Koblenz (Renània-Palatinat, Alemanya). També ha estat trobada a Mochalin Log, a la localitat de Kixtim (óblast de Txeliàbinsk, Rússia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Christofschäferite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juliol 2021].
# Christoffer Wilhelm Eckersberg

Christoffer Wilhelm Eckersberg (Blåkrog, 2 de gener de 1783 - Copenhaguen, 22 de juliol de 1853) va ser un pintor classicista danès, anomenat per molts "El pare de la pintura danesa".
Christoffer Wilhelm Eckersberg va néixer en la petita localitat de Blakrog que pertanyia llavors al Ducat de Slesvig i actualment al comtat de Jutlandia Meridional. El seu pare va ser Henrik Vilhelm Eckersberg, pintor i fuster, i la seva mare Ingeborg Nielsdatter. El 1786 la família es va mudar a Blans, un llogarret prop del pintoresc Allesund. A partir dels tretze anys es va dedicar a la pintura com a professió. Els seus primers mestres de pintura van ser Jes Jessen a Aabenraa (o Apenrade) i Johann Jacob Jessen a Flensburg.
Entre 1800 i 1803 va estudiar i va treballar a l'Acadèmia Reial de Belles Arts de Dinamarca (Det Kongelinge Danskekunstakademi) on va tenir entre els seus principals mestres Abildgaard. Després va ser alumne becat de Jacques-Louis David a París. Des de 1818 va ser professor en l'Acadèmia Reial de Belles Arts de Dinamarca i de 1827 a 1829 el seu director.
Va fondre classicisme i romanticisme en paisatges i vistes arquitectòniques seguint l'exemple de Thorvaldsen (Incendi del Langrebo). Va ser un fi retratista amb una gran neteja de línies i un detallat dibuix de les formes. Pel seu domini del clarobscur en les musculatures (Dona davant del mirall) ha arribat a ser considerat precursor de l'Edat d'Or danesa.
Alguns dels seus pupils van ser Wilhelm Bendz, Christen Købke, Jørgen Roed, Martinus Rørbye, Constantin Hansen i Wilhelm Marstrand
En homenatge a aquest pintor, l'estat danès atorga com a premi la Medalla Eckersberg.

## Obres principals

* Retrat d'Anna Maria Magnani, 1814
* Els asos al voltant del cos de Bàlder, 1817.
* Dona davant del mirall, 1837/41
* L'art de l'engany en la guerra 1955
* Els Asos al voltant del cos de Balder
* Una dona nua arregla el seu cabell enfront d'un mirall
* Dona calçant-se uns escarpines («Femme nue mettant ses chaussons»)
* Retrat de l'esposa de Thorsvalden, Anna Maria Magnani

## Referències

* KID Kunst Index Danmark ("Art Index Denmark")
* Danish Biographical Encyclopedia ("Dansk biografisk Leksikion")