OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jacques Rozier

Jacques Rozier (15è districte de París, 10 de novembre de 1926 - Teula de Mar, 31 de maig de 2023) fou un director de cinema francès.

## Trajectòria

Després d'estudiar cinema a l'IDHEC, va treballar com a assistent de TV i va realitzar en la dècada de 1950 curts que han estat considerats precursors de l'estil dels cineastes de la "Nouvelle Vague", com Rentrée des classes (1956) i Blue Jeans (1958). Així mateix, es considera que el seu primer llarg, Adieu Philippine (1962), és representatiu de l'estètica aquest grup de cineastes; Rozier va ser secundat pel més influent d'ells, Jean-Luc Godard.
Malgrat el seu èxit amb Adieu Philippine, Rozier va haver d'esperar anys per a roda Du côté d'Orouët (1973); més tard va dirigir Les Naufragés de l'île de la Tortue (1976) i Maine Océan (1986). Els seus films van ser mal distribuïts, malgrat el seu èxit de crítica. Jean Eustache, també de trajectòria fallida, el considerava un dels pocs cineastes valuosos, juntament amb Maurice Pialat.

## Filmografia

* 1962 : Adieu Philippine
* 1964 : Cinéastes de notre temps : Jean Vigo (documentaire)
* 1973 : Du côté d'Orouët
* 1976 : Les Naufragés de l'île de la Tortue
* 1986 : Maine Océan
* 1990 : Joséphine en tournée (téléfilm)
* 2001 : Fifi Martingale

## Curtmetratges

* 1947 : Une épine au pied
* 1956 : Rentrée des classes
* 1958 : Blue Jeans
* 1962 : Dans le vent
* 1963 : Paparazzi
* 1963 : Le Parti des choses
* 1966 : Roméos et Jupettes
* 1972 : Vive le cinéma (TV)
* 1973 : Les Aoûtiens
* 1978 : Marketing mix (TV)
* 1983 : Lettre de la Sierra Morena (TV)
* 1984 : Oh, oh, oh, jolie tournée (vidéo)
* 1985 : Maine-Océan Express
* 1989 : L'Opéra du roi (vidéo)
* 1991 : Revenez, plaisirs exilés (vidéo)
* 1995 : Comment devenir cinéaste sans se prendre la tête
* 2008 : Supplément au voyage en terre « Philippine »

## Escrits

* Jacques Rozier i Jacques Morice, «French cancan», Cahiers du cinéma («100 films pour une vidéothèque»), 17, XII 1993
* Jacques Rozier, «Jacques Rozier», Cahiers du cinéma, 400, X 1987
* Jacques Rozier, «La Marseillaise», Cahiers du cinéma, 482, VII-VIII 1994
* Jacques Rozier, «Nouvelle contribution à la légende de Jacques Rozier», Cahiers du cinéma, 563, XII 2001

## Bibliografia

* Alain Philippon, Jean Eustache, Cahiers du cinéma, 1986

## Referències

* ↑ Péron, Didier «Rozier sauvage. Retour sur le cinéaste Jacques Rozier, au moment où ressort Du Côté d'Orouët». Libération, 30-10-1996.
* ↑ Bonnaud, Frédéric «Quelqu’un qui fout la trouille». Les Inrockuptibles, 31 juillet 1996.
* ↑ A. Philippon, Jean Eustache, Cahiers, entr. con S. Toubiana, p. 86
# Insensibles

Insensibles és una pel·lícula de terror fantàstica del 2012 i el debut com a director de llargmetratge de Juan Carlos Medina. La pel·lícula és una producció conjunta entre Espanya, França i Portugal i es va estrenar mundialment el 8 de setembre de 2012 al Festival Internacional de Cinema de Toronto. Insensibles està ambientada a Catalunya i segueix dues històries diferents, una ambientada durant la Guerra Civil Espanyola i una altra en l'actualitat. S'ha doblat al català.

## Referències

* ↑ Barton, Steve. «Juan Carlos Medina's Insensibles (Painless) on Track for a First Quarter 2011 Start». Dread Central, 11-10-2010. [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ Brown, Todd. «Impressive First Images From Juan Carlos Medina's PAINLESS (INSENSIBLES)». Twitch Film. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2015. [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ García, Julián. «Juan Carlos Medina: "La memoria histórica está ahí, tras un muro"». El Periodico, 06-10-2012. [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ MAQUEDA, MARTA. «'Insensibles' la nueva película de Juan Carlos Medina lleva más de dos semanas en la gran pantalla». Vavel, 22-06-2013. [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ «Insensibles». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Insensibles». ésAdir. [Consulta: 9 juliol 2023].
# Kowalski

Kowalski és el nom dels següents personatges:
* Daniel Kowalski (Singapur, 1975), nedador australià de mitja i llarga distància
* Mateusz Kowalski (1986 Cracòvia), futbolista polonès
# Memmingen

Memmingen és una ciutat lliure situada a Baviera dins de la demarcació de Suàbia, concretament a la Suàbia Superior. Constitueix la capital administrativa i comercial de la regió Donau-Iller. El seu territori té com a frontera Oest el riu Iller, que separa l'estat de Baviera de l'estat de Baden-Württemberg; al Nord, Est i Sud limita amb el districte d'Unterallgäu.
Amb els seus 41.021 habitants és la cinquena ciutat de Suàbia. Els seus orígens es remunten a l'època romana. La seva part antiga és una de les més ben conservades d'Alemanya, amb moltes places, cases burgeses i de l'aristocràcia, palaus i muralles. És un important nus de comunicacions, ja sigui per carretera, tren o avió, amb l'aeroport de Memmingen, també anomenat aeroport d'Allgäu. Memmingen és també coneguda per les festes de Wallenstein, que tenen lloc cada quatre anys.

## Geografia
### Clima

Paràmetres climàtics mitjans de Memmingen :
| Mes | Gen. | Feb. | Mar. | Abr. | Mai. | Jun. | Jul. | Ago. | Set. | Oct. | Nov. | Des. | Anual |
| Temperatura màxima registrada °C (°F) | 15,6 (60,1) | 19,5 (67,1) | 22,8 (73) | 28,0 (82,4) | 30,4 (86,7) | 33,3 (91,9) | 35,8 (96,4) | 34,8 (94,6) | 29,6 (85,3) | 26,5 (79,7) | 20,7 (69,3) | 16,5 (61,7) | 35,8 (96,4) |
| Temperatura mínima registrada °C (°F) | −25,2 (−13,4) | −22,5 (−8,5) | −25,1 (−13,2) | −8,7 (16,3) | −2,4 (27,7) | 1,6 (34,9) | 3,9 (39) | 3,2 (37,8) | −1,6 (29,1) | −6,6 (20,1) | −15,4 (4,3) | −19,8 (−3,6) | −25,2 (−13,4) |
| Temperatura diària màxima °C (°F) | 2,3 (36,1) | 4,0 (39,2) | 8,8 (47,8) | 13,1 (55,6) | 17,9 (64,2) | 21,2 (70,2) | 23,4 (74,1) | 23,0 (73,4) | 18,5 (65,3) | 13,3 (55,9) | 6,8 (44,2) | 3,3 (37,9) | 13,0 (55,4) |
| Temperatura diària mínima °C (°F) | −3,8 (25,2) | −3,7 (25,3) | −0,2 (31,6) | 2,5 (36,5) | 7,1 (44,8) | 10,5 (50,9) | 12,4 (54,3) | 12,0 (53,6) | 8,5 (47,3) | 4,9 (40,8) | 0,3 (32,5) | −2,5 (27,5) | 4,0 (39,2) |
| Precipitació total mm (polzades) | 51,6 (2) | 45,1 (1,8) | 59,4 (2,3) | 70,2 (2,8) | 103,9 (4,1) | 122,4 (4,8) | 122,2 (4,8) | 116,2 (4,6) | 86,9 (3,4) | 66,2 (2,6) | 63,6 (2,5) | 65,1 (2,6) | 972,8 (38,3) |
| Font: Weather and climate in Memmingen ||||||||||||||

## Fills il·lustres

* Christoph Rheineck (1748-1797), fou un compositor musical.

## Bibliografia

* ↑ http://www.memmingen.de/tourismus.html Dades sobre la població de Memmingen, 24 d'agost de 2009
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 237. (ISBN-84-239-4551-0)
# Memnó de Tràcia

Memnó de Tràcia (en llatí Memnon, en grec antic Μέμνων) fou un general macedoni.
Era governador de Tràcia i durant l'absència d'Alexandre el Gran a l'Índia, va veure l'oportunitat per revoltar-se i fer-se independent després del desastre de Zopirió, un general macedoni derrotat pels escites. La revolta fou ràpidament sufocada per Antípater el 330 aC, segons Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ 2.Memnon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1029
# Memmi

Memmi és el nom dels següents personatges:
* Gai Memmi Quirí, edil al segle III aC
* Gai Memmi Gal, pretor dues vegades al segle ii aC
* Tit Memmi, ambaixador romà
* Quint Memmi, llegat senatorial
* Gai Memmi (tribú 111 aC), tribú de la plebs el 111 aC
* Luci Memmi, orador romà
* Gai Memmi (qüestor), qüestor el 76 aC.
* Gai Memmi Gemel, tribú de la plebs el 66 aC
* Gai Memmi (tribú 54 aC), tribú de la plebs el 54 aC
* Publi Memmi Règul, governador de Macedònia sota Calígula
* Gai Memmi Règul, cònsol l'any 63
* Luci Memmi Pol·lió, cònsol sufecte el 49 aC
# Meneixau

Meneixau (en rus: Менешау) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 116 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Metralladora Montigny

La metralladora Montigny era un tipus inicial de metralladora de maneta d'accionament desenvolupada pel fabricant d'armes belga Joseph Montigny entre 1859 i 1870.
Era una versió millorada de la Mitrailleuse, (en anglès: Grapeshot shooter) inventada pel capità belga Fafschamps en 1851 que era una «arma de descàrrega» de 50 canons usada sobretot per defensar fortaleses belgues i altres posicions defensives.
L'arma constava de 37 canons d'11 mm a l'interior d'una carcassa protectora cilíndrica. La càrrega es feia amb una placa de càrrega que conté 37 cartutxos amb cap de bronze. Amb la rotació d'una maneta, tots els trets es disparaven de forma simultània, encara que les millores posteriors van emprar una càmera que permetia el disparament progressiu dels 37 trets, fet que resultava en uns 150 a 250 trets per minut en funció de les habilitats dels operadors.

## Referències

* 1 2 Willbanks, James H. Machine Guns (en anglès), p. 35.
* ↑ O'Connell, Robert L.; Batchelor, John. Soul of the Sword: An Illustrated History of Weaponry and Warfare (en anglès), 2002, p. 198.
* ↑ McNeil, Ian. An Encyclopaedia of the History of Technology (en anglès). Taylor & Francis, 2002, p. 985. ISBN 0203192117.

## Vegeu també

* Metralladora Gatling
# Can Carreres (la Cellera de Ter)

Can Carreres és una masia de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat de dues plantes i coberta de doble vessant a laterals situat a la riba del Ter. De l'estructura de la casa es diferencia bé la masia original de l'ampliació a la part posterior i a la façana.
La planta baixa està formada per una porta principal de mig punt amb blocs de còdol mitjans i un banc corregut a la part dreta de la façana. A la banda nord hi ha restes de contraforts. A més, hi ha diverses finestres petites.
Al primer pis les finestres són de permòdols emmarcades de pedra sorrenca. La de la façana principal té l'ampit i les impostes treballats i decoració geomètrica a la llinda. A una altra de les finestres permodulades hi ha una creu amb dos escuts inscrits, un amb una roda de molí i tres feixos de cereals i l'altre amb set franges verticals. Al sector lateral meridional hi ha restes d'un rellotge de sol. El ràfec és senzill i comença amb les teules del sostre. Al sostre destaca la xemeneia rectangular amb rajoles disposades en forma triangular i amb coberta de doble vessant.
A la part posterior hi ha un pati interior i un antic portal.
A l'interior hi ha elements d'interès com dues arcades de còdols poc treballats, una volta de mig punt, una antiga pica, escales antigues...

## Història

El Pasteral, durant les Guerres Carlines del segle xix, va ser escenari d'una important topada entre absolutistes i isabelins liberals. El 1849 s'esdevingué la”Batalla del Pasteral”, on més de 5000 homes es van enfrontar i el general carlí Cabrera va resultar ferit de gravetat. Aquest episodi, recordat amb un monòlit durant la commemoració del seu 150è aniversari darrere de l'antiga estació, va significar la fi de la Guerra dels Matiners.
D'aquesta masia es poden identificar almenys quatre ampliacions, que inclouen les construccions annexes i properes a la casa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Carreres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Cua de ventall cua-roig

El cua de ventall cua-roig (Rhipidura phoenicura) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de Java.

## Referències

* ↑ «Cua de ventall cua-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Jaume Satrilla

Jaume Satrill (? - 30 de març de 1374) fou bisbe de Girona. Era canonge de la Catedral de Girona i Ardiaca de la Selva. Amb cabiscol pregaren al papa Gregori XI la concessió de 93 capellanies per a les distribucions quotidianes dels canonges, per tal que es disposés el cor de l'església a totes les hores canòniques.

## Bibliografia

* Roig y Jalpi, Juan G. Iacinto Andrev. Resumen historial de las grandezas, y antiguedades de la ciudad de Gerona, y cosas memorables suyas eclesiasticas, y seculares, assi de nuestros tiempos, como de los passados (en castellà). Barcelona: Iacinto Andrev, 1678, p. 288-289 [Consulta: 8 desembre 2014].
# Jet d'Eau

El Jet d'Eau (sortidor o raig d'aigua en francès), amb 140 metres d'alçada, és l'emblema de la ciutat de Ginebra, a Suïssa.

## Història

La ciutat de Ginebra va créixer al segle xix de manera considerable, passant de 64.000 habitants l'any 1850 a més de 100.000 a 1890. La necessitat d'aigua és imperativa, tant per a la indústria creixent com per als habitants. La ciutat decideix finalment la construcció d'una fàbrica hidràulica (bomba d'aigua) que comença a donar servei a 1886, amb l'objectiu d'aprofitar el riu Roine per a la ciutat. El problema era que, quan els artesans tancaven en fer-se fosc, la pressió del sistema creixia de manera considerable, fins que es feia perillosa. Per això, els enginyers de les bombes d'aigua van decidir crear una 'segona via' per a on passava l'aigua en moments de gran pressió. Aquesta segona vàlvula d'emergència la van ficar de manera que l'aigua sobrant pujava cap al cel, com un raig d'aigua. Aquest primer Jet d'Eau de la ciutat tenia una alçària de 30 metres.
En juliol de 1891, el Consell Administratiu de la vila va decidir de promoure el Jet d'Eau com una atracció turística, el van moure a la seua posició actual i van augmentar l'alçària del raig d'aigua fins a 90 metres. La seua estrena va coincidir amb la Festa Federal de Gimnàstica, i van connectar la il·luminació per primera vegada el 2 d'agost, fent-ho coincidir amb els 600 anys de la Confederació Helvètica.
Va ser fins a l'any 1951 en què el Jet d'Eau va ser connectat a la resta de canalitzacions d'aigua potable. Actualment el raig té una estació de bombament pròpia, parcialment submergida, i que utilitza directament l'aigua del llac Leman, i per primera vegada pot funcionar tot l'any. Ara per ara, és controlat pels Serveis Industrials de Ginebra (SIG).

## Dades tècniques

* Alçària mitjana del raig d'aigua: 140metres.
* Velocitat de l'aigua a l'eixida: 200 km/h.
* Consum: 500 litres/segon
* Propulsat per dos bombes d'aigua d'una potència de 1000kW cadascuna, funcionant a 2400V.
* Potència de l'enllumenat: 9000w, amb 12 projectors.

## Pàgines externes

* Pàgina oficial del Jet d'Eau Arxivat 2007-07-12 a Wayback Machine. (francès)
* Fotos del Jet d'Eau
# Ivry

«Ivry» té aquests significats:
* Toponímia:
** Ivry-en-Montagne, municipi francès al departament de la Costa d'Or (regió de Borgonya)
** Ivry-la-Bataille, municipi francès al departament de l'Eure (regió d'Alta Normandia)
** Ivry-le-Temple, municipi francès al departament de l'Oise (regió de Picardia)
** Ivry-sur-Seine, municipi francès al departament de la Val-de-Marne (regió de l'Illa de França)
** Cantó d'Ivry-sur-Seine-Est, cantó francès al districte de Créteil (departament de Val-de-Marne)
** Cantó d'Ivry-sur-Seine-Oest, cantó francès al districte de Créteil (departament de Val-de-Marne)
** Comtat d'Ivry, jurisdicció feudal de Normandia, realment una senyoria encara que en estar governada per comtes apareix anomenada com a comtat
** La Chaussée-d'Ivry, municipi francès al departament de l'Eure i Loir (regió de Centre – Val de Loira)
* Miscel·lània:
** Pierre Contant d'Ivry (Ivry-sur-Seine, 1698 — París, 1777), arquitecte i decorador francès
** Richard d'Ivry o Marquès d'Ivry (Beaune, Borgonya, 1829 - Ieras, Provença, 1903), compositor francès
** US Ivry, equip d'handbol de la localitat francesa de Ivry-sur-Seine
# Ivoz-Ramet

Ivoz-Ramet és una entitat del municipi de Flémalle, a la província de Lieja de la regió valona de Bèlgica. Fins al 1977 era un municipi independent.
Es troba al marge dret del Mosa. Hom hi troba la presa d'Ivoz-Ramet i la resclosa que asseguren la navegabilitat del riu. La població es concentra a la part baixa, prop del riu. Més de la meitat de la superfície, sobretot a l'altipla és fet de bosc, del qual el punt més alt es troba a 220 m.

## Història

Al nucli Ramioul s'ha descobert el 1829 una cova prehistòrica. Recentment, hom va organitzar-hi un museu interactiu, el Préhistosite, al qual es reconstrueix la vida de la gent que vivia a la cova.
Fins a la fi de l'antic règim, el nucli d'Ivoz era una possessió de l'abadia de Val Saint-Lambert que va comprar-lo del capítol de la catedral de Sant Lambert de Lieja l'any 1261. Ramet pertanyia a la col·legiata de Sant-Pau de la mateixa ciutat. Al segle xi, Ramioul i el nucli Sart le Diable formaven un feu franc de Jofré de Bouillon. Aquest va donar-lo a l'església Sant-Servaci de Maastricht qui més tard va vendre'l a l'abadia de Val Saint-Lambert, una abadia molt important al principat de Lieja. Els pobles rurals, «sense història» van viure segons les vel·leïtats dels seus senyors. Durant l'annexió francesa es va crear el municipi Ivoz-Ramet al departament de l'Ourte, una divisió administrativa que el 1815, el Regne Unit dels Països Baixos i el 1830 el regne de Bèlgica van mantenir.
El 1961, el sindicalista André Renard del sindicat socialista FGTB, va pronunciar-hi una conferència important al qual explicava la necessitat de més d'autonomia econòmica per al desenvolupament de la Valònia de la gran vaga belga de l'hivern 1960-1961 contra la llei única (Eenheidswet) proposada per en Gaston Eyskens. Aquest discurs significa un revolt crucial de la història del moviment való i l'evolució de l'estat belga d'un estat unitari a un estat federal.
Prop del pont es troba un polígon industrial d'unes 21 hectàrees.
* El carrer major d'Ivoz
* Escola municipal d'Ivoz
* Església Sants Pere i Pau a Ramet
* La fàbrica d'Arcelor vist des de Chokier

## Monuments i curiositats

* La Châtaigneraie, centre való d'art contemporani
* El castell de la Croix de Saint-Hubert
* El castell de Ramioul
* El castell de Ramet
* L'església Sants Pere i Pau de Ramet

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Ivoz-Ramet
* web del centre d'art La Châtaigneraie
* Fotos de la resclosa i de la presa d'Ivoz-Ramet Arxivat 2007-10-17 a Wayback Machine.
* El préhistosite Arxivat 2007-12-13 a Wayback Machine. (en francès)
# Ivry-sur-Seine

Ivry-sur-Seine és un municipi francès, situat al departament de la Val-de-Marne i a la regió de l'Illa de França. L'any 2004 tenia 56.400 habitants.
Forma part del cantó d'Ivry-sur-Seine i del districte de Créteil. I des del 2016, de la divisió Grand-Orly Seine Bièvre de la Metròpoli del Gran París.

## Col·legis i universitats

* École des technologies numériques avancées
* ESME Sudria
* École supérieure d'informatique, électronique, automatique
* Institut polytechnique des sciences avancées
* IONIS school of technology and management

## Fills il·lustres

* Georges Perec (1936 - 1982) escriptor. Premi Médicis i Premi Renaudot
# Jaume de Borbó

Jaume de Borbó és el nom dels següents personatges:
* Jaume de Borbó i de Borbó-Parma (1870-1931), pretendent carlí a la Corona d'Espanya.
* Jaume de Borbó i de Battenberg (1908-1975), infant d'Espanya i duc de Segovia.
# Jaume de Cardona i de Segurioles

Jaume de Cardona i de Segurioles (? - 1604), senyor de Vilaür, Bellcaire d'Empordà i la Tallada. Era el fill de Jaume de Cardona i de Rocabertí i Magina de Segurioles. Casat el 1582 amb Maria de Raset amb qui tingué Bernat de Cardona i de Raset, 96è president de la Generalitat de Catalunya 1641-1644; Miquel de Cardona i de Raset, casat amb Elisabet de Sentmenat (tingueren a Maurici de Cardona i de Sentmenat); Hug de Cardona i de Raset; i Mariana de Cardona i de Raset, casada amb Francesc de Vallgornera i Sentjust, senyora d'Albons pel casament amb el marit, mare de Jerònim Vallgornera i Cardona que fou Fou president del braç militar de la Diputació del General de Catalunya l'any 1586. Inclús, arribà a estar empresonat per no acceptar l'impost de l'excusat.

## Referències

* ↑ Morales Roca, Francisco J. Próceres habilitados en las Cortes del Principado de Cataluña, siglo XVII: 1599-1713 (en castellà). vol.2. Ediciones Hidalguia, 1983, p. 180. ISBN 8400053982.
# Jaume de Cardona

Jaume de Cardona és el nom dels següents personatges:
* Jaume de Cardona (comanador de l'orde de Sant Jaume) (? - 1553), comanador de l'orde de Sant Jaume, Baró de Sant Mori, de Vilaür, de Bellcaire d'Empordà i de la Tallada d'Empordà
* Jaume de Cardona i de Queralt (? - 1588), Baró de Sant Mori
* Jaume de Cardona i de Rocabertí (? - 1568), fill de Jaume de Cardona i Caterina de Rocabertí, hereva de la baronia de Sant Mori
* Jaume de Cardona i de Segurioles (? - 1604), senyor de Vilaür, Bellcaire i la Tallada
* Jaume Francesc Folc de Cardona i de Gandia, President de la Generalitat de Catalunya (1443-46)
* Jaume Cardona i Vila (Artesa de Segre, 1942 - 2002), metge i polític català metge
# Joan Ignaci Culla i Hernández

Joan Ignaci Culla i Hernández (sic) (València, 1959) és un escriptor i polític regionalista valencià d'orientació blavera, membre del Grup d'Acció Valencianista. Fins a l'agost de 2018, va ser president del partit Som Valencians.
Amb 18 anys, l'any 1977, entrà a formar part de l'acabat de crear Grup d'Acció Valencianista (GAV), on ostentà el càrrec de Vicepresident de l'entitat durant 14 anys. Ferm defensor de la diferenciació entre la llengua valenciana i la llengua catalana, des del 1982 ha col·laborat amb tota mena de publicacions escrites, com ara Las Provincias, Levante-EMV, Valéncia Hui o Cambio 16, i digitals.
L'any 2004 va crear Renaixença Valencianista, associació cultural nascuda per a defensar la personalitat valenciana respecte de la catalana. Un temps després, el 2007, va ser publicat per la Diputació de València un dels seus treballs més coneguts, Cronologia Històrica de la Llengua Valenciana, on tracta de demostrar que el valencià i el català són dues llengües diferents.
El 2015 s'integrà com a independent a les llistes de Som Valencians per a les eleccions a les Corts Valencianes de 2015. Des del febrer de 2016 ocupa el càrrec de President del partit.

## Referències

* ↑ Levante - EMV: «Joan Ignasi Culla dimite de la presidencia de Som Valencians». 10 d'agost de 2018 (en castellà)
* 1 2 3 «Joan Culla - Biografia». Joan Culla. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ Culla, Joan. «LA CATEDRA DE FILOLOGIA VALENCIANA». Idioma Valencià. Arxivat de l'original el 2017-05-30. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «Entrevista a Joan Ignaci Culla». L'archiu - Llengua valenciana sí, 28-12-2006. Arxivat de l'original el 8 de maig 2021. [Consulta: 1r febrer 2018].
* ↑ «Joan Ignaci Culla, un historic del valencianisme, entra com independent en la candidatura de Som Valencians». Som Valencians, 2015. Arxivat de l'original el 2016-09-14. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «Culla, elegido presidente de Som Valencians» (en castellà). Las Provincias, 20-02-2016. [Consulta: 31 agost 2016].