OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elena Valenciano Martínez-Orozco

María Elena Valenciano Martínez-Orozco (Madrid, 18 de setembre de 1960) és una política espanyola que ha estat diputada del Partit Socialista Obrer Espanyol per Madrid i eurodiputada.

## Inicis

Té estudis inacabats en Ciències Polítiques per la Universitat Complutense de Madrid; es va incorporar amb 17 anys a les Joventuts Socialistes d'Espanya i un any més tard al Partit Socialista Obrer Espanyol.
Ha estat membre del Comitè Federal del PSOE entre 2000 i 2004 i va formar part de la Comissió gestora del PSOE que va dirigir Manuel Chaves després de la dimissió de Joaquín Almunia.
Ha estat escollida diputada del Parlament Europeu a les eleccions al Parlament Europeu de 1999 i 2004, on ha ostentat diverses responsabilitats, en la seva última etapa com a portaveu de la Delegació Socialista Espanyola. I de nou en la 6a legislatura, entre 2004 i 2008.
El 2007 va accedir a la Secretaria de Relacions Internacionals de la Comissió Executiva Federal socialista, en substitució de Trinidad Jiménez. Després de les eleccions generals espanyoles de 2008 és escollida diputada al Congrés dels Diputats per Madrid, on ha assumit el càrrec de portaveu en la Comissió d'Afers exteriors. El juliol del mateix any va ocupar en la Comissió Executiva Federal del PSOE l'Àrea de Política Internacional i Cooperació.
El 2011 fou directora del Comitè Electoral a les eleccions generals amb Alfredo Pérez Rubalcaba com a cap de llista del PSOE. Va ser vicesecretària general de la Comissió Executiva encapçalada per Rubalcaba fins al Congrés Extraordinari de juliol de 2014 que ratificaria Pedro Sánchez com a secretari general. Després d'aleshores tornà a ser eurodiputada des de 2014 fins a 2019.
Ha estat coordinadora Nacional del Lobby Europeu de Dones durant 1992 i 1994, vocal del Moviment Europeu des de 2004, fundadora i primera presidenta de l'Associació Dones Joves entre 1984 i 1990. Des de 1999 és presidenta de la Fundació Dones.

## Referències

* 1 2 3 «Valenciano Martínez-Orozco, María Elena» (en castellà). Fundación Pablo Iglesias. [Consulta: 24 juliol 2020].
* 1 2 «Elena VALENCIANO» (en castellà). Parlamento Europeo. Eurodiputados. [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Elena Theodorini

Elena Theodorini o Teodorini, de soltera Elena de Mortun (Craiova, Valàquia, 25 de maig de 1858 - 27 de febrer de 1926) fou una soprano romanesa.
Inicià la seva carrera artística com a pianista als deu anys, però dotada d'una bella veu i d'un gran talent dramàtic, diferents mestres li aconsellaren que es dediqués al cant, fent amb gran brillantor els seus estudis tècnics en el Conservatori de Milà.
En un principi cultivà l'òpera lleugera, i formant part d'una companyia d'aquest gènere va aparèixer el 1878 en el teatre Dal Verme de Milà; el públic i la premsa milanesa ensems aconsellaren a la jove artista que abandonés un gènere en el qual no podrien destacar mai els seus apreciats dots de cantant dramàtica.
Alliçonada per aquest avís, llavors es dedicà en cos i ànima a l'òpera seriosa, i des d'aquell moment es pot dir que començà per a ella una carrera molt brillant. Triomfà en tots els teatres d'Europa, aconseguí esser una icona a Buenos Aires, i particularment a Madrid i al Gran Teatre del Liceu de Barcelona, on actuà per primera vegada l'any 1882, els seus èxits foren clamorosos.
L'escultor català Agustí Querol i Subirats, el 1883, elaborà la seva estàtua en fang, que fou una de les primeres revelacions de la seva vàlua artística. El 1893 va contraure matrimoni amb un noble belga i abandonà l'escena.

## Referències

* ↑ Detalls a classicalmusicmayhem.freeforums.org

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, volum 61, pàg. 538 (ISBN 84-239-4561-8)
# Elena Trapé

Elena Trapé (Barcelona, 1976) és una directora de cinema i guionista catalana.

## Trajectòria

Es va llicenciar en Història de l'Art per la Universitat Autònoma de Barcelona, va fer un màster en Gestió Cultural en el 2000 i es va graduar a l'Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC) el 2004 en l'especialitat de Direcció. Professionalment, compagina la seva activitat docent a l'ESCAC, amb la realització publicitària en la productora Tesaurus.
No quiero la noche (No vull la nit) va ser el seu projecte de graduació i el seu primer curtmetratge en 35 mm. Pijamas és el seu segon curtmetratge en 35 mm. A l'estiu de 2008 va rodar La ruïna, el seu primer telefilm, estrenat en 2009 i nominada a millor pel·lícula per a televisió en els premis Gaudí 2010. En 2010 va acabar Blog, la seva òpera primera, escrita i rodada gràcies al projecte Òpera primera de l'ESCAC i acolliment en el festival de Sant Sebastià.
En 2015 va estrenar el documental Palabras, mapas, secretos y otras cosas, un retrat de la cineasta Isabel Coixet. En 2017 va rodar a Berlín Les distàncies protagonitzada per Alexandra Jiménez i Miki Esparbé produïda per Marta Ramírez amb Coming Soon Films, Miss Wasabi (Isabel Coixet) com a productora associada, Radiotelevisión Española i Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals.
La pel·lícula es va imposar com a guanyadora absoluta del Festival de Cinema de Màlaga en la seva edició celebrada l'abril de 2018 en conquistar tant la Bisnaga d'Or a la millor pel·lícula espanyola com la Bisnaga de Plata a la millor direcció.

## Filmografia

* No quiero la noche (2006) (curt)
* Pijamas (2008) (curt)
* La ruïna (2009) (telefilm)
* Blog (2010) (llargmetratge)
* Palabras, mapas, secretos y otras cosas (2015) (documental)
* Les distàncies (2018) (llargmetratge)
* Els encantats (2023)

## Premis i reconeixements

* 2010 - Nominació a millor pel·lícula per a televisió en els premis Gaudí 2010 per La ruïna
* 2018 - Biznaga d'Or a la millor pel·lícula espanyola en el Festival de Cinema de Màlaga per Lesistàncies
* 2018 - Biznaga de Plata a la millor direcció en el Festival de Cinema de Màlaga per Les distàncies
* 2023 - Bisnaga de Plata al millor guió en el Festival de Cinema de Màlaga per Els encantats

## Referències

* ↑ «Elena Trapé rueda». [Consulta: 5 març 2018].
* ↑ «La Ruïna». [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ Pereda, Olga «Elena Trapé: "En cualquier época de cambio hay decepción"» (en castellà). , 21-04-2018 [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ , <http://www.rtve.es/alacarta/videos/cultura-en-rtvees/acaba-rodaje-distancias-alexanda-jimenez-miki-esparbe-tercera-parte/3966808/>
* ↑ «Marta Ramírez, de Coming Soon Films: “‘Las distancias' no retrata un Berlín de postal”» (en castellà). , 11-04-2018 [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ «Las distancias». [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ «El cine catalán arrasa en el Festival de Málaga, con Elena Trapé como ganadora absoluta». [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ «Elena Trapé viajará a Berlín en ‘Las distancias'» (en castellà). [Consulta: 5 març 2018].
# Edward Begle

Edward Begle (Saginaw, 27 de novembre de 1914 - Palo Alto, 2 de març de 1978) va ser un matemàtic estatunidenc.
Begle va estudiar matemàtiques a la universitat de Michigan, sent la seva especialitat favorita la topologia ensenyada per Raymond Wilder. Després va ser acceptat a la universitat de Princeton per fer el doctorat amb el topologista Solomon Lefschetz. Els dos cursos següents va ser assistent a Princeto i Michigan fins que el 1942 va ser nomenat professor de la universitat Yale en la qual va romandre fins al 1961. Des d'aquesta data fins a la seva mort va ser professor de la Universitat Stanford.
La seva àrea de recerca va ser la topologia, tema sobre el que va publicar una dotzena d'articles, però va ser molt més conegut com director del programa SMSG (School Mathematics Study Group), impulsat per la National Science Foundation, que va ser l'introductor de la matemàtica moderna en els currículums acadèmics de l'ensenyament primari i secundari. Aquest grup d'estudi va començar els seus treballs el 1958 i va rebre més de deu milions de dòlars en fons federals per al seu projecte fins que es va finalitzar oficialment el 1972. Begle en va ser el director durant tot el període.

## Referències

* ↑ Zelinka, 1978, p. 629.
* ↑ Phillips, 2014, p. 543.
* ↑ Phillips, 2015, p. 42.
* ↑ Polhill, 2021, p. 14.
* ↑ Polhill, 2021, p. 2.
* ↑ Polhill, 2021, p. 41.
* ↑ Fried, 2014, p. 686.

## Bibliografia

* Fried, Michael N. «History of Mathematics in Mathematics Education». A: Michael R. Matthews (ed.). International Handbook of Research in History, Philosophy and Science Teaching (en anglès). Springer, 2014, p. 669-704. ISBN 978-94-007-7653-1.
* Phillips, Christopher J. «In Accordance with a “More Majestic Order”: The New Math and the Nature of Mathematics at Midcentury» (en anglès). Isis, Vol. 105, Num. 3, 2014, pàg. 540-563. DOI: 10.1086/678170. ISSN: 0021-1753.
* Phillips, Christopher J. The New Math: A Political History (en anglès). University of Chicago Press, 2015. ISBN 978-0-226-18496-8.
* Polhill, Madeline E. «The School Mathematics Study Group: Lessons in Mathematics Education» (en anglès). Arts & Sciences Student Symposium. University of Richmond, 2021, pàg. 1-53.
* Zelinka, Martha «Edward Griffith Begle» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 85, Num. 8, 1978, pàg. 629-631. DOI: 10.1080/00029890.1978.11994661. ISSN: 0002-9890.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Edward Begle» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Iverson, William J.; Eisner, Elliot W.; Gross, Richard G. «Memorial Resolution Edward G. Begle». Stanford University, 1978. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2006. [Consulta: 6 juliol 2022]. (anglès)
* «Edward G. Begle Biography». National Council of Teachers of Mathematics. [Consulta: 6 juliol 2022]. (anglès)
# Edward Bellamy

Edward Bellamy (poble de Chicopee Falls, ara part de la ciutat de Chicopee, Massachusetts, 1850 - 1898) fou un escriptor estatunidenc de ciència-ficció. És famós per la seva obra Looking Backward: 2000-1887, publicada el 1888 i ambientada l'any 2000, i que originà nombroses seqüeles. El llibre va tenir un enorme èxit als EUA, arribant al seu temps a ocupar el 3r lloc en la llista de vendes després de La cabana de l'oncle Tom i Ben-Hur: A Tale of the Christ. De família anabaptista, Bellamy plasmà en aquesta novel·la una utopia de caràcter socialista on regna la igualtat i apareixen invents com la targeta de crèdit o el transport instantani de menjar (en un avenç de les compres per Internet). Les seves idees per al progrés foren incorporades per diferents autors marxistes del segle xx, arribant fins i tot a la fundació d'un partit polític amb el seu nom a Holanda.
# Elin Jones

Elin Jones (Llanbedr Pont Steffan, 1 de setembre de 1966) és una política gal·lesa, que president l'Assemblea Nacional de Gal·les des de 2016. Com a diputada, representa la circumscripció de Ceredigion pel partit Plaid Cymru des de 1999.

## Biografia

Va assistir a l'escola primària i secundària de Llanbedr Pont Steffan. Es va graduar per la Universitat de Cardiff amb una llicenciatura en economia i fer un postgrau de mestratge en economia agrícola de la Universitat d'Aberystwyth. Anteriorment, havia treballat com a oficial de desenvolupament econòmic per a la Junta de Desenvolupament de Gal·les Rural. Va ser ministra a l'ombra de Medi Ambient, Planificació i Camp.
Elin Jones parla gal·lès i anglès. També va ser directora de Radio Ceredigion i de Wes Glei Cyf, una productora de televisió. Viu a Aberaeron. Havia cantat amb el grup gal·lès Cwlwm i també és membre d'un cor mixt, Côr ABC Aberystwyth.

## Carrera política

Elin Jones va ser regidora a l'Ajuntament d'Aberystwyth ades de 1992 a 1999 i el 1997 es va convertir en l'alcaldessa més joves d'Aberystwyth, un càrrec que va mantenir fins a 1998. Va ser presidenta nacional de Plaid Cymru entre 2000 i 2002.
En les primeres eleccions de l'Assemblea el 1999 Elin Jones va ser escollida diputada per Ceredigion i va servir com a ministra a l'ombra de Desenvolupament Econòmic durant la primera legislatura. Després de les eleccions a l'Assemblea de 2003, va conservar aquesta cartera fins a 2006 ,quan es va convertir en ministra a l'ombra de Medi Ambient, Planificació i Camp. El 9 de juliol 2007 va ser nomenada ministra de Medi Rural. La seva permanència en aquest càrrec va ser criticada per George Monbiot en el seu llibre Feral.
El 2011 va concórrer a les eleccions a l'Assemblea i va ser reelegida.

## Referències

* ↑ Jones, James Barry; Osmond, John. Inclusive Government and Party Management: The National Assembly for Wales and the Work of Its Committees. Institute of Welsh Affairs, 2001, p. 183. ISBN 9781871726695 [Consulta: 16 novembre 2014].
# Entre la vie et la mort

Entre la vie et la mort és una pel·lícula de thriller de 2022 dirigit per Giordano Gederlini protagonitzada per Antonio de la Torre, Marine Vacth i Olivier Gourmet. Representa una coproducció internacional entre Bèlgica, França i Espanya. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

Leo Castañeda, espanyol establert a Brussel·les, treballa com a conductor de metro. Una nit presencia el suïcidi de l'Hugo, el seu fill, del qual feia més de dos anys que no en sabia res. Després del que va passar, en Leo comença a indagar en les causes de la seva mort i descobreix que va estar implicat en un atracament. La recerca de respostes el conduirà a una investigació perillosa i a enfrontar-se al seu propi passat.

## Repartiment

* Antonio de la Torre com a Leo Castañeda
* Marine Vacth com a Virginie
* Olivier Gourmet com a comissari de la policia
* Fabrice Adde com a Carl
* Nessbeal com a Ben
* Tibo Vandenborre com a Arsen
* Alexandre Bouyer com a Ralph
* Lila Jonas com a Malika
* Marie Papillon com a Magali
* Noé Englebert com a Hugo
* Christophe Seureau com a François
* Vadiel Gonzalez Lardued com a Farid
* Wim Willaert com a company del metro

## Producció

Una coproducció conjunta entre empreses de França, Bèlgica i Espanya, la pel·lícula va ser produïda per Frakas Productions juntament amb Noodles Productions, Eyeworks i Fasten Films, amb la participació de RTVE, Movistar Plus+ i el suport de l'ICEC i Eurimages.

## Publicació

Distribuïda per Le Pacte, es va fixar com a data d'estrena als cinemes el 29 de juny de 2022. Ja fos distribuïda per O'Brother Distribution com per Filmax, la pel·lícula es va estrenar, respectivament, als cinemes belgues i espanyols el 13 i 14 de juliol de 2022.

## Rebuda

Olivier Delcroix de Le Figaro va escriure que Gederlini "signa un thriller implacable amb l'excel·lent Antonio de la Torre".
Raquel Hernández Luján de HobbyConsolas va puntuar-la amb 75 punts sobre 100 ("bona"), i va destacar-ne les interpretacions, la imatge, la banda sonora i la gestió de la tensió narrativa com els millors aspectes de la pel·lícula, mentre que va citar que la pel·lícula "deixa molt oberta la interpretació de l'espectador" (amb un final requereix més explicació i desenvolupament) com la pitjor característica.

## Referències

* 1 2 3 «Entre la vie et la mort». Cinema en Català, Departament de Cultura. [Consulta: 17 juliol 2022].
* 1 2 3 4 Engelen, Aurore. «Review: On the Edge», 27-06-2022.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Entre la vida y la muerte». [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ Mandelbaum, Jacques. «« Entre la vie et la mort » : le long de la ligne de métro, des meurtres et des romance», 29-06-2022.
* 1 2 Aller, María. «Clip en exclusiva de 'Entre la vida y la muerte', con Antonio de la Torre», 05-07-2022.
* 1 2 Hernández Luján, Raquel. «Crítica de Entre la vida y la muerte: un tenso thriller con Antonio de la Torre y Marine Vacth», 12-07-2022.
* ↑ Delcroix, Olivier. «Notre critique d’Entre la vie et la mort: sombre histoire belge», 28-06-2022.

## Enllaços externs

* Entre la vie et la mort a Goita què fan, ara!
# Entre las piernas

Entre las piernas és una pel·lícula espanyola de thriller eròtic i dramàtic dirigida el 1999 per Manuel Gómez Pereira. Es va estrenar el 14 de gener de 1999 sota una qualificació de no recomanada per a menors de 18 anys. Va tenir un total de 923.196 espectadors entre totes les sales de cinema espanyoles i franceses i va recaptar 3.470.643,31 euros.

## Sinopsi

Miranda (Victoria Abril) i Félix (Carmelo Gómez)són una parella casada amb una reeixida vida professional. Ella locutora de ràdio i ell policia. Encara que no tot és el que sembla, ja que sofreixen una gran crisi relacionada amb la seva vida sexual i per a solucionar-ho decideixen acudir a una teràpia per a addictes al sexe. Una vegada allí, Miranda coneix Javier (Javier Bardem), un guionista que està en teràpia perquè és addicte al sexe. Des d'aquest mateix instant sorgeix una gran tensió sexual entre ells que acabarà consumant-se al seient posterior d'un cotxe i a partir d'aquí descobriran que tot havia començat molt abans de la teràpia sexual.

## Repartiment

* Victoria Abril com Miranda.
* Javier Bardem com Javier.
* Carmelo Gómez com Félix.
* Juan Diego com Jareño.
* Sergi López com Claudio.
* Javier Albalá com Juancar.
* María Adánez com Juani.
* Carmen Balagué com Begoña.
* Manuel Manquiña com Manuel.
* Víctor Rueda com Azucena / Jacinto.
* Salvador Madrid com Inspector jefe.
* Roberto Álvarez com Anastasio.
* Dafne Fernández com Celia.
* Alberto San Juan com Rojas.

## Nominacions i premis

* Va estar nominada a l'Os d'Or al 49è Festival Internacional de Cinema de Berlín.
* Premi Turia al millor actor (1999): Carmelo Gómez.

## Referències

* ↑ «Ministerio de Cultura». [Consulta: 25 març 2019].
* ↑ Entre las piernas a Fotogramas
* ↑ «Berlinale: 1999 Programme». berlinale.de. [Consulta: 29 gener 2012].
* ↑ Españoles en Berlín, El Cultural, 31 de gener del 1999
* ↑ La octava edición de los Premios Turia reúne en Valencia a una nutrida representación del cine español, El País, 11 de juliol de 1999
# En lektion i kärlek

En lektion i kärlek és una pel·lícula sueca dirigida per Ingmar Bergman, estrenada el 1954.

## Argument

Un ginecòleg trenca amb la seva amant, una clienta incitadora, i decideix reconquerir el cor de la seva dona que té com a amant un vell amic comú de la parella, Carl-Adam, un escultor i gran bevedor amb qui s'havia de casar abans.

## Repartiment

* Eva Dahlbeck: Marianne Erneman
* Gunnar Björnstrand: el doctor David Erneman
* Yvonne Llombard: Suzanne
* Harriet Andersson: Nix
* Âke Grônberg: Carl-Adam
* Olof Winnerstrand: el professor Henrik Erneman
* Renée Bjôrling: Svea Erneman
* Birgitte Reimer: Lise
* John Elfstrôm: Sam
* Dagmar Ebbesen: la infermera
* Helge Hagerman: representant de comerç
* Sigge Fürst: el pastor
* Gôsta Prüzelius: el controlador del tren
* Carl Strôm: oncle Axel
* Torsten Lilliecrona: el porter
* Arne Lindblad: el director de l'hotel
* Yvonne Brosset: la ballarina
# En solitari

En solitari (títol original en francès, En solitaire) és una pel·lícula dramàtica francesa del 2013 dirigida per Christophe Offenstein. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

En Yann Kermadec té poc marge per substituir el patró principal de la Vendée Globe. Després d'uns dies de regates, el iot d'en Yann és el líder, però es veu obligat a aturar-se per reparar el timó danyat. Això canvia les seves possibilitats a la volta al món.

## Repartiment

* François Cluzet com a Yann Kermadec
* Samy Seghir com a Mano Ixa
* Virginie Efira com a Marie Drevil
* Guillaume Canet com a Frank Drevil
* Jean-Paul Rouve com a Denis Juhel
* Karine Vanasse com a Mag Embling
* Arly Jover com a Anna Bruckner
* José Coronado com a José Monzon

## Producció

El rodatge principal va començar a principis d'octubre de 2012, i l'equip va filmar durant quatre setmanes a An Oriant. La producció es va rodar principalment al mar, fins i tot a la costa de Groix. Després es va traslladar a la côte de Lumière, incloent-hi Brem-sur-Mer i Les Sables-d'Olonne just abans de l'inici de la Vendée Globe de 2012-2013. L'equip de rodatge també va viatjar a les illes Canàries. Al desembre, va tornar a An Oriant.

## Referències

* ↑ «En solitari». ésAdir. [Consulta: 29 agost 2024].
* ↑ «En solitari». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 agost 2024].
* ↑ «Lorient. Le tournage du film En solitaire, avec Cluzet, a débuté» (en francès). Ouest-France.fr, 30-09-2012. [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ «Vendée Globe : le bateau du film En solitaire est arrivé aux Sables» (en francès). Ouest-France.fr, 31-10-2012. [Consulta: 22 febrer 2024].
# Eriogonum giganteum

Eriogonum giganteum és una espècie de planta de la família de les Poligonàcies. Aquest arbust és endèmic de les Illes Santa Bàrbara.

## Descripció

És variable de grandària, des d'una alçada d'un metre alhora que d'amplada a arbustos d'uns 3 m tant d'alçada com d'amplada. Les fulles són coriàcies, llanoses, amb forma oval, agrupades escassament al llarg de les tiges majoritàriament nues. La planta floreix densament en catifes de flors minúscules en cimes, essent cada flor blanca rosada amb abundants pèls, i mesurant uns pocs mil·límetres de diàmetre. La seva època de floració va des de maig fins a setembre.
Inflorescència en cimes, obertes o compactes, 5-30(2) × 5-50(-80) cm; ramificació dicòtoma, de tomentosa a peluda o glabra. Posseeix 3 bràctees, aparença en escala, àmpliament triangular, i d'1 a 2 mm, amb aparença de fulla, de oblongo-lanceolada a el·líptica, i de 5 a 30 mm. Peduncles absents o alçats, prims, de 0,1 a 0,5 cm, tomentosos. Involucres un per node, campanulat, de 3 a 5 × 2,5 a 4 mm, tomentosos, amb 5 dents, alçats, de 0,3-0,8 mm. Flors de 2-4 mm, amb periant de blanc a rosat, amb abundant pèl. Tèpals 1 a 4 propers innats, monomòrfics, trasovats; els estams exserts, de 2 a 4 mm, filaments pilosos proximals.

## Distribució i hàbitat

Es desenvolupa a vessants seques i arbustives de les Illes Santa Bàrbara.

## Ecologia

Eriogonum giganteum és l'hoste de les larves i font de nèctar per a l'alimentació de la papallona endèmica de l'Illa Santa Catalina (Califòrnia) "Avalon Scrub-Hairstreak" (Strymon avalona).

## Varietats

* var. formosum: amb fulles d'oblongo-lanceolades a lanceolades. Es troba a l'illa de San Clemente. Una altra amb fulles de oblongo-ovals a ovals no es troba a l'illa de San Clemente.
* var. compactum: fulles de 2,5 a 3,5(-6) × 1,5-2(-4) cm; inflorescències de compactes a rarament obertes, aquesta varietat és particularment rara i es troba geogràficament limitada a l'illa de Santa Bàrbara i illa Subtils, és la Santa Barbara Island buckwheat (var. compactum).

## Referències

* 1 2 «Eriogonum giganteum» a The Plant List. Data consulta: 19 de juny de 2014.

## Bibliografia

* Field Guide to Moths of Eastern North America (2005) Covell, C.V., Jr.
* Field Guide to Western Butterflies (Peterson Field Guides) (1999) Opler, P.A. and A.B. Wright
* Native Landscaping from El Paso to L.A. (2000) Wasowski, S. and A. Wasowski
* Anonymous. 1986. List-Based Rec., Soil Conserv. Serv., U.S.D.A. Database of the U.S.D.A., Beltsville.
* Flora of North America Editorial Committee, e. 2005. Magnoliophyta: Caryophyllidae, part 2. 5: i–xxii + 1-656. In Fl. N. Amer.. Oxford University Press, New York.
* Hickman, J. C. 1993. Jepson Man.: Higher Pl. Calif. i–xvii, 1–1400. University of California Press, Berkeley.

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Flora of North America Profile
* Eriogonum giganteum a NPNI
* Photo gallery