OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Burg Stegen

El Burg Stegen o castell de Stegen (en baix alemany Borg Stegen) era un castell de mota i pati medieval al municipi de Bargfeld-Stegen al districte de Stormarn a l'estat de Slesvig-Holstein a Alemanya.
El primer esment escrit data del 1302. A l'inici era una construcció de fusta a una mota construïda a la depressió de la de la confluència de l'Alte Alster i de l'Alster que contenia una torre d'homenatge i el castell baix a la primera tanca, el pati i una segona tanca protegit per talussos i fossats. El castell tenia una posició estratègica a la bifurcació de les rutes comercials hanseàtiques Hamburg-Lübeck i Hamburg-Segeberg. El nom provindria del baix alemany steg o stieg que significa via de comunicació. Significa doncs castell a la ruta.
El castellà Joan de Hummersbüttel va construir dics que inundaven les afores per a millorar la defensa de la seva fortificació. Joan s'hi guanyava les mongetes com a cavaller-rapinyaire i aprofitava la situació per a despullar els comerciants. Una situació que no plagué gaire als edils de Lübeck i d'Hamburg. Un primer setge el 1347, al qual utilitzaven artilleria pesant i tot i catapultes, no va reeixir. L'any després, el 12 de juliol, el rei Valdemar IV de Dinamarca va pactar i concloure a la destitució del castellà i la supressió del castell, la reconstrucció del qual el rei vedà. El senyor d'Hummersbüttel va traslladar-se a una altra possessió seva a Borstel. El 1887, l'autor Detlef von Liliencron va utilitzar la vida als afores del castell com tema de la seva novel·la Breide Hummelsbüttel.
Durant excavacions arqueològiques van trobar-se els fonaments de pedra del donjon, restes de la tanca de fusta i de teules. El lloc va integrar-se en diversos senders per a vianants i ciclistes, però el camí és poc practicable en cotxe.
* Fonaments del castell
* Restes del fossat, una desviació de l'Alte Alster
* L'emplaçament del castell vist des del Wedenbek
* El camí cap al castell entre l'Alster i l'Alte Alster

## Enllaços i referències

   * Foto d'una maqueta del castell al museu d'història local de Bad Oldesloe
* ↑ Carsten Schütz citat a la web official de Bargfeld-Stegen, ’’Die Ortsnamen in Schleswig-Holstein'’ Arxivat 2006-02-26 a Wayback Machine., Gottorfer Schriften, 1960, tom 6, (traducció: El topónims de Slesvig-Holstein)
* ↑ Das adlige Gut Jersbek, Web del districte de Stormarn, 2007-2011, (traducció: El domini feudal de Jersbek)
# Tlayucan

Tlayucan és una pel·lícula mexicana de 1962 dirigida per Luis Alcoriza, basada en la novel·la de Jesús Murciélago Velázquez. Va ser nominada als premis Óscar a millor pel·lícula estrangera.

## Argument

Desesperat per la malaltia del seu fill, el pagès Eufemio roba una perla de la imatge de Santa Lucia a l'església del poble. Uns turistes fotografien el robatori i Eufemio està a punt de ser linxat pels seus veïns. La perla desapareix empassada per un dels porcs que cria Chabela, la dona d'Eufemio. La intervenció de don Tomás salva a Eufemio, encara que la perla no apareix. Temps després la perla apareix a la casa de Eufemio trobada per la seva esposa. La pèrdua de la perla repercuteix en el bé general dels habitants del poble. Al final la perla és retornada sense que ningú s'assabenti i es diu que va ser un miracle.

## Repartiment

* Julio Aldama…. Eufemio Zárate
* Norma Angélica Ladrón de Guevara…. Chabela
* Jorge Martínez de Hoyos…. cura Aurelio
* Andrés Soler…. don Tomás Cruz
* Anita Blanch…. Prisca
* Noé Murayama…. Matías
* Dolores Camarillo "Fraustita"…. Dolores
* Pancho Córdova…. sacristán
* Juan Carlos Ortiz…. Nico
* Antonio Bravo…. doctor
* José Chávez Trowe…. don Pedro
* Eric del Castillo…. Doroteo
* Amado Zumaya…. Máximo
* Manuel Dondé…. mendigo ciego
* Yolanda Ortiz.... turista
* Ángel Merino…. turista
* Manuel Vergara…. turista
* Janet Alcoriza…. turista
* Jeanne Buñuel…. turista

## Recepció

Aquest film ocupa el lloc 48 dins de la llista de les 100 millors pel·lícules del cinema mexicà, segons l'opinió de 25 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada per la revista Somos en juliol de 1994.

## Referències

* ↑ Grey, Atticus. «EL EDÉN SIDERAL: México en el Oscar: Tlayucan», 05-02-2012. [Consulta: 24 febrer 2019].
* ↑ «The 35th Academy Awards (1963) Nominees and Winners». oscars.org. [Consulta: 1r novembre 2011].
* ↑ «Las 100 mejores películas del cine mexicano». Arxivat de l'original el 8 de febrer de 2010. [Consulta: 23 gener 2009].

## Enllaços externs

* Tlayucan a YouTube
# Boti

Boti, Daa, o Pirdai (Bengali:বঁটি; també transliterat Bonti o Bnoti) és un instrument de tall comunament emprat a Bengala, regió del sud-est asiàtic que actualment està dividida entre els estats indis de Bengala Occidental, Tripura, la vall de Barak d'Assam i el país independent de Bangladesh. Un boti és una fulla metàl·lica llarga i corbada fixada a una plataforma sobre la qual l'usuari posa el peu a l'hora de tallar. El costat més afilat de la fulla està sempre de cara a l'usuari.
Una versió més gran del boti, amb una fulla més gran, s'utilitza per esbudellar i tallar peix. Una altra versió del boti és el Narkel Kuruni (ratllador de coco) que té forma d'una tapa rodona plana amb dents tallants i afilats com d'un tauró i que es fa servir per serrar cocos. Dao o daa (un nom més comú a Bangladesh, específicament a les ciutats de Chittagong i Sylhet) és una variació del boti, que s'agafa amb la mà. Aquest instrument de tall no és únic de Bengala. També és emprat a Maharashtra i al sud de l'Índia on aquest estri rep altres noms segons la llengua local: Arivalmanai o Aruvamanai (Tamil), Kathipeeta (Telugu), Addili (Konkini), Vili o Morli (Marathi), Pankhi (Odiya), Pirdai (Bihar).

## Referències

* ↑ Chitrita, Banerji «The Bengali Bonti». Gastronomica, 1, 2, Spring 2001, pàg. 23-26.
* ↑ WildFilmsIndia. «Women cutting vegetables at a Bengali wedding - India», 19-02-2015. [Consulta: 26 juliol 2017].
# Tlazolteotl

En la mitologia asteca, Tlazolteotl era una dea de la terra, del sexe, del naixement i una dea mare. Era coneguda com a "menjadora d'immundícia", perquè suposadament s'apareixia a gent que estava a punt de morir, que li confessaven els pecats, i ella se'ls menjava.
El seu fill era Centeotl.

## Referències

* ↑ «Tlazolteotl». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cabanes (Sant Genís de Fontanes)

Cabanes és un poble de la comarca del Rosselló que forma part de la comuna de Sant Genís de Fontanes, a la Catalunya del Nord.
És en el sector del nord del terme comunal al qual pertany. Passa a ran del poble, resseguint-lo pel costat septentrional, el Rec del Molí de Brullà.
El poble és esmentat des del 854, en un document de donació. Torna a aparèixer en nombrosos documents entre aquella data i el 1688, moment en què es parla de l'església de Santa Coloma de Cabanes.

## Etimologia

Segons Joan Coromines l'origen del topònim Cabanes és el mot llatí capanna, amb el mateix significat actual del terme català. Sens dubte feia referència a la modèstia de les cases que el constituïen.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «149-Sant Genís de Fontanes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Genís de Fontanes». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Coromines, Joan. «Cabanes». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1996 (Onomasticon Cataloniae, V L-N). ISBN 84-7256-844-X.
* Ponsich, Pere. «Sant Genís de Fontanes: Santa Coloma de Cabanes». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Cabanes (Sant Genís de Fontanes)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El poble de Cabanes en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-07-01. [Consulta: 15 juny 2016].
* ↑ Coromines 1995.
Viccionari
# Ted Sprague

Theodore "Ted" Sprague és un personatge de ficció de la sèrie de ciència-ficció Herois, de la cadena de televisió americana NBC. És interpretat per en Matthew John Armstrong.

## Història

En Ted emet radioactivitat, a causa d'això la seva dona mor enverinada per radiació; éll està convençut que la seva habilitat no era natural sinó artificial. Segons ell, hauria sigut obra d'en Noah Bennet, a qui culpa de la mort de la seva dona.
En el capítol L'empleat fidel, en Ted i en Matt Parkman van a casa dels Bennet i els mantenen retinguts amb la finalitat que en Noah els doni respostes sobre les seves habilitats. Davant les mentides que ell no sap res, en Ted es posa nerviós i en Matt sigueix telepàticament els consells d'en Noah amb la por que causi una explosió. En Matt dispara a la Claire, ja que sap que es recuperarà de seguida, però en Ted creu que l'ha mort de debò. Aleshores en Matt i en Noah la pugen a la seva habitació i els dos van a Primatech Paper, fent creure a en Ted que van a buscar respostes, però en realitat el que volen és un sedant per a calmar-lo. Mentre ells estan fora, en Ted sent sorolls en el pis de dalt de la casa i decideix anar a mirar, trobant el llit de Claire buit. Aleshores baixa ràpidament i tot i que el germà aconssegueix escapar, en Ted lliga a la Claire i la seva mare. Quan en Matt i en Noah tornen, li expliquen al Ted que la seva habilitat és natural i que en Noah no tenia res a veure en tot això, només intentava que la controlés. Aleshores, un altre home que treballa per a La Companyia, en Thompson, apareix i dispara al Ted, que comença a despendre radiació. De totes maneres, abans que exploti, la Claire aconsegueix injectar-li el calmant. Després d'això és portat a Primatech Paper.
En el capítol 07%, en Matt, siguint telepàticament les instruccions d'en Noah, que també estaven tancats, treu al Ted de la seva presó origina un senyal electromagnètic per inutilitzar els aparells electrònics de Primatech Paper. Així aconsegueixen treure també a en Noah i sortir de les instal·lacions. Més tard, els tres van a un bar i elaboren un pla. En Noah els parla del sistema de localització de La Companyia, que està a Nova York, i decideixen anar a destruir-ho.
En el capítol Victòria aclaparadora, en Ted, en Matt i en Noah arriben a Nova York, on es troben amb en Peter Petrelli i la Claire. Aleshores en Peter absorbeix el poder d'en Ted i comença a brillar com si anés a explotar, però aconssegueix controlar-ho. En Sylar ho veu des de lluny i avisa a la policia de la situació d'en Ted. Aleshores és arrestat, però el camió que el transportava és bolcat per en Sylar, i així el mata per a obtenir el seu poder.
# Cabanes (la Fatarella)

Les Cabanes és una obra de la Fatarella (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les cabanes "de volta" són totes construïdes amb pedra i estan adossades al ribàs, amb la façana alineada amb el marge de sustentació del ribàs, de tal manera que vista de front és com una obertura al marge amb una coberta semicilíndrica. Els marges on es construeixen les cabanes són elements ordenadors dels espais oberts, i alhora fan de tanca de les diferents finques.
La utilització pròpia d'aquestes cabanes és aixoplugar persones i bestiar, en alguns casos, a falta de masia s'usava també com a habitatge.

## Referències

* 1 2 «Cabanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].
# Bé

«Bé» té aquests significats:
* Bé (filosofia), com a concepte antològic al mal, quelcom que procura un avantatge, felicitat o benestar
* Bé (economia), com a objecte que serveix per treure'n un profit o utilitat econòmica
* Bé Giffen, bé la demanda del qual augmenta en augmentar-ne el preu
* Bé (dret), en el dret, es refereix a una propietat o possessió material
* Bé privat
* Bé públic
* Bé col·lectiu
* Bé comú, recurs que pertany o es comparteix en el si d'una comunitat
# Torre de Santa Maria de la Capella

La Torre de Santa Maria de la Capella (en cors: Torra di Santa Maria Chjapella) és una torre genovesa construïda sobre una roca propera a la costa del Cap Cors, prop de la capella de Santa Maria, que li dona nom, al municipi de Rogliano, a l'illa de Còrsega (França). Està declarada 'Monument historique'.
Va ser construïda el 1549 per Giacomo da Mare. És una de les torres de guaita que van ser construïdes per la República de Gènova entre 1530 i 1620 per a la vigilància dels atacs dels pirates barbarescos. El 1794 la torre va ser parcialment destruïda pels vaixells de guerra britànics sota el comandament d'Horatio Nelson durant les guerres de la Revolució Francesa.

## Referències

* 1 2 «Tour de Santa-Maria-della-Chiappella» (en francès). Ministeri de Cultura. Govern de França, 08-03-1991.
* ↑ Graziani, Antoine-Marie. Les obres de defensa a Còrsega contra els Turcs: 1530-1650 (en francès). París: La Guerre de course en Méditerranée 1515-1830 les Journées universitaires de la ville de Bonifacio, 1999. Presses de l'Université Paris-Sorbonne, 2000. ISBN 2-84050-167-8.
# Torneig de Doha 2011

«Torneig de Doha 2011» té aquests significats:
* Torneig de tennis masculí: Qatar ExxonMobil Open 2011
* Torneig de tennis femení: Qatar Ladies Open 2011
# Cal Met Lleó

Cal Met Lleó és una obra del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici en cantonada de planta rectangular, tres pisos i golfes. Hi ha una interessant variant en la composició de les façanes: la façana lateral de caràcter domèstic amb obertures desordenades, un rellotge de sol i el nom pintat de l'habitatge enfronta un jardí amb safareig i un hort, la façana del carrer té les obertures endreçades i encapçalades per una galeria de tres arcades orientada cap a ponent. L'interior està articulat per una escala de volta a la catalana i a l'exterior. Es tracta d'una construcció tradicional amb aspecte de masia, encara que sempre ha estat un edifici urbà d'habitatge plurifamiliar.

## Referències

* 1 2 «Cal Met Lleó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Vorxa

Vorxa (en rus: Ворша) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.437 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Compositors Independents de Catalunya

Els Compositors Independents de Catalunya, o Grup dels vuit, fou un grup de compositors catalans integrat per Eduard Toldrà, Manuel Blancafort, Robert Gerhard, Ricard Lamote de Grignon, Frederic Mompou, Baltasar Samper, Agustí Grau i Joan Gibert Camins, noms als quals cal afegir-ne d'altres, com per exemple Jaume Pahissa i Jo o Cristòfor Taltabull. El grup va intentar un camí musical de tradició catalana, encara que amb vocació internacional.
El període de la Segona República (1931-1936) va ser una època de gran vitalitat i empenta creativa en tots els àmbits de la cultura, restant com una etapa clau en l'evolució de la música catalana, amb una generació de compositors nascuts al voltant del 1900 que es van agrupar arran d'un encàrrec fet al compositor Manuel Blancafort l'any 1927 per tal de coordinar un número monogràfic de La Nova Revista (1927-1929) dedicat a la música dels compositors catalans més rellevants del moment. El projecte no va fructificar però el grup ja s'havia format.
El grup era heterogeni i de tendències estètiques molt diverses, que anaven des del nacionalisme a l'experimentalisme. Va néixer amb la idea de fer una música de profunda arrel catalana i de projecció internacional, amb una clara voluntat d'agrupació generacional que faria de pont entre la generació noucentista i la generació perduda per culpa de la Guerra Civil.
Tota una sèrie de característiques els apropaven musicalment, com el coneixement de compositors europeus com Stravinski, Bartók i Schönberg, una proposta de renovació estètica profunda, l'amalgama de trets neoclàssics, dodecafònics i noucentistes, i una valoració de la tradició que els va portar a fusionar elements avantguardistes i folklòrics. Intel·lectualment el grup se sentia proper als poetes de la Generació del 27 (de fet va ser anomenat "Grup Català" dins de la mateixa).

## Referències

* ↑ Koonzt, Eric «Eduard Toldrà, símbol de Catalunya». Diàlegs, 48, abril-juny 2010, pàg. 86-101.
* ↑ «Música del segle XX a culturcat». Arxivat de l'original el 2013-11-06. [Consulta: 25 gener 2012].
* ↑ Monogràfic de l'ORCAM
* ↑ Informació sobre concert dedicat al grup
* 1 2 Fundació Caixa Catalunya Compositors Independents de Catalunya. Concert commemoratiu del 75è aniversari de la creació del grup, 26-06-2006.
# Illa Rota

Rota (chamorro: Luta), també coneguda com "l'illa pacífica", està situada a l'arxipèlag de les Mariannes. És la més meridional de les illes que formen part de la Comunitat de les illes Mariannes del Nord, al seu torn pertanyent als Estats Units. Està lleugerament al nord-est del territori de Guam.
Songsong és la major població de l'illa, seguida per Sinapalo (Sinapalu). Rota té una flora i fauna diversa. Es conserven les ruïnes de la "Casa Reial" de l'època Espanyola. Són llengües oficials de l'illa l'anglès i el chamorro (mescla d'espanyol, austronesio i japonès). Es professa majoritàriament la Religió Catòlica, encara que aproximadament el 25% de la població és Testimoni de Jehovà.

## Història

El 1521, el primer europeu a albirar l'illa de Rota va ser Lope Navarro, el guaita de la nau Victoria de Fernão de Magalhães. No obstant això, l'armada de Magallanes de tres naus no va arribar a Guam, per la qual cosa el primer europeu a arribar a Rota (el 1524), va ser el navegant espanyol Juan Sebastián Elcano, qui la va annexionar juntament amb la resta de les Illes Marianes a l'imperi espanyol.
L'any 1668 es va atribuir el nom d'Illes Marianes a l'arxipèlag que incloïa Rota, en honor de Maria Anna d'Àustria, esposa del rei espanyol Felip IV.
Venuda a l'Imperi alemany en virtut del Tractat germà-espanyol del 1899, en la Primera Guerra Mundial, les illes van ser ocupades per l'Imperi japonès. El 1919, la Societat de Nacions va reconèixer formalment el control japonès sota el Mandat de les Mars del Sud. No obstant això, el desenvolupament de Rota es va retardar respecte al de les veïnes Tinián i Saipan, amb només 1000 residents japonesos arribant a finals de desembre del 1935, la majoria d'ells empleats en el cultiu de canya de sucre i en el refinat del propi sucre. La refineria no resultava econòmica i es va tancar tres anys després.
Durant les etapes finals de la Segona Guerra Mundial, Rota va ser bombardejada per avions de la Marina dels EE. UU. en un intent de silenciar el seu transmissor de ràdio que advertia a les illes japoneses sobre l'enlairament del bombarder B-29 Superfortress. El 2 de setembre del 1945, una hora després de la rendició del Japó, un destacament de marines estatunidencs va arribar a Rota per a acceptar la rendició de la guarnició japonesa.
Després del final de la Segona Guerra Mundial, Rota va passar a formar part del Territori en Fideïcomís de les Illes del Pacífic. Des del 1978, l'illa ha estat part de la Mancomunitat de les illes Mariannes del Nord.

## Referències

* ↑ «everyculture.com» (en anglès). [Consulta: 24 juliol 2022].
# Gilberto Malvestuto

Gilberto Malvestuto (Sulmona, 17 d'abril de 1921 - 1 de març de 2023) va ser un partisà italià de la Resistència italiana durant la Segona Guerra Mundial.
Durant el conflicte s'afilià a la Brigada Maiella amb el rang militar de subtinent. Aquesta unitat militar fou la primera de les tropes alliberadores que entrà a Bolonya la matinada del 21 d'abril de 1945. Concretament, anà al capdavant de la secció de metralladores de la Companyia Pesant Mixta, integrada a la 1a Companyia de fusellers. En qualitat de representant de la resistència antifeixista exercí diversos càrrecs després de la guerra al Comitè Directiu de l'Institut dels Abruços per a la Història d'Itàlia des del feixisme a la Resistència, posteriorment conegut com a Institut dels Abruços per la Història de la Resistència i de la Itàlia Contemporània. Inicialment en fou el primer vicesecretari, després el vicepresident i, en darrer lloc, president entre 1989 i 1993. L'any 2010 publicà el llibre de memòries Sulle Ali della Memoria: per non dimenticare, amb l'editorial de l'Administració provincial de L'Aquila.

## Premis i reconeixements

* Creu de Guerra al Valor Militar
* Diploma d'honor de Combatent per la llibertat d'Itàlia
* Oficial al mèrit de la República italiana (lliurat pel President de la República Alessandro Pertini)
* Ciutadà honorari de Brisighèla
* Neptú d'or de la ciutat de Bolonya (a la Brigada Maiella)

## Referències

* ↑ «Resistenza, morto a 101 anni Gilberto Malvestuto: ultimo ufficiale della Brigata Maiella» (en italià), 01-03-2023. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ Marconi, Valter. «Gilberto Malvestuto: «Il mio 25 aprile»» (en italià). IlCapoLuongo.it, 25-04-2015. [Consulta: 19 juliol 2021].
* 1 2 3 Falci, Eleonora. «Gilberto Malvestuto, 100 anni, patriota della Brigata Maiella: “Gli eroi sono altri, non dimenticate la storia”» (en italià). IlCapoLuongo.it, 25-04-2021. [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ Troilo, 2011.
* ↑ «Sulle ali della Memoria» (en italià). FondazioneBrigataMaiella.it, 16-04-2021. [Consulta: 19 juliol 2021].
* 1 2 3 «Gilberto Malvestuto, l’ultimo ufficiale in vita della Brigata Maiella, compie 100 anni» (en italià). ChietiToday.it, 16-04-2021. [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ Pelino, Ezio. «Bologna, un monumento alla Brigata Maiella e gemellaggio con Sulmona» (en italià). Win.Casoli.info, 25-10-2010. [Consulta: 19 juliol 2021].

## Bibliografia

* Patricelli, Marco. I banditi della libertà. La straordinaria storia della brigata Maiella partigiani senza partito e soldati senza stellette (en italià). UTET, 2005. ISBN 9788802072142.
* Patricelli, Marco. Patrioti. La Brigata Maiella alleata degli Alleati (en italià). Ianieri, 2014. ISBN 9788897417569.
* Troilo, Nicola. Storia della Brigata «Maiella» (1943-1945) (en italià). Mursia, 2011. ISBN 9788842543961.
* Ricottilli, Giovanni. Con la voce dell'anima: ricordi di un partigiano (en italià). Amministrazione Provinciale de L'Aquila, 2008.
* Faure, Stefano; Liparoto, Andrea; Papi, Giacomo. Io sono l'ultimo. Lettere di partigiani italiani (en italià). Einaudi, 2012. ISBN 9788806211370.
# Brazil

«Brazil» té aquests significats:
* Vegeu Brasil per al país sud-americà
* Vegeu Brazil (Indiana) per la ciutat dels Estats Units d'Amèrica
* Vegeu Brazil (pel·lícula) per a la pel·lícula de Terry Gilliam