OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simon Mopinot

Simon Mopinot (1685, Reims - 11 d'octubre de 1724, Saint Germain des Prés) fou un religiós benedictí i historiador francès.
Després de cursar els seus estudis d'humanitats a la Universitat de Reims, amb disset anys fou admès com a novici al monestir de Saint Faron de Meaux, pertanyent a la Congregació de Sant Maur de l'orde benedictí, en què professà l'any següent. Estudià filosofia i teologia a l'abadia de Saint-Denis i grec i hebreu a la de Saint Nicaise de Reims, i fou professor de retòrica a la de Pontlevoy.
En la seva faceta literària, durant la seva estada a Saint Denis, col·laborà amb Jean Marie Didier en una edició de les obres de Tertul·lià; traslladat a l'Abadia de Saint-Germain-des-Prés, assistí Pierre Coustant en la recopilació de decretals papals titulada Epistolae Romanorum Pontificum, feu algunes aportacions al Thesaurus Anecdotorum d'Edmond Martène i Ursin Durand, i compongué alguns himnes en llatí per a ús de la congregació que foren molt celebrats pels seus correligionaris. Quan morí Coustant el 1721, Mopinot quedà encarregat de la continuació de la seva obra, però la seva fràgil salut i els seus problemes estomacals, complicats amb una disenteria, li causaren la mort amb 39 anys sense haver pogut completar la seva tasca.
# Wildomar

Wildomar és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 27.000 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wildomar tenia 14.064 habitants, 4.572 habitatges, i 3.694 famílies. La densitat de població era de 410,4 habitants/km².
Dels 4.572 habitatges en un 40,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,4% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 19,2% no eren unitats familiars. En el 14,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,38.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.081 $ i la renda mediana per família de 51.964 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.549 $ mentre que les dones 30.262 $. La renda per capita de la població era de 20.190 $. Entorn del 6,3% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wildomar». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wildomar». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Hug Dalmau de Cervera

Hug Dalmau, més tard, Hug Dalmau de Cervera o Hug de Cervera (-1095). Castlà del castell de Cervera. Era posseïdor dels castells de Ferran, Malacara i Sant Esteve (actualment Castellfollit de Riubregós).

## Orígens familiars

Se'l fa fill de Dalmau, senyor dels castells de Ferran, Malacara i Sant Esteve, i de la seva muller Elisava. Net d'Isarn. Germà del vescomte Bernat Dalmau i segurament de Guillem Dalmau i Berenguer.

## Matrimoni i descendents

Casat amb Adalen (Adalinda o Adelaida), tingueren:
* Ponç Hug de Cervera, al qui li feudataren el castell de l'Espluga de Francolí.
* Ramon

## Biografia

Fou vassall de Ramon Berenguer I. Conquerí la plaça de Cervera als sarraïns en el 1067. Des d'aleshores, se l'anomena «de Cervera». Prengué part en l'assemblea de Barcelona de 1071, on s'aprovà la redacció dels Usatges de Barcelona. En el 1075 donà la castlania de la Guàrdia Lada a en Guifré Bonfill.

## Bibliografia

* «Hug Dalmau de Cervera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Hug Dalmau de Cervera (Línia troncal dels Cervera)(Branca menor de: Llinatge Cervera) :
| Títols |||
| Precedit per: Dalmau pare | Senyor de Ferran, Malacara i Sant Esteve | Succeït per: Ponç I fill |
| Càrrec de govern |||
| — Territori conquerit: — Conquesta de Cervera (1067) | Castlà de Cervera | Succeït per: Ponç I fill |
# Plaça de la Catedral de Girona

La Plaça de la Catedral de Girona és una obra del municipi de Girona inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un espai molt reduït, de forma rectangular, delimitat de nord a sud pel Portal de Sobreportes i el carrer de la Força, i d'est a oest per les escales de la Catedral de Girona i el Palau de Justícia. Segueix una lleugera pendent i no presenta cap element escultòric o natural. El paviment està format per llambordes.

## Història

Tots els edificis que envolten la plaça mereixen un estudi detallat degut a la seva qualitat o història. Primitivament la plaça de la Catedral era un punt més en llarg camí que permetia el trànsit terrestre dels homes de més enllà de les muntanyes fins a l'interior de la península (la via Augusta en temps dels romans). En el segle V una capella, anomenada de Sant Genís, es trobava a ponent de l'escalinata al davant de la casa on avui hi ha el bar l'Arc. La capella era possessió del monestir de Sant Pere de Roda segons una butlla del Papa Benet VI. L'any 1604 fou enderrocada i les seves teules aprofitades per l'obra de la Seu.
Tanmateix existia una altra capella construïda en època romànica. Es tractava del temple de Santa Maria de les Puelles, esmentada en un document de l'any 1083 i que s'emplaçava a l'altre costat de la plaça, dins de l'antic Palau de Justícia de Girona o Casa Pastors, prop de la muralla de les Ballesteries. L'any 1245 a la capella hi havia establerta una confraria; el 1401 es coneix l'existència de dos altars, un dedicat a Santa Maria i l'altre a Sant Martí. La seva demolició va tenir lloc l'any 1724.

## Referències

* 1 2 3 4 «Plaça de la Catedral de Girona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Evangeli dels Egipcis

«Evangeli dels Egipcis» té aquests significats:
Existeixen dos evangelis apòcrifs amb el nom d'Evangeli dels Egipcis
* Evangeli grec dels Egipcis, considerat herètic per Climent d'Alexandria, Hipòlit i Epifani.
* Evangeli Copte dels Egipcis, trobat entre els Manuscrits de Nag Hammadi i utilitzat per la comunitat gnòstica egípcia
# Caryoteae

Caryoteae és una tribu de plantes amb flor de la família Arecaceae.

## Característiques

Són palmeres força grans distribuïdes arreu de les zones tropicals.
Les palmeres del gènere Caryota són unes de les poques espècies de palmeres amb fulles bipinnades. La forma de les fulles és característica, amb seccions que tenen forma de cua de peix.

## Taxonomia

Hi ha tres gèneres:
* Caryota
* Arenga
* Wallichia

## Referències

* John Dransfield, Natalie W. Uhl, Conny B. Asmussen, William J. Baker, Madeline M. Harley & Carl E. Lewis: Genera Palmarum. The Evolution and Classification of Palms. 2a ed. Royal Botanic Gardens, Kew 2008, ISBN 978-1-84246-182-2, S. 297.

## Enllaços externs

* Wallichia - Fairchild Tropical Botanic Garden Arxivat 2011-12-07 a Wayback Machine.
# Malleval-en-Vercors

Malleval-en-Vercors és un municipi de França, situat al departament de la Isèra i la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Robert Schwentke

Robert Schwentke (Stuttgart, 1968) és un director i guionista alemany.

## Biografia

Diplomat del Columbia College Hollywood de Los Angeles l'any 1992, l'alemany Robert Schwentke fa les seves primeres armes com a director l'any següent amb el seu curtmetratge Heaven!
El cineasta espera tanmateix pràcticament deu anys abans de posar-se darrere de la càmera, aquesta vegada al seu país natal. Escriu i realitza el thriller Tattoo (2002) seguit molt ràpidament d'Eierdiebe (2003), la història d'un home afectat d'un càncer de testicles i que ell mateix ha sofert a mitjans dels anys 1990.
Robert Schwentke fa una gira als Estats Units, on dirigeix Jodie Foster i Peter Sarsgaard al thriller Flight Plan l'any 2005. Després The Time Traveler’s Wife amb Eric Bana i Rachel McAdams, és escollit per a Red (2011), adaptació d'uns dibuixos animats a la pantalla gran, amb pesos pesats com Bruce Willis, Morgan Freeman, John Malkovich i Helen Mirren. Aquesta lucrativa comèdia d'acció és seguida d'una altra adaptació d'un comic book, RIPD: Rest In Peace Department, aquesta vegada portada pel tàndem Ryan Reynolds-Jeff Bridges.
Posa a continuació en escena dues parts de la saga Divergent: Insurgent (2015) i The Divergent Series: Allegiant (2016). Cansat pels rodatges successius d'aquests dos blockbusters, cedeix la seva plaça a Lee Toland Krieger per al quart i últim film de la franquícia.

## Filmografia

* 1993: Heaven !
* 1998: Tatort (TV)
* 2002: Tattoo
* 2003: Eierdiebe
* 2005: Flightplan
* 2008: The Time Traveler’s Wife
* 2010: Red
* 2013: RIPD: Rest In Peace Department
* 2015: The Divergent Series: Insurgent
* 2016: The Divergent Series: Allegiant
* 2017: Der Hauptmann

## Premis

* 2002: al Sweden Fantastic Film Festival, Gran Premi del cinema fantàstic - Esment especial per a Tattoo
* 2003: al Fantasporto, Premi del cinema internacional de Fantasia - Esment especial per a Tattoo
* 2003: al Biberach Film Festival, Premi de l'audiència per a Eierdiebe
# Stephan Schreck

Stephan Schreck (Erfurt, Turíngia, 15 de juliol de 1978) va ser un ciclista alemany, professional del 2000 al 2011. Un cop retirat va fer de director esportiu a l'equip Thüringer Energie Team.

## Palmarès

* 1996
** 1r al Gran Premi Rüebliland
** 1r al Drei Etappen Rundfahrt Frankfurt
** 1r al Tour de Lorraine
* 1997
** 1r a l'Internationale Ernst-Sachs-Tour
* 1998
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Turíngia
* 1999
** 1r a la Volta a Turíngia
** 1r al Rund um den Henniger Turm sub-23
* 2002
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Hessen
* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Saxònia
** Vencedor d'una etapa al Rothaus Regio-Tour
* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Saxònia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2001. 92è de la classificació general
* 2003. 101è de la classificació general
* 2004. 58è de la classificació general
* 2006. 81è de la classificació general
* 2007. 58è de la classificació general
* 2008. Abandona (12a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2002. 110è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2005. 86è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Hug III

Hug III és el nom dels següents personatges:
* Hug III de Lusignan (c 948 - 1112), dit «el blanc», senyor de Lusignan
* Hug III d'Empúries (- 1173), comte d'Empúries
* Hug III de Borgonya (1142 - 1192), duc de Borgonya
* Hug III de Xipre (1235 - 1284), dit «el gran», conegut també com a Hug de Poitiers o Hug de Lusignan. Rei de Xipre (1267–1284) i de Jerusalem (1268–1284)
* Hug III de Chalon (1260 - 1312), dit «el sord», ardiaca de Laon i príncep-bisbe del principat de Lieja (1296 -1301)
* Hug III d'Arborea (1335 - 1383), jutge d'Arborea
* Hug III de Cardona-Anglesola (- 1410), senyor de Bellpuig
Altres:
# Pike (llenguatge de programació)

Pike és un llenguatge interpretat. Desenvolupat paral·lelament amb el servidor web Roxen, que és implementat del tot amb aquest llenguatge. Això en permet la fàcil integració a l'entorn web.

## Referències

* ↑ Hübinette, Fredrik. «Programming, using and understanding» (en anglès). MIT. Arxivat de l'original el 2018-09-10. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «DrModelica, A Web-Based Teaching Environment for Modelica» (en anglès). Proceedings of the 44th Scandinavian Conference on Simulation and Modeling, 2003.
# Casa Magí Farriol

La Casa Magí Farriol és una obra de la Llacuna (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular molt allargassada que presenta dos patis laterals tancats (a banda i banda dels costats llargs).
A la façana principal hi ha dues plaques que diuen ; "a l'estali i traball de Joseph Gomà Orriach y dels seus 1912" y Memoria de José gomà Orriachs y mi esposa Isabel Alegret Gomà 1880".

## Història

Segons la propietària, fou construïda l'any 1880 i acabada el 1915.
Tenien bestiar i encara es conserva al maquinària per produir oli i vi.
El 1890 consta que Josep Gomà Urriach fou batlle de la Llacuna.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Magí Farriol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Hug III de Borgonya

Hug III de Borgonya (1142 - Acre 1192), duc de Borgonya (1162-1192).

## Orígens familiars

Nasqué el 1142 sent fill del duc Eudes II de Borgonya i Maria de Blois. Era net per línia paterna d'Hug II de Borgonya i Matilde de Mayenne, i per línia materna de Teobald II de Xampanya i Matilda de Caríntia.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1165 amb Alícia de Lorena, filla de Mateu I de Lorena i Berta de Suàbia. D'aquesta unió nasqueren:
* l'infant Eudes III de Borgonya (1166-1218), duc de Borgonya
* l'infant Alexandre de Borgonya (1170-1205), senyor de Montagu
* la infanta Dolça de Borgonya (1175-d 1219), casada el 1196 amb Simó de Semur
* la infanta Alícia de Borgonya (1177-?), casada amb Berald VIII de Mercoeur
El 1183 repudià Alícia de Lorena i es casà, en segones núpcies el mateix any, a St-Gilles-en-Languedoc amb la comtessa Beatriu d'Albon, filla de Guigó V d'Albon i Beatriu de Montferrat. D'aquesta unió nasqueren:
* l'infant Andreu Guigó VI del Vienès (1184-1237), delfí de Viennois
* la infanta Mafalda de Borgonya (1190-1242), casada el 1214 amb Joan I de Chalon (comte de Chalon)
* la infanta Anna de Borgonya (1192-1243), casada el 1222 amb el comte Amadeu IV

## Ducat de Borgonya

El regnat d'Hug III marcà la fi del període de relativa calma i pau al ducat de Borgonya. Hug III fou un duc bel·ligerant i ben aviat entrà en conflictes amb el rei Lluís VII de França sobre les fronteres entre els dos dominis. La mort del rei, i l'ascens del seu fill Felip II de França, probocà que Hug III forcés molts senyors feudals a trencar el seu vassallatge vers el rei francès, motiu pel qual el rei francès ocupà el ducat. El seu fill fou fet presoner, per la qual cosa hagué de pagar un elevat rescat i hagué de renunciar a les seves pretensions sobre França.
El 1187 Hug III traslladà la capital del Ducat de Borgonya fins a Dijon.
S'alià amb Ricard Cor de Lleó i s'embrancà en la Tercera Croada junt amb ell contra Saladí. Hug III tingué una importància vital en la presa de la ciutat d'Acre, on morí un any després, el 25 d'agost de 1192, i en la batalla d'Arsuf, en la que va comandar als francs.

## Referències

* ↑ (anglès) Kenneth M. Setton, Robert Lee Wolff, Harry W. Hazard, A History of the Crusades, Volume II: The Later Crusades, 1189-1311, p.73-74
# Pom de dalt

El pom de dalt és el conjunt de canalla situat a dalt de tot del castell i que completa els darrers tres pisos. Està format per la parella de dosos, l'aixecador i l'enxaneta. La majoria d'estructures castellers estan formades per un sol pom, a excepció de les construccions de 5 (5 de 7, 5 de 8…) que tenen 2 poms, el 9 de 7 i 9 de 8 que en tenen 3, i el 12 de 7 que es fa amb 4 poms.
Pel que fa a la peculiar estructura actual dels dos últims pisos, convé recordar que prové dels dos membres que culminaven drets les construccions d'ara fa tres-cents anys. La part superior de la dansa dels valencians, que Els Xiquets de Valls van adoptar com a pròpia el segle xviii, era la mateixa que encara conserven les muixerangues d'algunes poblacions valencianes, en les que l'aixecador és l'encarregat d'elevar (aixecar) l'enxaneta que prèviament s'ha posat dret sobre la seva esquena.
L'espectacular creixement en alçada que aquelles inicials "torretes" valencianes van adquirir a Valls durant la segona mitat del segle xix, va provocar, en el marc d'una intensa rivalitat entre les dues colles, que els dos nois que les coronaven quedessin mica en mica més acotats. Tot i així, en els pocs testimonis gràfics de les grans construccions de l'anomenada "època d'or" encara s'hi pot veure alguna vegada l'enxaneta dret sobre l'esquena de l'aixecador.
Malauradament, la represa del segle xx, després de la decadència iniciada a l'acabament del segle anterior, es va fer sense altres referències que les que s'havien conservat entre els aficionats, i les construccions es van culminar continuant allò que s'havia vist fer unes dècades abans a les mítiques colles vallenques. A partir d'aquí, doncs, l'aixecador no es va aixecar mai més, i l'enxaneta es va limitar a travessar-lo, anant d'espatlla a espatlla dels dosos. Tot i així, es va heretar la manera de comptar els pisos que, d'acord amb els orígens, atorgava una alçada completa a l'aixecador i l'enxaneta.
Des de l'estiu de 2006 diverses colles amb el suport de la CCCC van començar a proporcionar als seus castellers del pom de dalt, un casc protector per a evitar lesions cranials en cas de caiguda. L'èxit de la mesura va fer que la Coordinadora de Colles aprovés l'any 2012 l'ús obligatori del casc casteller a totes les posicions del pom de dalt de les colles castelleres convencionals, i des del setembre de 2014 també a les colles castelleres universitàries.

## Referències

* ↑ «Pom de dalt». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «L'ala de l'àngel».
* ↑ «El casteller.cat». Arxivat de l'original el 2015-05-29.
* 1 2 Marín, Anna «Deu anys del casc casteller». Diari Ara, 29-07-2016 [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ «Aprovats el document dels valors, l'ús del casc i el no a la publicitat». Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya, 25-03-2012. [Consulta: 28 setembre 2024].
# Cantó de Valognes

El cantó de Valognes és un cantó francès del departament de la Manche, situat al districte de Cherbourg-Octeville. Té 9 municipis i el cap es Valognes.

## Municipis

* Brix
* Huberville
* Lieusaint
* Montaigu-la-Brisette
* Saint-Joseph
* Saussemesnil
* Tamerville
* Valognes
* Yvetot-Bocage

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1968 | Henri Cornat | CNIP, després RI |
| 1968-1979 | Pierre Godefroy | UDR, després RPR |
| 1979-2004 | Claude Gatignol | RI, després UDF, després UMP |
| 2004- | Yves Néel | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 10.626 | 10.752 | 10.523 | 11.917 | 13.360 | 13.758 | 13.953 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Genealogia de la dinastia de Bragança

La genealogia de la dinastia de Bragança de Portugal és la següent:
# Pic Castellví

El pic Castellvi és un turó de 350 metres d'altitud situat a la península Hurd a l'illa Livingston, a l'Antàrtida. Està situat a 800 m al nord-est del pic MacGregor i 1,4 km al sud-oest de Dorotea bec. Rep el seu nom de l'oceanògrafa catalana Josefina Castellví i Piulachs, degana del Programa Antàrtic Espanyol i primera dona de l'estat espanyol a participar en una expedició internacional a l'Antàrtida col·laborant, d'una manera rellevant, en l'organització de la recerca juntament amb Antoni Ballester i Nolla i en la instal·lació de la Base Antàrtica Espanyola Joan Carles I a l'illa Livingston, de la qual fou cap del 1989 al 1993.

## Referències

* ↑ «SCAR Composite Gazetteer» (en anglès). [Consulta: 28 febrer 2017].
* ↑ «La Facultat de Medicina guardona l'oceanògrafa Josefina Castellví». Universitat de Barcelona, 06-03-2015. [Consulta: 9 març 2015].
* ↑ «La abuela científica regresa a la Antártida». El Mundo, 06-12-2013. [Consulta: 9 març 2015].
* ↑ Currículum publicat per l'IEC
* ↑ Biografia Arxivat 2018-10-21 a Wayback Machine. al web del CSIC
* ↑ Serra, Joan «Josefina Castellví: “Em van dir: «Filla, això és un ofici per als homes»”». Diari Ara, 08-03-2014.
# Rosina Emmet Sherwood

Rosina Emmet Sherwood (Nova York, 1854 - 1958) era filla de William J. i Julia Pierson Emmet; el seu germans sopervivents eren Robert Temple Emmet (1854–1936), el seu bessó; William Leroy Emmet (1858–1941); Devereux Emmet (1861–1934); Richard Stockton Emmet (b.1863); Lydia Camp Emmet (1866–1952); Jane Emmet de Glehn (1873–1961); Christopher Temple Emmet (1868–1957); i Thomas Addis Emmet (b.1870). Era cosina de la pintora Ellen Emmet Rand.
Sherwood pot haver-hi rebut la seva formació més primerenca dins art de la seva mare; una llibreta de dibuix datada en 1873 era en mans dels seus familiars a 1987. Rosina va viatjar a Europa en 1876–1877, i va ser presentada a Reina Victoria durant eixe viatge. Retornà a Nova York i amb la seva amiga Dora Wheeler va començar a estudiar amb William Merritt Chase. En 1881 va agafar un estudi en el Tenth Street Studio Building. Entre les seves primeres obres hi havia il·lustracions per a publicacions com Harper's Magazine. En 1880 va guanyar els mil dòlars del primer premi en una competició per dissenyar una targeta de Nadal per Louis Prang & Company. Sherwood i Wheeler va treballar juntes en l'empresa de disseny Associated Artists, dirigida per Candace Wheeler, mare de Dora; van dissenyar tapissos, cortines i paper pintat. Els temes van incloure una varietat treta de la literatura americana. En 1884–1885 les dones van assistir a classe a l'Académie Julian de París, on el seu instructor va ser Tony Robert-Fleury.
Rosina es va casar en 188 amb Arthur Sherwood, amb qui tingué cinc nens, incloent el futur guanyador del Premi Pulitzer Robert E. Sherwood. Va continuar treballant després de casar-se, sovint usant a membres de la seva família com a models.
La història "The A.O.I.B.R." the Elizabeth Eggleston Seelye, apareguda a Harper's Bazaar en 1889, contenia il·lustracions de Sherwood de nenes llegint. El Rockwell Centre for American Visual Studies cita eixa imagen com a sorprenent il·lustració primerenca d'una noia llegint. El tema de la lectura per xiquetes era força inusual (un dels pocs exemples es Donetes, de Louisa May Allcott).
Un dibuix per Sherwood està actualment en la col·lecció del Museu Smithsonià d'Art Americà.

## Referències

* 1 2 «Rosina Emmet Sherwood» (en anglès). [Consulta: 3 març 2018].
* 1 2 «Rosina Emmet Sherwood (1854 – 1948)» (en anglès). Hawthorne Fine Art, 11-10-2011.
* ↑ Williams, Philip. «Emmet Family Art» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-05-24. [Consulta: 3 març 2018].
* ↑ Schiller, Joyce K. «Women Who Read - The Rockwell Center for American Visual Studies» (en anglès), 07-02-2013. [Consulta: 3 març 2018].
# Haraz

Haraz és una comarca muntanyosa del Iemen entre el uadi Surdud i el uadi Silham (nord i sud; té a l'oest la tikama de Lisat i el país dels Banu Sad i a l'est la comarca d'Haymat al-Kharidjiyya. La muntanya més alta és el Shibam o Haraz de 2.930 metres. La ciutat principal de la regió és Manakha (uns 1500 habitants) antiga residència del kaimakan (kaimmakan) d'Haraz, Hayma i Djabal Aniz (la regió al sud-est d'Haraz). Al-Mawza, a la zona del Djabal Lahab, fou capital fins al segle xviii. A 8 km a l'oest de Manakha hi ha la vial d'al-Attara, residència del dai ismailita de Yam (Nadjran). La zona és molt humida, plou sovint i el clima canvia de pressa. Es centre de nombroses sectes:
* Dawudites, entre els Banu Mukatil i al Djabal Safan
* Sulaymànides al Djabal Maghariba
* Ismaïlites a l'Hawzan, el Lahab i al-Attara
* Yakubites a Manakha i al Djabal Safan
* Shafites
* Jueus a Manakha, Hadjara i Hawzan (avui dia ja no en queden)
Les tribus i comarques de la regió són:
* Banu Arraf
* Safan
* Masar
* al-Maghariba
* Banu Ismail
* Hasaban
* Hawzan
* Thuluth
* Lahab
* Banu Mukatil
* al-Yaabir
* al-Ukmur
El 1763 va passar a domini dels makràmides de Nadjran i va restar al seu poder fins al 1782 quan els otomans van destruir la ciutadella del dai del Yam (Ahmad al-Shihami) a al-Attara obligant a fer la pau i retirar-se de Nadjran. Els turcs van establir el seu quarter a Manakha. Hi va haver importants combats entre turcs i iemenites a la rodalia.

## Bibliografia

* A. Deflers, Voyage au Yémen, París 1889.