OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Poblat ibèric del Turó Cremat

El Poblat ibèric del Turó Cremat es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a la Roca del Vallès (el Vallès Oriental).

## Descripció

No hi ha gaire informació sobre aquestes restes, les quals es documenten per primer cop el 1983. Es tracta d'una muralla de pedra seca, bastida amb pedres granítiques (algunes de grans dimensions) i que, en alguns punts, incorpora el rocam natural. Conserva una altura mitjana d'1,20 metres i una llargada d'uns 70 m. Té forma de L (amb la cantonada en bon estat) i s'associa a un petit poblat d'època ibèrica relacionat amb el de Céllecs.
A 300 metres a l'oest i en unes vinyes, el 1947 el Grup d'Arqueologia de Granollers hi va fer unes altres troballes. Segons la fitxa de l'inventari del Parc correspondrien a un suposat assentament ibèric, potser vinculat al poblat del Turó Cremat, a pocs metres a l'oest. Apareix ceràmica ibèrica superficial i s'observa un cau, fet amb grans blocs monolítics de pedra, segurament reutilitzat. La ceràmica localitzada en superfície està formada per ceràmica ibèrica a torn, fragment d'un kalathos, ceràmica feta a mà i una àmfora.
També se'n van descobrir, de troballes, al Turó de la Simona (al SE del Turó Cremat). La fitxa corresponent de l'inventari del Parc diu que a la part alta del turó s'hi poden observar murs de pedra seca i fragments de ceràmica feta a mà, de tipus prehistòric i fragments de sílex. L'adscripció cronològica que es fa és molt àmplia donat el poc material i la poca significació que té: 5000-650 aC.

## Accés

És ubicat a la Roca del Vallès: al cim del turó homònim i al sud de l'ermita de Santa Maria de Malanyanes. Entre la Font de la Mare de Déu de Malanyanes i l'ermita, cerquem un tram de sotabosc net i pugem camp a través en direcció sud fins al cim del turó. Una altra possibilitat és acostar-s'hi per la xarxa de pistes rurals de la banda sud del turó, passant entre Can Jep i Cal Pastor. Coordenades: x=446447 y=4604820 z=238.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs. 57-58.

## Bibliografia

* AAVV (Coordinador E. Sánchez Campoy), 1995. Memòria dels treballs arqueològics als jaciments de Can Company i Turó de Can Joan Capella (la Roca del Vallès). Autopista Granollers-Mataró. Servei d'Arqueologia de la Generalitat de Catalunya/G.I.S.A./Museu de Granollers. Barcelona.
* Estrada, J., 1955. Síntesis histórica de Granollers y sus alrededores. Museu de Granollers. Granollers.
* Sanmartí, J., 1987. La Laietània ibèrica. Estudi d'arqueologia i història. Universitat de Barcelona. Barcelona.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
* El poblament antic a la Laietània litoral (del Besòs a la riera de Caldes) (català)
# Poblat ibèric del Turó de Céllecs

El Poblat ibèric del Turó de Céllecs es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Òrrius (el Maresme). Està situat al cim del Turó de Céllecs, del qual pren el nom.

## Descripció

Amb una superfície aproximada de 4 Ha, era un dels poblats més importants del Vallès Oriental. Només s'hi han fet dues petites campanyes d'excavació als anys 70 i 80, i encara és un gran desconegut (alguns arqueòlegs consideren que va ésser més important que el poblat ibèric de Burriac de Cabrera de Mar). Tenia una muralla d'una amplada mitjana d'un metre que envoltava tot el recinte, torres de planta quadrangular (se'n conserven restes d'una) i gran quantitat d'estructures d'habitatge. La primera ocupació seria del Bronze Final cap al segle vii aC i la muralla es va aixecar entre finals del segle iii aC i principis del segle ii aC (aquesta és l'època de les lluites entre romans i cartaginesos pel domini de la península Ibèrica). Sembla que el poblat es va expandir durant la primera meitat del segle ii aC, indicant això que no va ésser destruït per les campanyes del cònsol Cató i que va conviure amb el món romà fins que poc després fou abandonat.
No és fàcil de visitar: tot i que hi ha un corriol senyalitzat com a PR que ens hi acosta i hi dona un petit tomb, la majoria d'elements estan escampats per un bosc difícil de transitar. Navegant amb paciència entre els esbarzers podrem localitzar gran quantitat d'estances, restes de muralla i sitges.
Per a qui no en vulgui sortir esgarrapat, localitzar el primer conjunt de restes pot ésser suficient. Tot pujant pel PR anirem trobant muntets de pedres i diferents alineacions de material constructiu. De sobte, el corriol de terra s'acaba i hem de passar per damunt d'un considerable escampall de pedres. En aquest punt, a la nostra dreta i en un nivell més baix, podem trobar restes d'estances i muralla. Pertany a la Ruta Prehistòrica del Vallès.

## Accés

És ubicat a Òrrius: situats a Sant Bartomeu de Cabanyes, pugem per la pista que surt en direcció oest i enllaça els tres turons de la zona. Just quan som just a sota del Turó de Céllecs, la pista fa un suau revolt a l'esquerra. En aquest punt surt un corriol en direcció est (senyalitzat com a PR) que puja al poblat. Coordenades: x=444934 y=4600971 z=532.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 56.
* 1 2 3 4 El poblat ibèric del Turó Gros de Cellecs - De tant en tant trobo pedres (català)
* ↑ Sanmartí, Joan «L'assentament ibèric del Turó Gros de Céllecs, o El Castellar (Òrrius, Maresme)». Quaderns de prehistòria i arqueologia de Castelló, 31, 2013, pàg. 97-110 [Consulta: 4 maig 2018].

## Enllaços externs

* Wikiloc (català)
* Història de la Roca del Vallès (català)
* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# Pròclida

Pròclida fou una de les dues nissagues espartanes, fundada per Procles (en grec antic Προκλη̂ς), fill d'Aristodem d'Esparta. L'altra era la dels Agíades, que van rebre el nom d'Agis I.
La història de la dinastia comença amb l'arribada dels doris al Peloponès i l'ocupació de Lacònia per Aristodem, que era un Heràclida. Aristodem va tenir dos fills bessons, Eurístenes i Procles, que a l'edat adulta van regnar junts, tal com va decidir l'oracle de Delfos. Els dos reis eren iguals, però hi havia una primacia teòrica d'Eurístenes (i els seus descendents), ja que es va considerar que era el més gran dels bessons.
Procles va ser el fundador de la dinastia, per aquest motiu els seus descendents formaven part de la dinastia Pròclida, però el nom definitiu de la nissaga el va donar el seu net, Euripó, i la dinastia va convertir-se en Euripòntida, encara que van conviure les dues denominacions.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 56. ISBN 9788496061972.
* ↑ Heròdot. Històries, VI, 51-52
* ↑ Heròdot. Històries, VI, 52
* ↑ Estrabó, Geographica V, 5,5
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, III, 7

## Vegeu també

* Llista de reis d'Esparta
# Governació d'Al-Minya

La governació d'Al-Minya o Al-Minia (àrab: محافظة المنيا, muḥāfaẓat al-Minyā) és una governació o muhàfadha d'Egipte que rep el nom de la ciutat capital, Al-Minyā, que en llengua copta vol dir «la residència», referida a un monestir que hi havia antigament prop de la ciutat. Avui en dia, encara molts coptes viuen a la governació, especialment a Mallawi, i hi ha diversos monestirs. La governació té més de quatre milions d'habitants i es divideix en 9 ciutats, 3.375 pobles i 10.875 llogarets. La superfície és de 2.262 km². L'any 2008 va perdre administrativament part del seu territori en crear-se la nova governació del 6 d'Octubre. Les 9 ciutats són: Al-Edwa, Maghagha, Bani Mazar, Matai, Samallout, Al-Minya, Abu Quorqas, Mallawi i Dayr Muas.

## Referències

* ↑ http://weekly.ahram.org.eg/2008/894/eg6.htm Arxivat 2009-08-10 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Governació d'Al-Minya - Lloc web oficial
# Kızıltepe

Kızıltepe (Kiziltepe) —antiga Koçhisar, Koç Hisar o Koč Hisar de Mardin, en kurd Qoser, en àrab Tell-Ermen, literalment «Turó dels Armenis»— és una ciutat i districte de la província de Mardin al sud-est de Turquia (i al sud-est de la ciutat de Mardin), a la riba del Zerkan Suyu, afluent del Khabur. El 1970 tenia 16.376 habitants i el 2009 eren 129.745.

## Història

A l'inici de l'època musulmana el seu nom era Dunaysir; amb els ortúquides fou un important centre de caravanes i tenia una escola de medicina; d'aquesta època és la mesquita de l'Ulu datada vers 1204/1205. El 1516, al final de la campanya de Selim I contra els safàvides, un exèrcit otomà manat per Biyikli Mehmed Paixà, beglerbegi del Diyar Bakr va derrotar els perses manats per Karakhan Ustadjlu, prop de Kiziltepe llavors Koč Hisar, i tota la regió va passar als otomans, formant part del sandjak de Mardin que es va formar al eyalat o beglerbegilik del Diyar Bakr. La ciutat va quedar dins el districte de Mardin del sandjak de Mardin (1518). El 1766 el viatger Carsten Niebuhr hi va trobar 5 minarets. Al segle xix (1864) fou una nahiye del sandjak de Mardin i després del 1923 un kaza del vilayat de Mardin. El 2006 hi va haver forts disturbis entre manifestants kurds i els aparells repressius turcs. la població està barrejada amb kurds, txerkesos, àrabs i turcs.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, V, 246
# Innocència tràgica

Innocència tràgica (originalment en anglès, Ordeal by Innocence) és un sèrie de televisió dramàtica de la BBC de tres parts que es va emetre per primera vegada durant l'abril del 2018. Es basa en la novel·la homònima d'Agatha Christie i és la tercera versió rodada en anglès que s'emet. El drama és protagonitzat per Morven Christie, Bill Nighy, Anna Chancellor, Alice Eve i Eleanor Tomlinson, entre d'altres. La sèrie es va doblar en català oriental per TV3, que va emetre-la per primer cop el 26 de desembre de 2020, i en valencià per a À Punt, que va estrenar-la el 17 de juny de 2021.
Originalment, el programa estava pensat per ser emès com a part de la programació de Nadal de la BBC, però es va frenar perquè el membre del repartiment original Ed Westwick va ser acusat d'agressió sexual. Les seves escenes es van tornar a rodar més tard amb Christian Cooke ocupant el seu lloc.
La sèrie va atreure crítiques positives malgrat algunes reaccions pels canvis fets a la trama. La direcció i l'estil van rebre elogis especials. La sèrie es va publicar en DVD a través d'Universal Pictures UK l'11 de març de 2019.

## Referències

* ↑ TV3. «"Innocència tràgica": Agatha Christie obre una investigació la nit de Sant Esteve», 22-12-2020. [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ «Innocència Tràgica, d'#AgathaChristie». [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ «Agatha Christie: Ordeal By Innocence [DVD]». Amazon.co.uk. [Consulta: 13 gener 2019].

## Enllaços externs

* Innocència tràgica a Programmes de la BBC (anglès)
* Innocència tràgica a À Punt
# Apu Nahasapeemapetilon

Apu Nahasapeemapetilon és un personatge de ficció de la serie nord-americana Els Simpsons. És el propietari d'una botiga situada a Springfield anomenada Kwik-E-Mart a la qual els Simpsons hi acostumen a comprar. És un immigrant de l'Índia. Va fer la seva primera aparició al capítol The Telltale Head. Segons Matt Groening, el nom d'Apu és de la pel·lícula dirigida per Satyajit Ray, Pather Panchali.
Apu treballa al "badulaque" les 24 hores del dia, ja que és el normal a l'Índia i per ell no suposa cap problema. És un personatge que no té molts diners, i que, sovint, el titllen com algú pobre. En varis episodis veiem com l'Snake (un lladre del poble) l'atraca i s'endú els diners (en un episodi Marge diu inclus "vaja, esperava poder arribar abans que l'atracament de les 7"). Ha rebut varies bales per culpa d'aquests atracaments.
En un episodi, Apu es casa amb una cosina seva, la Manjula, ja que així ho ordena la seva religió. La cerimònia es fa a casa de els Simpsons. Tindrà 8 fills amb aquesta dona. Viuen en un pis a Spingfield. En un altre episodi, Apu li serà infidel a Manjula amb la dona que li porta el gelat a la botiga.
# Oleguer Soldevila i Godó

Oleguer Soldevila i Godó (Barcelona, 27 d'agost de 1916 — Premià de Dalt, 21 de juny de 2013) fou un empresari català. Fill d'Andreu Soldevila i Valls i de Maria Godó Biosca. El seu avi matern, Oleguer Godó Barral, va ser regidor de l'Ajuntament d'Igualada. La seva família paterna era importadora de cotó.
A finals de la dècada de 1960 va fundar el grup Manufactures i Indústries Tèxtils Agrupades (MITASA). Es tractava d'un conglomerat d'empreses dedicades al tèxtil i repartides per tot el territori català, incloent Filatures del Berguedà, una de les empreses més importants del grup. El grup va arribar a donar feina a més de 1.500 persones. Com a empresari, va arribar a ser conseller del Banc Popular durant la presidència de Lluís Valls-Taberner, del Banc Industrial de Catalunya i de Banca Catalana. També és conegut per haver sigut el propietari de l'Hotel Majestic del Passeig de Gràcia de Barcelona, i per haver fundat l'Institut de Reinserció Social (IReS) el 1969. Estava casat amb Esperanza Casals Carbó i van tenir diversos fills.
Com a curiositat, es diu que Jordi Pujol va posar-li el nom al seu fill Oleguer en el seu honor. És cosí cinqué de Javier Godó Muntañola.

## Referències

* ↑ Safont i Plumed, Joan. [La seva família era importadora de cotó. Oleguer Godó. Una nissaga d'industrials igualadins]. Meteora, Serveis Editorials, p. 60. ISBN 978-84-945428-7-9.
* ↑ «El darrer dels grans cotoners». El Punt Avui.
* ↑ «Oleguer Soldevila i Godó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Cortés, Josep Maria «Olegario Soldevila: suceder a un desacuerdo familiar». Ideas, 30-11-2003. Arxivat de l'original el 2018-02-01 [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ Triangle, El. «El Majestic, en venta» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-02-02. [Consulta: 1r febrer 2018].
# Oli de germen de blat

L'oli de germen de blat (en anglès:Wheat germ oil) s’extreu del germen de la llavor o cariòpside del blat la qual representa, en pes, només el 2½% de la llavor. el germen del blat és particularment alt en octacosanol, un alcohol que es troba en nombroses ceres de vegetals. L’oOctacosanol ha estat estudiat per millorar l'exercici físici el seu efecte en baixar el colesterol. L’oli de germen de blat també és alt en vitamina E fins al punt que n’és l’aliment natural amb més contingut. Per a la cunina aquest oli resulta molt car i fàcilment s’enrancia. L’oli de germen de blat conté els següents àcids grassos:
    Componentg/100g Linoleic (omega-6)55 Palmític16 Oleic14 α-Linolènic (omega-3)7

## Referències

* ↑ «Wheat Germ Oil (Octacosanol)». Arxivat de l'original el 2006-07-16. [Consulta: 20 gener 2011].
* ↑ Hargrove et al.; Greenspan, P; Hartle, DK «Nutritional Significance and Metabolism of Very Long Chain Fatty Alcohols and Acids from Dietary Waxes». Experimental Biology and Medicine, 229, 3, 03-01-2004, pàg. 215. PMID: 14988513.
* ↑ «999 Foods Highest in Vitamin E (Alpha Tocopherol) (based on levels per 200 Calories)».
* ↑ «Kitchen Dictionary: Wheat germ».
* ↑ «Nutritional Summary for Oil, wheat germ».
* ↑ Ola. A. Megahad and Omayma S. El Kinawy «Studies on the extraction of wheat germ oil by commercial hexane». Grasas y Aceites, 53, 4, 2002, pàg. 414–418 [Consulta: 18 maig 2010].
# Oli de llavors de te

Loli de llavors del te és un oli comestible que s'extreu per premsada de les llavors de diverses plantes del gènere del te, Camellia: principalment Camellia oleifera però també de Camellia sinensis o Camellia japonica. El color d'aquest oli és ambre verdós pàl·lid. Amb una aroma dolça herbosa.
No s'ha de confondre amb els que en anglès es coneix com a Tea tree oil (o melaleuca oil), que és un oli essencial no comestible extret de l'espècie Melaleuca alternifolia, i que és medicinal

## Ús

Té una temperatura on comença a fumejar de 252 °C, que és relativament alta, i es fa servir, per a cuinar, a províncies del sud de la Xina com la de Hunan. Al Japó s'extreu de les llavors de Camellia japonica.
Com l'oli d'olival s'emmagatzema molt bé i també baix contingut de greix saturat. En l'oli de llavors de te l'àcid oleic representa el 88% dels àcids grassos i no té greixos trans. A més dels usos culinaris se'n fan sabons, lubricants, pintures, etc.

## Enllaços externs

* Ruter, John M.. «Nursery production of tea oil camellia under different light». A: J.Janick and A.Whipkey (eds.). Trends in new crops and new uses. Alexandria, VA: American Society for Horticultural Science Press, 2002, p. 222–224. OCLC 51677926.
* Benefits of Tea Seed Oil Arxivat 2009-11-26 a Wayback Machine.
# Orde del Fènix

«Orde del Fènix» té aquests significats:
Pot referir-se a:
* l'Orde del Fènix (Grècia), un orde de cavalleria grec atorgat als ciutadans hel·lènics que hagin sobresortit en els camps de les arts, ciència, administració pública, navegació, comerç o indústria
* l'Orde del Fènix (Harry Potter), una organització secreta de la saga dels llibres de Harry Potter
* Harry Potter i l'orde del Fènix, cinquè llibre de la sèrie Harry Potter
* Harry Potter i l'orde del Fènix (pel·lícula), cinquena pel·lícula extreta de la sèrie de llibres Harry Potter
# Obaku

Ōbaku-shū (黄檗宗) és una de les tres escoles zen del budisme al Japó; les altres dues són l'escola soto i la rinzai.
Coneguda com la tercera secta del budisme zen al Japó, va ser establerta el 1661 per una petita facció de mestres budistes xinesos juntament amb els seus estudiants japonesos a Manpuku-ji, a Uji (Kyoto).
Actualment, Manpuku-ji és el temple principal de l'escola ubaku. El 2006 tenien 420 temples menors repartits pel Japó.

## Bibliografia

* Helen J. Baroni, Ōbaku Zen: The Emergence of the Third Sect of Zen in Tokugawa Japan, Honolulu, University of Hawaii Press, 2000
* Heinrich Dumoulin, Zen Buddhism: A History, Vol. 2: Japan, New York, Macmillan, 1990

## Referències

* ↑ Dougill, John. Kyoto: A Cultural History. Oxford University Press, 2006. ISBN 0-19-530138-2. Pàg. 78

## Enllaços externs

* Joint Council for Japanese Rinzai and Obaku Zen
* Obakusan Web oficial Mampukuji
# Noye

La Noye és un riu francès, afluent de l'Avre. La Noye flueix pel nord de la plana de la Picardia. Neix a Vendeuil-Caply, a l'Oise. Flueix de nord a nord-est abans d'unir-se amb l'Avre a Boves (Somme). Com la majoria de rius propers, la seva conca és ampla, humida i rica en aiguamolls. Travessa les ciutats de Breteuil-sur-Noye (departament de l'Oise) i Ailly-sur-Noye, Berny-sur-Noye, Estrées-sur-Noye, Flers-sur-Noye, Guyencourt-sur-Noye (al Somme).
# Noyelle

«Noyelle» té aquests significats:
* Noyelle-Vion, municipi al departament del Pas de Calais (regió dels Alts de França)
* Tigny-Noyelle, municipi al departament del Pas de Calais (Alts de França)
* André Noyelle (Ieper, 1931 - Poperinge, 2003), ciclista belga professional entre 1953 i 1966
# Nové Město na Moravě

Nové Město na Moravě (pronunciació en txec: [ˈnovɛː ˈmɲɛsto ˈna moravjɛ]; en alemany: Neustadtl in Mähren) és una ciutat a la regió de Vysočina de la República Txeca. Té 10.464 habitants. La ciutat va ser seu dels Campionats del món de biatló el 2013.
# Oxibismutomicrolita

La oxibismutomicrolita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la microlita. Rep el nom segons la nomenclatura del supergrup del piroclor del 2010, que indica un membre del grup de la microlita que porta oxigen i bismut.

## Característiques

La oxibismutomicrolita és un òxid de fórmula química (Bi$_{1.33}$◻$_{0.67}$)$_{Σ2}$Ta₂O₆O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat * Fersman: a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5409/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita de Solnechnaya, situada dins el camp de pegmatites de Malkhan, a Krasnyi Chikoy (Krai de Zabaikàlie, Rússia), on es troba en forma de cristalls octaèdrics de fins a 1 mm de diàmetre, i com a grans de fins a 2 mm de diàmetre incrustats en un complex d'albita-lepidolita-elbaïta. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Oxybismutomicrolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 agost 2021].
# Oxicalcioromeïta

L'oxicalcioromeïta és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la romeïta. Rep el nom de la seva relació amb la romeïta.

## Característiques

L'oxicalcioromeïta és un òxid de fórmula química Ca₂Sb₂O₇, un dels minerals més senzills de calci-antimoni. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012. Cristal·litza en el sistema isomètric. És el mineral anàleg amb calci de la cuproromeïta i l'oxiplumboromeïta.

## Formació i jaciments

Es va originar a partir de fluids hidrotèrmics relacionats amb el metamorfisme alpí de les facies greenschist. Va ser descoberta a la mina Buca della Vena, a Ponte Stazzemese, a la província de Lucca (Toscana, Itàlia). També ha estat descrita a Àustria, Portugal, Suècia i Suïssa.

## Referències

* ↑ «Oxycalcioroméite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Olor al·liàcia

L'olor al·liàcia, és l'aroma típica que desprenen l'all i la ceba quan se'ls prem, talla o rebrega. L'olor no és privatiu d'aquestes dues hortalisses, ja que molts altres membres de la subfamília de les alioidees presenten aquesta olor tan característica. A tall d'exemple, l'arsènic presenta una olor al·liàcia, així com l'alè de les persones intoxicades amb arsènic, amb fòsfor, amb tel·luri o amb pesticides organofosforats (tret que aquests estiguin dissolts en hidrocarburs).

## Origen

Molts compostos volàtils del sofre han estat proposats com a responsables de l'olor al·liàcia de l'all, com per exemple els tiosulfinats, els hiosulfinats, els compostos que s'originen a partir de la degradació dels àcids sulfènics. Utilitzant diferents mètodes d'anàlisi química s'ha pogut identificar els tiosulfinats i l'òxid de tiopropanal com les molècules responsables de l'olor al·liàcia.

## Referències

* ↑ Myriam Gutiérrez de Salazar. Arsénico. CAPÍTULO 7. URGENCIAS TOXICOLÓGICAS. Encolombia.
* ↑ Gisbert Calabuig JA, Villanueva Cañadas E. «Intoxicación por arsénico». A: Medicina legal y toxicología. Barcelona: Masson, 2004. ISBN 84-458-1415-X.
* ↑ Gisbert Calabuig JA, Villanueva Cañadas E. «Tóxicos volátiles, ácido cianhídrico y fósforo». A: Medicina legal y toxicología. Barcelona: Masson, 2004. ISBN 84-458-1415-X.
* ↑ Fichas Internacionales de Seguridad Química Teluro Arxivat 2014-02-08 a Wayback Machine.
* ↑ Ferary S., Auger J. What is the true odour of cut Allium? Complementarity of various hyphenated methods: Gas chromatography-mass spectrometry and high-performance liquid chromatography-mass spectrometry with particle beam and atmospheric pressure ionization interfaces in sulphenic acids rearrangement components discrimination (1996) Journal of Chromatography A, 750 (1-2), pp. 63-74.

## Enllaços externs

* What causes it, how to cure it
* on curing garlic breath Arxivat 2018-10-08 a Wayback Machine.