OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Galileiïta

La galileiïta és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la fil·lowita. Rep el seu nom en honor de Galileo Galilei.

## Característiques

La galileiïta és un fosfat de fórmula química NaFe2+ 4(PO₄)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1996, i publicada un any després. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la galileiïta pertany a «08.AC: Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: howardevansita, al·luaudita, arseniopleïta, caryinita, ferroal·luaudita, hagendorfita, johil·lerita, maghagendorfita, nickenichita, varulita, ferrohagendorfita, bradaczekita, yazganita, groatita, bobfergusonita, ferrowyl·lieïta, qingheiïta, rosemaryita, wyl·lieïta, ferrorosemaryita, qingheiïta-(Fe2+), manitobaïta, marićita, berzeliïta, manganberzeliïta, palenzonaïta, schäferita, brianita, vitusita-(Ce), olgita, barioolgita, whitlockita, estronciowhitlockita, merrillita, tuïta, ferromerrillita, bobdownsita, chladniïta, fil·lowita, johnsomervilleïta, stornesita-(Y), xenofil·lita, harrisonita, kosnarita, panethita, stanfieldita, ronneburgita, tillmannsita i filatovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al meteorit Grant, que va caure al districte de les muntanyes Zuni, al comtat de Cibola, Nou Mèxic (Estats Units). També ha estat descrita posteriorment a la mina de carbó número 45 de Kopeisk, a l'óblast de Txeliàbinsk, Rússia, així com en un altre meteorit, el meteorit El Sampal IIIA, trobat a Nueva Lubecka, Chubut (Argentina).

## Referències

* ↑ «Galileiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 setembre 2017].
* 1 2 «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 14 setembre 2017].
# George Ayoub

George Ayoub (Sydney, Austràlia, 23 d'octubre de 1963) és un àrbitre australià de rugbi retirat, tot i que en l'actualitat sol actuar com a àrbitre de TV al Super Rugby, i fou un dels àrbitres que van formar part de la prova pilot per implementar aquest sistema .
Ayoub, mestre de professió, va començar a arbitrar l'any 1990 quan era estudiant al St Patrick's College, Strathfield. El 1995 va començar a arbitrar partits senior a la zona de Sydney, i el 1996 fou seleccionat com a membre del cos d'àrbitres australià. El seu debut al Super Rugby fou el maig de 2000, en un partit del Super 12 Sharks i Chiefs a Durban.
El seu debut internacional, fou en partits test entre Japó i Tonga fins a la seva retirada l'any 2007. A partir de 2008, va ser un dels membres visibles de la introducció del sistema de revisió per televisió. L'any 2015, formaria part del cos d'àrbitres de la Copa del Món de Rugbi de 2015 com a àrbitre de TV.

## Referències

* ↑ «George Ayoub». Australian Rugby. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2014. [Consulta: 2 octubre 2014].
* 1 2 «Ayoub retires from active refereeing». Planet Rugby, 17-07-2007. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2014. [Consulta: 2 octubre 2014].
* 1 2 «George Ayoub to retire». Rugby News, 17-07-2007. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2014.
* ↑ «Japan v Tonga at Kumagaya». ESPN Scrum, 26-05-2002. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2014. [Consulta: 2 octubre 2014].
* ↑ Hal, Louise. «Super-fit but that just did not count». Fairfax, 13-07-2008. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2014. [Consulta: 2 octubre 2014].
# Felice Placido Borel

Felice Placido Borel, conegut com a Borel II, (Nizza Monferrato, 5 d'abril de 1914 - Torí, 21 de gener de 1993) fou un futbolista italià i posterior entrenador de futbol.
Provenia d'una família de futbolistes. El seu pare Ernesto Borel jugà als clubs OGC Nice, AS Cannes i Juventus FC als anys 1900 i 1910. El seu germà gran Aldo Borel també jugà professionalment 10 anys a la Sèrie A. Per distingir els dos germans, Aldo era conegut com a Borel I i Felice com a Borel II.
La major part de la seva carrera transcorregué a la Juventus FC, on marcà 157 gols, fet que el situa entre els màxims golejadors de la història del club. Disputà tres partits amb Itàlia i fou integrant de la selecció campiona del Món l'any 1934.
Jugà també als clubs Torino FC, Alessandria i SSC Napoli. D'aquests dos darrers en fou jugador-entrenador. Més tard, la temporada 1958-59 fou director tècnic del Catania.
# Renouveau Valdôtain

Renouveau Valdôtain (Renaixement Valldostà, RV) fou un partit polític de la Vall d'Aosta. Fou creat el 2006 com a escissió d'Unió Valldostana, dirigida pel seu cap Carlo Perrin, partidari de mantenir estrets lligams amb els partits italians de centresquerra de la coalició l'Unione i continuar el camí original d'UV.
A les eleccions legislatives italianes de 2006 va formar la coalició Autonomia Llibertat Democràcia (ALD), amb Demòcrates d'Esquerres, la Margherita, Alé Vallée, Vallée d'Aoste Vive, Rifondazione Comunista, Federació dels Verds i altres partits minoritaris. Aconseguiren l'elecció com a diputat de Roberto Rolando Nicco (DS) i com a senador Carlo Perrin, derrotant els candidats Marco Viérin (Stella Alpina) i Augusto Rollandin (UV).
A les eleccions regionals de la Vall d'Aosta de 2008 va formar llista amb Vallée d'Aoste Vive i van obtenir el 12,5% dels vots i 5 diputats regionals, tres d'ells de RV.
El 10 de febrer de 2010, es va dissoldre dins Autonomie Liberté Démocratie, que esdevé Autonomie Liberté Participation Écologie (ALPE) en 2011.
# Nau lateral

En arquitectura religiosa, una nau lateral és un espai delimitat per murs o columnes paral·lel a la nau central o principal. És habitual a les catedrals. Normalment, les naus laterals són més estretes i baixes que la central, i la seva alçada pot arribar a ser la meitat d'aqueixa. Les naus laterals poden tenir capelles adossades i sobre elles poden haver-hi tribunes.
De vegades, les naus laterals finalitzen en el creuer, i altres, poden arribar fins a l'absis. Quan les naus continuen i rodegen el cor formen un deambulatori on poden haver-hi una sèrie de capelles en la capçalera. En alguns casos, les catedrals hi poden tenir més d'una nau lateral a cada costat de la nau central. En planta estructural, les naus laterals són interrompudes pels contraforts que, a l'exterior, sostenen l'empenta dels arcs de la nau i per l'interior, pels pilars que suporten la nau.

## Arquitectures romànica i gòtica

A l'arquitectura gòtica, les cobertes de les naus laterals són més baixes que les de la nau central, permetent que entre la llum a través de les finestres del claristori. A l'arquitectura romànica, però, les cobertes estan a una alçada igual o una mica menor a les de la nau principal. En Alemanya, quan les esglésies tenen les cobertes de les naus d'igual altura, com en la Catedral de Sant Esteve de Viena, en la Wiesenkirche de Soest, a l'església de Sant Martí de Landshut i en la Frauenkirche (Església de Nostra Senyora) de Múnic, se les coneix com a Hallenkirchen.

## Referències

* ↑ Jaume Salvà i Lara. Diccionari de les arts: arquitectura, escultura i pintura. Universitat de les Illes Balears, 2002, p. 115–. ISBN 978-84-7632-759-3.
* ↑ DCVB: Creuer.
* ↑ Rosina Lajo; Josep Surroca Lexic d'art. Ediciones AKAL, 12 agost 2002, p. 56–. ISBN 978-84-460-0227-7.
* ↑ DCVB: Contrafort.
* ↑ Isabel Ruiz de la Peña González. Historia del arte medieval. Universitat de València, 2 juliol 2012, p. 384–. ISBN 978-84-370-8902-7.

## Vegeu també

* Planta de catedral
# Milà-Sanremo 1985

La Milà-Sanremo 1985 fou la 76a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 16 de març de 1985 i va ser guanyada pel neerlandès Hennie Kuiper, que s'imposà en solitari a la meta de Sanremo.
240 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 129 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Hennie Kuiper | Verandalux-Dries-Rossin-Nissan | 7h 36' 34" |
| 2 | Teun van Vliet | Verandalux-Dries-Rossin-Nissan | + 08" |
| 3 | Silvano Riccò | Dromedario-Laminox-Fibok-Alan | m. t. |
| 4 | Eric Vanderaerden | Panasonic - Raleigh | + 11" |
| 5 | Giovanni Mantovani | Supermercati Brianzoli-Allegro-Wuerstel Ciao | m. t. |
| 6 | Francis Castaing | Peugeot-Shell-Michelin | m. t. |
| 7 | Sean Kelly | Skil-Sem-KAS-Miko | m. t. |
| 8 | Urs Freuler | Atala-Campagnolo | m. t. |
| 9 | Steve Bauer | La Vie Claire-Wonder-Radar | m. t. |
| 10 | Etienne de Wilde | Safir-Van de Ven-Colnago | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
# Quint Servili Prisc Estructe

Quint Servili Prisc Estructe és el nom dels següents personatges:
* Quint Servili Prisc Estructe (mestre de la cavalleria), magister equitum el 494 aC.
* Quint Servili Prisc Estructe (cònsol), cònsol el 468 aC.
* Quint Servili Prisc Estructe Fidenes, dictador el 435 aC i el 418 aC.
# Casa Nova de Vila-seca

La Casa Nova de Vila-seca és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de dos pisos, de planta rectangular amb el teulat a doble vessant lateral respecte la façana principal. Els murs estan fets de pedres irregulars volgudament arrenglerades i amb poc morter. Les cantonades de l'edifici tenen pedres cantoneres molt ben tallades i totes les obertures de la casa esta voltades de maons.

## Història

Aquesta casa va ser construïda a principis de segle com a masoveria del Mas Vilaseca.

## Referències

* 1 2 «Casa Nova de Vila-seca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Gamma-Nòrmids

Els gamma-Nòrmids o γ-Nòrmids són una pluja de meteors a la Constel·lació d'Escaire. El fenomen es pot observar entre el 25 de febrer i el 22 de març. El dia 13 de març pot arribar fins al 10 meteors per hora.

## Referències

* ↑ «IMO Meteor Shower Calendar 2011».(anglès)
# Gisela de Baviera

Gisela de Baviera (o Giselle o Gizella) (Ratisbona, ca. 985 – Passau, 1033 or 1065) era una princesa alemanya, filla d'Enric II, duc de Baviera, i de Gisela de Borgonya.

## Vida

Va néixer el 985, tercera dels quatre fills de la parella formada pel duc de Baviera Enric II i la princesa Gisela de Borgonya, de qui prengué el nom. Va rebre una educació cristiana, en part a càrrec del sant bisbe Wolfgang de Ratisbona, conseller de la cort ducal.
Llavors Baviera i Hongria tenien conflictes fronterers amb freqüència. En morir Enric II el 995, va heretar el ducat el fill major Enric, el futur emperador Enric II; per evitar nous conflictes, es va acordar el matrimoni de Gisela amb l'hereu d'Hongria, el futur Esteve I d'Hongria. Van casar-se al castell de Wittelsbach cap al final de 995 o en començar 996 (o segons altres fonts, en 1008) com a part de la política hongaresa d'obertura a occident. Baviera signà la pau i, a canvi, els hongaresos van cedir el sud-est de Moràvia i la conca de Viena, a més d'acceptar l'evangelització del país. La frontera quedà fixada als rius Morava i Leitha i romangué estable durant nou segles.
La parella va tenir almenys tres fills: Otó, nascut abans de 1002; Esteve, Emeric d'Hongria, després canonitzat, Otó i Eduvigis, però tots van morir joves i sense descendència.
* Estàtua del rei Esteve I d'Hongria i la seva esposa Gisela a Veszprém
* Estàtua d'Esteve i Gisela a Szeged, per Sándor Kligl

### Viduetat, mort i veneració

Va portar una vida respectable i va ajudar en la cristianització d'Hongria. En morir el seu espòs Esteve en 1038, el nou monarca, Pere I Ursèol, nebot del rei, li va permetre de quedar-se a la cort durant un temps, però després la va enviar fora, li tragué les seves propietats i la va tenir sota custòdia. Això va ser un factor més de descontentament entre el poble i els nobles, de manera que el 1041 el nou rei va ser deposat i al seu lloc va ser coronat Samuel Aba, casat amb una germana d'Esteve I. Aquest va morir el 1004 i llavors la reina va marxar a Baviera, retirant-se a viure al monestir de Niedernburg de Passau, on va morir cap al 1060 com a monja.
La seva tomba, al monestir de Niedernburg, va esdevenir un lloc de pelegrinatge i durant el segle xviii se'n va iniciar el procés de beatificació; això no obstant, no va ésser beatificada fins al 1975.
* Monestir de Niedernburg (Passau)
* Església del monestir de Niedernburg (Passau)
* Capella de la beata a Veszprém
* Os de la beata Gisela, a l'església de Veszprém
# Ras Gammarth

Ras Gammarth (àrab: رأس قمرت, Raʾs Qammart, pronunciat localment Raʾs Gammart) és un cap situat al nord de Tunísia i al nord-est de la ciutat de Tunis, a la governació de Tunis, entre la ciutat de Gammarth, al sud, i la de Raouad, al nord, ambdues turístiques. Les platges de la zona són de les més ben considerades.
# Música de Groenlàndia

La música de Groenlàndia és una barreja de dues fonts primàries, la Inuit i la danesa, amb influències afegides dels Estats Units i el Regne Unit. La discogràfica més important és ULO, de la ciutat de Sisimut. Va ser creada per Malik Hoegh i Karsten Sommer. ULO grava diversos estils musicals: bandes de rock groenlandès com Sume, cantants de pop com Rasmus Lyberth, grups de hip-hop com Nuuk Posse o també música folk Inuit. Alguns elements de la música moderna de Groenlàndia els ha incorporat a les seves composicions el músic de jazz Kristian Blak.
L'estil musical de Groenlàndia ha estat descrit com un rock country, tant per la música com per les lletres, segons el músic groenlandès Hans Rosenberg. Pel ministre danès d'afers exteriors, tota la música de Groenlàndia, excepte les danses de tambors, està influenciada per estils externs.

## Notes i referències

* ↑ Bours, pg. 143
* ↑ http://www.allaboutjazz.com/php/article.php?id=19429 All About Jazz
* ↑ https://web.archive.org/web/20040906122509/http://www.um.dk/Publikationer/UM/English/Denmark/kap7/7-1-20.asp#7-1-20 Udenrigsministeren (Ministre d'Afers Exteriors
# Milà-Sanremo 1988

La Milà-Sanremo 1988 fou la 79a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 19 de març de 1988 i va ser guanyada pel francès Laurent Fignon, que s'imposà a l'esprint a la meta de Sanremo.
198 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 111 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Laurent Fignon | Systeme U-Gitane | 7h 06' 20" |
| 2 | Maurizio Fondriest | Alfa Lum-Legnano | m. t. |
| 3 | Steven Rooks | PDM-Ultima-Concorde | m. t. |
| 4 | Fabio Roscioli | Ariostea-Gres | m. t. |
| 5 | Sean Kelly | KAS-Mavic | m. t. |
| 6 | Giuseppe Calcaterra | Atala-Ofmega | m. t. |
| 7 | Adri van der Poel | PDM-Ultima-Concorde | m. t. |
| 8 | Erich Maechler | Carrera Jeans | m. t. |
| 9 | Rolf Gölz | Superconfex-Yoko-Opel-Colnago | m. t. |
| 10 | Giuseppe Petito | Gis Gelati-Jollyscarpe-Ecoflam | + 10" |

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
# Gommenec'h

Gommenec'h (en bretó Gouanac'h) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 499 habitants. Limita amb els municipis de Pommerit-le-Vicomte, Saint-Gilles-les-Bois, Trévérec, Lannebert, i Goudelin.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 433 | 552 | 513 | 457 | 421 | 475 | 499 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2006 | Hélène Olivier | |
| 2006- | Alain Herviou | |
# Gisela de Borgonya (comtessa de Savoia)

Gisela de Borgonya (c.1075 - c.1133) va ser comtessa consort de Savoia i posteriorment marquesa consort de Montferrat. Era filla de Guillem I de Borgonya, comte de Borgonya i de Mâcon, i d'Estefania de Borgonya.
Es va casar amb cap al 1090 amb Humbert II, comte de Savoia i de Mauriena. D'aquesta unió nasqueren:
* Adelaida de Savoia, amb el rei Lluís VI de França
* Amadeu III de Savoia, comte de Savoia
* Guillem de Savoia
* Humbert de Savoia
* Guiu de Savoia, abat de Namur
* Reginald de Savoia, prepòsit a l'abadia de Sant Maurici d'Agaune
* Agnès de Savoia, casada amb Arquimbald VII de Borbó, senyor de Borbó.
Quan el comte Humbert va morir l'octubre de 1103, es va organitzar un consell al voltant de la comtessa, amb el bisbe de Mauriena, Conó I, el comte de Ginebra, Aimó I i el gran senyor Guiu de Miribel. Gisela, no obstant això, es converteix en la regent del comtat. El seu fill, Amadeu, restarà sota l'autoritat del comte Aimó I de Ginebra, que és nomenat tutor.
Posteriorment es tornà a casar amb Renyer de Montferrat, marquès de Montferrat. Van tenir diferents fills:
* Joana, casada amb Guillem Cliton, comte de Flandes
* Guillem V de Montferrat, que el va succeir en el títol de marquès.
* Matilda, que es va casar amb Albert Zueta, marquès de Parodi.
* Adalasia, monja.
* Una possible filla anomenada Isabel, casada amb Guiu, comte de Biandrate (però és possible que es tracti d'un segon matrimoni de Joana).

## Bibliografia

* Bernard Demotz, Le comté de Savoie du XIe au XVe siècle : Pouvoir, château et État au Moyen Âge, Genève, Slatkine, 2000, 496 p. (ISBN 2-05101-676-3).
* Charles William Previté-Orton, The Early History of the House of Savoy: 1000-1233, Cambridge, Cambridge University Press (réimpr. 2013) (1re éd. 1912), 512 p. (lire en ligne [archive]), p. 261-278, Chapter III The attempt to recover the mark of Turin - Section I. Humbert II.
* Beihammer, Alexander D.; Parani, Maria G.; Schabel, Christopher D., eds. (2008). Diplomatics in the Eastern Mediterranean 1000-1500: Aspects of Cross-Cultural Communication. BRILL. ISBN 978-9047433033.
* Europäische Stammtafeln: Stammtafeln zur Geschichte der Europäischen Staaten, Neue Folge, Herausgegeben von Detlev Schwennicke (Marburg, Germany: Verlag von J. A. Stargardt, 1984), Tafeln 81, 200

## Referències

* Gisela de Borgonya a Foundation for Medieval Genealogy
# Bosc Nacional Allegheny

El Bosc Nacional Allegheny (Allegheny National Forest) és l'únic bosc nacional dins de Pennsilvània (Estats Units). Inclou la presa Kinzua i l'embassament Allegheny a l'altiplà d'Allegheny, localitzat al nord-oest de l'estat. El bosc conté la major extensió de bosc primari de Pennsilvània localitzat a les Tionesta Scenic and Research Natural Areas (Àrees naturals escèniques de recerca Tionesta). També conté 16 quilòmetres del sender North Country.$^{:255–263}$

## Vegeu també

* Llista de boscos nacionals dels Estats Units

## Referències

* ↑ «The National Forests of the United States». The Forest History Society. Arxivat de l'original el 12 de febrer 2013. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ «Allegheny National Forest». U.S. Forest Service. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ Mohlenbrock, Robert H. This Land: A Guide to Eastern National Forests. Berkeley, California, USA: University of California Press, 2006. ISBN 978-0-520-23984-5 [Consulta: 12 desembre 2012].
# Ras El Ain Chaouia

Ras El Ain Chaouia (àrab: رأس العين, Raʾs al-ʿAyn; amazic estàndard marroquí: ⵕⴰⵙ ⵍⵄⵉⵏ, Ṛas Lℇin) és una comuna rural de la província de Settat, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.747 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Llista d'espècies de plantes extintes en estat salvatge

El 29 de gener de 2010, la Llista Vermella de la UICN incloïa trenta espècies, subespècies i varietats de plantes extints en estat salvatge.

## Classificació
### Traqueobionts
#### Cicadòfits
##### Cycadales
###### Zamiaceae

* Encephalartos brevifoliolatus
* Encephalartos nubimontanus
* Encephalartos relictus
* Encephalartos woodii

#### Liliopsides
##### Arecal
###### Arecàcies

* Corypha taliera
* Cryosophila williamsii

#### Magnoliòpsides
##### Asterals
###### Asteràcies

* Commidendrum rotundifolium
* Senecio leucopeplus

##### Campanulals
###### Campanulàcies

* Clermontia peleana
* Clermontia peleana peleana
* Cyanea pinnatifida
* Cyanea superba
* Cyanea superba superba
* Cyanea truncata

##### Cariofil·lals
###### Cactàcies

* Mammillaria glochidiata
* Mammillaria guillauminiana

##### Ericals
###### Ericàcies

* Rhododendron kanehirai

###### Teàcies

* Franklinia alatamaha

##### Euforbials
###### Euforbiàcies

* Euphorbia mayurnathanii

##### Fabals
###### Lleguminoses

* Toromiro

##### Fagals
###### Betulàcies

* Betula szaferi

##### Lamials
###### Gesneriàcies

* Cyrtandra waiolani

##### Linals
###### Eritroxilàcies

* Erythroxylum echinodendron

##### Malvals
###### Esterculiàcies

* Firmiana major
* Trochetiopsis erythroxylon

###### Malvàcies

* Kokia cookei

##### Mirtals
###### Combretàcies

* Terminalia acuminata

##### Primulals
###### Primulàcies

* Lysimachia minoricensis

##### Sapindals
###### Anacardiàcies

* Mangifera casturi
* Mangifera rubropetala

## Referències

* IUCN 2009. Llista Vermella de la UICN. Version 2009.2. <www.iucnredlist.org>. [Consultat el 29 de gener de 2010 (anglès)
# Premi Nacional d'Arquitectura d'Espanya

El Premi Nacional d'Arquitectura d'Espanya és un premi atorgat anualment pel Ministeri d'Habitatge d'Espanya a un edifici realitzat durant l'any en curs, amb l'objectiu de promoure la innovació i qualitat en el sector de l'arquitectura. Des de 2001 el premi es dona a l'obra d'un arquitecte en comptes d'un edifici concret.

## Guardonats

(llista no completa)
* 1932 - Luis Lacasa i Eduardo Torroja Miret. Central tèrmica de la Ciutat Universitària de Madrid.
* 1933 - Fernando García Mercadal. Projecte de Museu d'art modern (no edificat).
* 1944 - Fernando Chueca Goitia
* 1946 - Francisco Javier Sáenz de Oiza. Proposta per la plaça del Azoguejo (Segòvia), en col·laboració amb L. Laorga.
* 1948 - José Antonio Corrales
* 1954 - Ramón Vázquez Molezún i Francisco Javier Sáenz de Oiza pel projecte de capella al Camí de Santiago.
* 1955 - Jorge Oteiza. Proposta de Capella al Camí de Santiago.
* 1956 - José María García de Paredes i Rafael de la Hoz- Colegio Mayor Santo Tomás de Aquino (Madrid)
* 1961 - Fernando Higueras, Rafael Moneo- Avantprojecte de Centre de Restauracions Artístiques (Madrid)
* 1963 - Antonio Fernández Alba- Convent del Rollo (Salamanca)
* 1971 - José Manuel López Pelaez, Julio Vidaurre Jofre, Model de Centre per E.G.B.
* 1973 - Alejandro de la Sota
* 1974 - Alejandro de la Sota- Aulari de la Universitat de Sevilla
* 1987- Carlos Ferrater- habitatges al carrer Bertran, 113 de Barcelona.
* 1990 - Juan Pecourt - PGOU de Torrent (València)
* 1993 - Antonio Cruz Villalón i Antonio Ortiz García - Estació de Santa Justa (Sevilla)
* 1997 - Manuel Gallego Jorreto - Museu de Belles Arts de La Coruña)
* 1998 - No concedit
* 1999 - Manuel de las Casas
* 2000 - César Portela - Estació d'autobusos de Còrdova.
* 2001 - Jose Antonio Corrales
* 2002 - Miguel Fisac
* 2003 - Antonio Fernández Alba
* 2004 - Guillermo Vázquez Consuegra - Passeig marítim de Vigo
* 2005 - Santiago Calatrava
* 2006 - Matilde Ucelay Maortúa
* 2007-2008 - No concedit
* 2009 - Carlos Ferrater
* 2010 - Lluís Clotet i Ballús
* 2011-2013 - No concedit
* 2014 - Juan Navarro Baldeweg
* 2015 - Rafael Moneo Vallés
* 2016 - José Antonio Martínez Lapeña i Elies Torres i Tur
* 2017 - No concedit
* 2018 - Manuel Gallego Jorreto
* 2019 - Álvaro Siza Vieira

## Referències

* ↑ «Premio Nacional de Arquitectura». Ministerio de Fomento. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2019. [Consulta: 3 novembre 2019].