OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mauricio Héctor Pineda

Mauricio Héctor Pineda (Buenos Aires, 13 de juliol de 1975) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició d'extrem esquerre.
Hi va començar a destacar a l'CA Huracán, d'on passa al Boca Juniors. El 1996 dona el salt a Europa per jugar amb la Udinese Calcio. Però, no s'acaba d'adaptar al conjunt italià, que el cedeix al RCD Mallorca, al Nàpols i al Càsser. El 2003 retorna al seu país per militar al CA Lanús, retirant-se eixe mateix any.
Ha estat internacional amb l'Argentina en 12 ocasions, tot marcant un gol. Va participar en els Jocs Olímpics d'Atlanta 1996, en la Copa Amèrica de 1997 i al Mundial de 1998.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador

## Referències

* ↑ Mauricio Héctor Pineda a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ (castellà) Argentine Primera statistics
# Asterió (argonauta)

* Per a altres significats, vegeu «Astèrion (Tessàlia)».
Asterió o Asteri (en grec antic Άστέριος o Ἀστερίων "estrellat" o relatiu a les estrelles") va ser, segons la mitologia grega, un heroi nascut a la ciutat de Pel·lene, fill d'Antígona, la filla de Feres. El seu pare podia ser Hiperasi o Cometes, o potser Pírem, segons les tradicions. El mateix, o un altre, Asterió es deia que havia nascut a la ciutat de Pirèsia, a Tessàlia.
Fos com fos, Asterió/Asteri va ser un dels argonautes que acompanyaven Jàson a la Còlquida a buscar el velló d'or. Una tradició el fa germà d'Amfíon, també argonauta.

## Referències

* ↑ Higí. Faules (vol. I). Fundació Bernat Metge, 2011. ISBN 978-84-9859-181-1.
* 1 2 3 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 50. ISBN 9788496061972.
* 1 2 Higí. Faules. 14, 1 i 15
# Paul Oppenheim

Paul Oppenheim (Frankfurt del Main, 17 de juny del 1885 - 22 de juny del 1977) va ser un químic i filòsof de la ciència alemany. Estudià química a la Universitat de Friburg de Brisgòvia. Amb l'arribada del nazisme a la República de Weimar, i a causa de la seva condició de jueu, emigrà primer a Brussel·les el 1933 i després als Estats Units el 1939. Amb Karl Gustav Hempel i Kurt Grelling publicà treballs sobre filosofia de la ciència i sobre el concepte de Gestalt.

## Obres

* Hempel, K.G. i Oppenheim, P. Der Typusbegriff im Lichte der neuen Logik. Wissenschaftstheoretische Untersuchungen zur Konstitutionsforschung und Psychologie'
* Kurt Grelling i Paul Oppenheim Der Gestaltbegriff im Lichte der neuen Logik, Erkenntnis 7 (1937/38), 211–225 [engl. Übersetzung: 1988.1]
* Kurt Grelling i Paul Oppenheim Supplementary Remarks on the Concept of Gestalt, Erkenntnis 7 (1937/38), 357–359 [Neudruck: 1988.2]
* Kurt Grelling i Paul Oppenheim Concerning the Structure of Wholes, Philosophy of Science 6 (1939), 487–488
* Kurt Grelling i Paul Oppenheim Logical Analysis of "Gestalt" as "Functional Whole" [comunicació presentada al "Fifth International Congress for the Unity of Science" (Cambridge, Mass., 1939)], TS, 8 S. [de K.G. Hempel, Princeton, Neudruck: 1988.3, 1999.1]
# Victor von Rokitansky

Victor von Rokitansky ([...?], 3 de juliol, 1836 - Viena, 17 de juliol, 1896) va ser un cantant i compositor austríac.
Fou un notable cantant i compositor de cançons; fou professor de cant en el Conservatori de Viena, i va publicar una obra Ueber Sänger und Singen (Viena, 1891; 2.º ed. 1896). Més tard es va casar amb Therese Lablache, una soprano i la filla del famós baix operístic Luigi Lablache. Era germà del famós baix-cantant Hans von Rokitansky.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 1421. (ISBN-84-239-4551-0)
# William Paterson

William Paterson (Montrose, Angus, 10 d'agost de 1755 - 21 de juny de 1810, prop del Cap d'Hornos) va ser un botànic britànic.
Va ser membre de la Linnean Society of London el 1797 i de la Royal Society el 1799. Era jardiner a Syon House sota la direcció de William Forsyth (1737-1804). El 1777 marxà a collir plantes a Ciutat del Cap per encàrrec de la comtessa de Strathmore. Durant aquells anys, fins al 1780, va realitzar quatre viatges a les terres de l'interior. De 1781 a 1785, va ser comissionat en el 98è regiment de la guarnició a l'Índia.
El 1792 anà a Austràlia com a capità del 102è regiment. Havia sol·licitat a Sir Joseph Banks (1743-1820) per obtenir el seu suport a la seva candidatura a la Royal Society però aquest li va comunicar que no podria ser-ho fins que no hagués contribuït de manera més significativa a la ciència. Recol·lecta plantes per a W. Forsyth i Sir Joseph Banks (1743-1820), així com dels sements per als planters de James Lee (1715-1795) i James Colvill (v. 1777-1832).
De 1800 a 1810, és tinent governador de Nova Gal·les del Sud. Va escriure Narrative of Four Journeys into the Country of the Hottentots and Caffraria in... 1777-1779 (1789). No va ser fins després de la seva tornada a la Gran Bretanya que Paterson va ser distingit, el 17 de maig de 1798, com a membre de la Royal Society.
Robert Brown (1773-1858) li dedica el 1807 el gènere Patersonia de la família Iridaceae.

## Bibliografia

* Ray Desmond Dictionary of British and Irish Botanists and Horticulturists includins Plant Collectors, Flower Painters and Garden Designers London: Taylor & Francis and The Natural History Museum, 1994
* P.S. Short (dir.) History of systematic botany in Australia Victoria: Australian Systematic Botany Society Inc., 1990: v + 326 p.
# Lenox

* No s'ha de confondre amb Lennox.
«Lenox» té aquests significats:
* Lenox (Geòrgia)
* Lenox (Iowa)
* Lenox (Massachusetts)
* New Lenox, població dels Estats Units a l'estat d'Illinois.
# Volcà de Bellaire

El Volcà de Bellaire és un volcà situat al municipi de Sant Joan les Fonts, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ «Volcà del Puig de l'Estany i del Puig de Bellaire». Parcs naturals de Catalunya, 25-07-2022. [Consulta: 6 desembre 2023].
# Paul Nicolás Aguilar

Paul Nicolás Aguilar (6 de març de 1986) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 2010.

## Referències

* ↑ Paul Nicolás Aguilar a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil Arxivat 2013-11-02 a Wayback Machine. a FIFA
# Vil·la Lola

Vil·la Lola també anomenada la Casa de la Punxa és un xalet al nucli de l'Ametlla del Vallès (al Vallès Oriental) el primer eixample de principis de segle a on trobem representats els estils més importants de primers del segle xx. És el moment en què l'Ametlla passà de ser un petit poble agrícola per a esdevenir un centre d'estiueig privilegiat per a la burgesia barcelonina. El fenomen de l'estiueig donà lloc a un altre fenomen arquitectònic: l'habitatge de temporada que té una importància remarcable a l'arquitectura catalana. Modernisme, noucentisme i eclecticisme es perllonguen en aquest tipus d'arquitectura fins gairebé la Guerra Civil Espanyola.
Edifici aïllat de tipologia ciutat jardí de planta baixa amb coberta plana. El cos de l'edifici és bastit sobre planta octogonal irregular. Al voltant de l'edifici amb forma allargassada hi ha el jardí amb tanca d'obra i reixa. En sobresurt una torre de planta octogonal amb coberta de gran pendent i ceràmica de color verd. Les obertures són de llinda plana amb motius decoratius i esgrafiats al voltant. A la façana principal, a la cornisa, hi ha un treball de reixa que s'assembla a un cistell.
Els elements formals i decoratius pertanyen al llenguatge eclèctic.

## Referències

* 1 2 3 «Vil·la Lola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Xavier Palud

Xavier Palud París, 21 de juny de 1970) és un guionista i director de cinema francès.

## Filmografia
### Cinema

* 2006 : Ils (guió i direcció) amb David Moreau
* 2008 : The Eye codirigida amb David Moreau
* 2012 : À l'aveugle

### Televisió

* 2011 : XIII: The Series (temporada 1, episodi 4)
* 2015 : Intrusion

## Referències

* ↑ Xavier Palud a unifrance.org
* ↑ Xavier Palud a cineuropa.org
* ↑ Canal Plus boards ‘XIII: The Series’, Variety, 10 de setembre de 2010
# Màxima parsimònia

Els mètodes de màxima parsimònia o més simplement mètodes de parsimònia o fins i tot parsimònia de Wagner, són un mètode estadístic no paramètric molt utilitzat, especialment per a la inferència filogenètica. Aquest mètode permet construir arbres de classificació jerarquitzats els quals permeten obtenir una informació sobre l'estructura dels ecosistemes d'una espècie donada. Sota la hipòtesi del màxim de parsimònia, l'arbre filogenètic « prefereix » aquell que requereix el nombre més reduït de canvis evolutius. Aquest mode de reagrupament també es fa servir en ecologia sobre material actual o fòssil i en altres casos.

## Concepte

La parsimònia pertany a un conjunt de mètodes filogenètics basats en l'útilització d'una matriu de caràcters discrets que permet inferir un o més arbres òptims per a un joc de dades, un conjunt de tàxons donat (tradicionalment un conjunt d'espècies o de poblacions aïllades reproductivament, dins una mateixa espècie). Es calcula un score estadístic per a cadascun dels arbres i els arbres que tinguin els millors scores són tinguts com els que proporcionaran la millor, la més parsimoniosa, estimació de relacions filogenètiques entre els tàxons inclosos dins l'anàlisi. Fins a una època recent aquest era l'únic mètode que es podia utilitzar en l'estimació filogenètica de les dades morfològiques.

## Referències

* Bremer, Kåre. (1994) Branch support and tree stability. Cladistics 10:295–304.Link
* J. Felsenstein. (1978) Cases in which parsimony and compatibility methods will be positively misleading. Syst. Zool., 27:401-410.
* Kolaczkowski, B. & Thornton, J. W. (2004). Performance of maximum parsimony and likelihood phylogenetics when evolution is heterogeneous. Nature 431:980-984.
* Siddal, M. & Whiting, M. (1999) Long-branch abstractions. Cladistics 15:9–24.
# Volcà de Can Tià

El Volcà de Can Tià és un antic volcà situat als municipis de Sant Aniol de Finestres i de Sant Feliu de Pallerols, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ «Volcà de Can Tià». Parcs naturals de Catalunya, 25-07-2022. [Consulta: 6 desembre 2023].
# Lieja-Bastogne-Lieja 1983

La Lieja-Bastogne-Lieja 1983 fou la 69a edició de la clàssica ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. La cursa es va disputar el diumenge 17 d'abril de 1983, sobre un recorregut de 244,7 km.
El vencedor final fou el neerlandès Steven Rooks, per davant de Giuseppe Saronni i Pascal Jules.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Steven Rooks | Sem-France Loire | 6h 44' 12" |
| 2 | Giuseppe Saronni | Del Tongo-Colnago | + 10" |
| 3 | Pascal Jules | Renault-Elf | m. t. |
| 4 | Phil Anderson | Peugeot-Shell-Michelin | m. t. |
| 5 | Henk Lubberding | TI Raleigh-Campagnolo | m. t. |
| 6 | Hennie Kuiper | Jacky Aernoudt-Rossin-Campagnolo | m. t. |
| 7 | Adri Van der Poel | Jacky Aernoudt-Rossin-Campagnolo | + 28" |
| 8 | Alfons De Wolf | Bianchi-Piaggio | m. t. |
| 9 | René Bittinger | Sem-France Loire | m. t. |
| 10 | Guido Van Calster | Del Tongo-Colnago | m. t. |

## Referències

* «Cyclisme - Liège - Bastogne - Liège - 1983» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 23 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (francès)
# Juan Jacob González Rodríguez

Juan Jacob González Rodríguez (Santa Cruz de Tenerife, 8 de febrer de 1978) és un exfutbolista professional canari, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Format a les categories inferiors del CD Tenerife, debuta amb els canaris a la campanya 98/99, a primera divisió en partit contra la UD Salamanca. Eixa campanya, el Tenerife baixa a Segona Divisió. A la categoria d'argent continuen les aparicions del defensa, que suma 18 partits la temporada 00/01, en la qual els illencs recuperen el lloc a la màxima divisió.
A l'any següent, és cedit al Racing Club de Ferrol, però a causa de les lesions tan sols disputa 11 partits. La temporada temporada 02/03 torna a ser cedit, ara al Burgos CF, de Segona Divisió B. En aquesta categoria milita a la posterior campanya, amb el Nàstic de Tarragona.
El 2004 hi retorna a les Canàries per militar a la UD Fuerteventura, amb qui descendeix a Tercera Divisió. Després d'un any al Raqui San Isidro, el 2006 es retira del futbol professional per recalar a l'amateur Unión Tejina, on hi juga dues campanyes.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Jacob». historiasracinguistas.blogspot.com.es. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Enric Sagi i Liñán

Enric Sagi i Liñán, conegut com a Enric Sagi-Barba, (Madrid, 11 de novembre de 1902 - Oviedo, 25 de gener de 1975) fou un baríton català.
Va néixer a Madrid en el si d'una família catalana. Era fill del també baríton Emili Sagi i Barba i la ballarina Concepció Liñán i Pelegrí, i germà del futbolista Emili Sagi i Liñán (1900-1951), i l'actriu Glòria Sagi i Liñán (1899-1985). Fou germanastre del també baríton Lluís Sagi i Vela (1914-2013) i de Josep Sagi i Vela.
Estudià la carrera de Pèrit Mercantil a Barcelona i el 1920 guanyà les oposicions al cos de Correus. En la seva joventut practicà el futbol, sense arribar al nivell del seu germà. Procedent del Club Natació Alacant, jugà amb el RCD Espanyol durant la temporada 1925-26, i un partit amistós amb el FC Barcelona l'any 1926. Musicalment es presentà amb l'opereta Los Cadetes de la Reina a Gijón, el 1925. L'any 1932 estrenà La dulzaina del charro. L'any 1934 s'establí a Oviedo on es reintegrà al cos de Correus.

## Referències

* ↑ La Vanguardia, 26-03-1985, pàg. 24.
* 1 2 3 4 5 6 «Enrique Sagi-Barba». nuestra-zarzuela, 09-01-2017. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Sagi-Barba, el pionero (I)». robertomartinez.com.ar. Arxivat de l'original el 2017-09-06. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Paul Nitze

Paul Henry Nitze (16 de gener de 1907 - 9 d'octubre de 2004) va ser un oficial d'alt rang dels Estats Units que va ajudar a donar forma a la política de defensa nord-americana durant la Guerra Freda.
Nitze va participar en la negociació dels grans tractats sobre armes atòmiques (donant el seu suport al SALT I, però oposant-se al SALT II) i va ser cofundador del think tank anomenat Equip B, les conclusions del qual van tenir una gran influència en el rebrot de la Guerra Freda durant la presidència de Ronald Reagan.
# Vil·la Margarita

Vil·la Margarita és un edifici del municipi de Castellfollit de la Roca (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres situada al costat de la carretera comarcal que uneix Girona i Olot. Disposa de baixos, amb tres grans portals d'arcs rebaixats; el central és el que dona accés a l'edifici, construït amb carreus ben tallats i porta la data de 1865. El primer pis té una gran balconada, amb una bonica barana bombada, ornada amb grans fullatges estilitzats. Està sostingut per sis mènsules d'estuc amb fulles d'acant. Tres obertures hi donen accés. El pis superior disposa de tres balcons, sostinguts per mènsules d'estuc decorades amb grans motius florals. Aquests motius es repetiran, amb grans rams, en el coronament ondulat de la casa, on es veu la data 1911 i el nom VILLA MARGARITA.
Els murs són estucats de color salmó i els elements ornamentals de color blanc.

## Història

Aquesta casa va ser bastida durant el segle xix i bellament decorada a principis de la nostra centúria.

## Referències

* 1 2 3 «Vil·la Margarita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Xams-ad-Din Muhàmmad

* Per a altres significats, vegeu «Xams-ad-Din Muhàmmad (desambiguació)».
Xams-ad-Din Muhàmmad (vers 1240-1310) fou el primer imam ismaïlita nizarita després de la conquesta d'Alamut pels mongols; era l'únic fill viu de Rukn al-Din Khurshah el darrer imam d'Alamut. Ja abans de la rendició del seu pare el desembre del 1256 havia passat a la clandestinitat, i quan el seu pare va morir va recollir la successió (1257). Va viure a l'Azerbaidjan i va treballar com a brodador, sent conegut pel malnom de Zarduz (que vol dir brodador). Vers el 1280 era a Tabriz. Durant el seu imamat, del que se sap poca cosa, els nizarites van recuperar certa importància al Rudbar i van recuperar temporalment algunes fortaleses, fins i tot la mateixa Alamut; pel seu costat els nizarites sirians es van sotmetre als mamelucs. Va morir el 1310/1311 i els seus dos fills Muhammad i Kasim es van disputar la successió i van originar dues branques.

## Bibliografia

* Daftary, F., “S̲h̲ams al-Dīn Muḥammad”, a: Encyclopédie de l'Islam. Consultat en línia el 10 de juny de 2016
* Farhad Daftary, "ŠAMS-AL-DIN MOḤAMMAD," Encyclopædia Iranica, edició en línia, 2015, disponible a http://www.iranicaonline.org/articles/shams-aldin-mohammad
# Lidan

Lidan és un riu suec a la província històrica de Västergötland i a l'actual Comtat de Västra Götaland. El Lidan desemboca al llac Vänern a Lidköping. D'aquí el nom de la ciutat: Lid-köping. El riu neix a l'altiplà d'Ulricehamn. Al riu hi habita l'Aspius. El riu fa 93 km de llarg i la seva conca és de 2.262 km².
# Juan Itarte Millán

Juan Itarte Millán (1 de febrer de 1911 - ?) fou un futbolista català de la dècada de 1930.

## Trajectòria

La seva posició al camp era la de mig centre. Va ingressar al RCD Espanyol la temporada 1929-30 procedent de l'Artiguenc. Després de jugar una temporada a l'Atlètic de Sabadell marxà a terres valencianes per jugar al Llevant FC (1931-32) i al CE Castelló (1932-33). El 1932 feu una prova per fitxar pel FC Barcelona, però no arribà a ingressar al club. A partir de 1933 va jugar a la UE Sants, CF Gavà, UA Horta i UE Tàrrega, aquest darrer la temporada 1943-44. Fou internacional amb la selecció catalana de futbol.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Juan Itarte Millán». Gran Enciclopèdia Catalana, 24-03-2016. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 3 4 «Gavà - Castellón: Los jugadores que compartimos». CF Gavà, 15-06-2016. [Consulta: 21 juny 2016].
* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Secretari general d'Espanya

Un secretari general d'Espanya és un òrgan directiu amb categoria de subsecretari que forma part de l'estructura dels ministeris. Té atribucions sectorials que es limiten a la coordinació i direcció de competències específiques del departament ministerial que no haja justificat la creació d'una secretaria d'estat.
Són nomenats per Reial Decret del Consell de Ministres, a proposta del ministre, amb els mateixos requeriments per a ser subsecretari i en el Reial Decret de l'organització interna del ministeri es determinen les competències que li corresponguen.
La figura del secretari general fou creada per la llei 10/1983, d'Organització de l'Administració de l'Estat, que més tard fou derogada.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, 1998, p. 699.
* ↑ Pérez de Lama, 1998, p. 132.
* ↑ Rebollo Delgado i Pais Rodríguez, 2004, p. 237.
* ↑ Rebollo Delgado i Pais Rodríguez, 2004, p. 236.

## Bibliografia

* Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998. ISBN 84-930048-0-4.
* Rebollo Delgado, Lucrecio; Pais Rodríguez, Ramón. Introducción al derecho I (Derecho público). Madrid: Dykinson, 2004. ISBN 84-9772-331-7.
# Voro

«Voro» té aquests significats:
* Võro, parla finoúgrica dels võros considerada un dialecte de l'estonià
* Võros, minoria lingüística autòctona del sud-est d'Estònia
* Biografies:
** Voro o Salvador González Marco, futbolista
** Voro o Salvador Hervàs Llàcer, pilotari
# Wilton Manors

Wilton Manors és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens de l'1 de juliol de 2006 tenia 12.879 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wilton Manors tenia 12.697 habitants, 5.876 habitatges, i 2.467 famílies. La densitat de població era de 2.527 habitants/km².
Dels 5.876 habitatges en un 18,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 28,4% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 58% no eren unitats familiars. En el 40,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,6% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 36,4% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 15,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 128,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.366 $ i la renda mediana per família de 43.346 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.857 $ mentre que les dones 26.522 $. La renda per capita de la població era de 21.770 $. Entorn del 10,7% de les famílies i el 15,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wilton Manors». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wilton Manors». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Les Kiriki, acrobates japonais

Les Kiriki, acrobates japonais és una pel·lícula muda francesa dirigida per Segundo de Chomón, estrenada el 1907 sobre una família de falsos acrobates japonesos.
L'any 2007, el curtmetratge va ser inclòs en una antologia de pel·lícules mudes en DVD titulada Crazy Cinématographe: Europäisches Jahrmarktkino 1896-1916 publicada per Edition Filmmuseum, produïda per la Cinémathèque de la Ville de Luxembourg i per la Medienwissenschaft der Universität Trier.

## Sinopsi

Onze persones (4 homes, 4 dones, 2 adolescents, 1 nen), vestides de japonès, s'apropen i s'inclinen davant de la càmera per saludar el públic del cinema. Llavors realitzen una dotzena d'ascensors acrobàtics que desafien les lleis de la gravetat. Aleshores s'inclinen i surten del camp.

## Anàlisi

Després d'haver treballat a Espanya, Chomón es va sentir atret a França per Charles Pathé que el considerava un possible competidor de Georges Méliès. De fet, s'havia especialitzat en efectes especials, i en desenvoluparà diversos.
Aquí, a part de la presentació dels acròbates davant un fons negre i elements decoratius japonesos, tots els altres plans es filmen amb una càmera instal·lada a dalt d'una plataforma (bastida), immersió total, l'eix del pla de la seva lent és vertical. Els acròbates aquesta vegada estan estirats a terra pintats de negre, als quals hem afegit els elements decoratius estirats. Els anomenats acròbates es retorcen per realitzar elevacions acrobàtiques impressionants que, però, no presenten cap risc ja que tots estan estirats a terra. Així és com un nen suporta en extensió quatre homes el pes dels quals el trencaria a trossos si no hi hagués aquest truc. Penúltima fantasia: el nen porta amb negligència una barra a l'espatlla sobre la qual es troben els quatre homes, trontollant per fer creure que té problemes per mantenir l'equilibri.
| « | Els actors, no més acròbates que ningú, es retorcen estirats a terra i fan gestes de força absolutament sorprenents, no cal dir-ho, com aquella on el més petit, un nen, porta al cap la pila en forma d'arbre de Nadal, de tota la seva família, deu persones ben alimentades. | » |

## Notes

* ↑ Silent Era
* ↑ Briselance, Marie-France; Morin, Jean-Claude. Grammaire du cinéma (en francès). París: Nouveau Monde, 2010, p. 588. ISBN 978-2-84736-458-3.

## Enllaços externs

* Pel·lícula restaurada per Lobster Films (disponible el 2018)
* Les Kiriki, acrobates japonais a YouTube