OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Revolució del Poder Popular

La Revolució del Poder Popular (també coneguda com la Revolució filipina de 1986 i, en l'àmbit anglès, com la Revolució de EDSA) va ser una sèrie de manifestacions populars en les Filipines que es va iniciar el 1983 i que varen culminar el 1986. Els mètodes utilitzats van ascendir a una sostinguda campanya de resistència civil contra la violència i el frau electoral del règim. Aquest cas de revolució no-violenta va provocar la sortida del president Ferdinand Marcos i de la restauració del país la democràcia. També se la coneix com la Revolució groga per la presència de cintes grogues en les manifestacions i l'arribada del llavors assassinat Benigno Aquino Jr. Va ser vist com una victòria del poble en contra dels 20 anys de funcionament del règim autoritari i repressiu del llavors president Ferdinand Marcos. I va aparèixer en els titulars de notícies com "la revolució que va sorprendre el món".
La majoria de les manifestacions es van dur a terme en un llarg tram de l'Avinguda d'Epifanio de los Santos (en tagal: Abenida Epifanio de los Santos i coneguda, en l'àmbit anglès, per Epifanio de los Santos Avenue i pel seu acrònim EDSA), en Metro Manila del 22 al 25 febrer, de 1986 i van participar més de dos milions de filipins civils, així com diversos polítics, militars, i incloent els grups religiosos encapçalats pel cardenal Jaime Sin, arquebisbe de Manila. Les protestes, impulsades per la resistència i l'oposició pels anys de govern corrupte de Marcos, va culminar amb la sortida del dictador del palau de Malakanyang en direcció a l'estat de Hawaii. Corazón Aquino va ser proclamada com a legítima presidenta de les Filipines després de la revolució.
El 25 de febrer de 2012, les Filipines van celebrar el 26 aniversari de la Revolució del Poder Popular.

## Referències

* ↑ «The Original People Power Revolution». QUARTET p. 77. [Consulta: 28 febrer 2008].
* ↑ Halperin, Jonathan J. The Other Side: How Soviets and Americans Perceive Each Other. Transaction Publishers, 1987, p. 63. ISBN 0-88738-687-3 [Consulta: 3 desembre 2007].
* ↑ Kumar, Ravindra. Mahatma Gandhi at the Close of 20th Cen. Anmol Publications PVT. LTD., 2004, p. 168. ISBN 81-261-1736-2 [Consulta: 2 desembre 2007].
* ↑ «Edsa people Power 1 Philippines». Angela Stuart-Santiago. [Consulta: 3 desembre 2007].
* ↑ Jerome Aning and Norman Bordadora. «Aquino: Edsa is still unfinished revolution». inquirer.net. [Consulta: 25 febrer 2012].
# Richelle

Richelle (francès) o Ritchele (való) és un nucli de la ciutat de Visé, a la província de Lieja de la regió valona de Bèlgica, al marge dret del Mosa.

## Història

A l'edat mitjana, el poble era una possessió de l'abadia de Chèvremont fins al 779 quan passà al capítol d'Aquisgrà i després al país de Dalhem. En aquesta època ja era la seu d'un tribunal. El 1244 part d'un dels Països enllà del Mosa annexionats pel ducat de Brabant. Després del Tractat de partició (Partage-Tractaat) de 1661, quan Castella i la República de les Set Províncies Unides compartiren el País de Dalhem, el territori del poble escau a la corona d'Espanya.
El segle xviii és un temps de guerres interminables. Des de 1704 comencen les batalles entre els exèrcits aliats d'Àustria, de les Províncies Unides i d'Anglaterra contra França i Espanya. El 1713, Richelle passà a la corona d'Àustria. Segueix l'annexió a França a 1795. Els francesos van reorganitzar l'administració de l'antic règim i incorporar el poble al departament de l'Ourthe. El 1815 passà al Regne Unit dels Països Baixos i el 1830 a l'estat nou de Bèlgica.
El període belga va començar amb la construcció de les infraestructures de comunicació: les carreteres Lieja-Maastricht (1840) i Argenteau-Dalhem (1855) i el ferrocarril Lieja-Maastricht (1860).
El 1977, Richelle es va fusionar amb la ciutat de Visé.

## Llocs d'interès

* El castell de Richelle
* El tribunal
* El tribunal d'Aquisgrà
* L'església Sant Fermí

## Enllaços externs

* Web del poble de Richelle
* Web de la ciutat de Visé
# Robert Ignatius Burns

Robert Ignatius Burns (San Francisco, 1921 - Los Gatos, 22 de novembre de 2008) fou un sacerdot i historiador estatunidenc.

## Biografia

Membre de la Companyia de Jesús, es doctorà en Història medieval a Baltimore (EUA) i en Història moderna i etnogràfica a Friburg (Suïssa).
Va ser professor del Departament d'Història a la Universitat de San Francisco del 1947 al 1976, i de la Universitat de Los Angeles (Califòrnia) del 1976 fins a la seva jubilació, on es va especialitzar en l'estudi del regnat de Jaume I en relació a València, segons sembla per suggeriment de Miquel Batllori. El 1976 va fundar l'Institute of Medieval Mediterranean Spain, on hi ha la millor biblioteca dels Estats Units dedicada a la Corona d'Aragó. Era membre de North American Catalan Society i de la Medieval Academy of America. El 1982 rebé els premis Serra d'Or de la Crítica i Catalònia de l'IEC, i el 1988 va rebre la Creu de Sant Jordi. Des de 1996 fou membre de la secció Històrico-Arqueològica de l'Institut d'Estudis Catalans. Va morir el 22 de novembre de 2008 a l'edat de 87 anys a la ciutat estatunidenca de Los Gatos, a l'estat de Califòrnia.

## Obres

* Jaume I i els Valencians del segle xiii (1981)
* Colonialisme medieval (1987)
* Moros, cristians i jueus (1987)
* Diplomatarium Regni Valentiae (1988)
* Societat i documentació (1989)
* Los mundos de Alfonso el Sabio y Jaime el Conquistador (1990)
* El regne croat de València (1993)
* El papel de Xàtiva (1999)

## Referències

* ↑ Robert Ignatius Burns, historiador y medievalista a El País
* ↑ S'ha mort l'historiador Robert Burns, Vilaweb.cat, 25 de novembre 2008. data d'accés: 26 novembre 2008.
* ↑ (castellà) Muere Robert Burns, historiador medievalista y miembro del IEC, La Vanguardia, 25 de novembre 2008. data d'accés: 26 novembre 2008.

## Enllaços externs

* Ressenya de Robert I. Burns Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine.
* «Obra de Robert Ignatius Burns» a Dialnet.
* Nota necrològica a Estudis Romànics 32 (2010)
# Robert Innes

Robert Thorburn Ayton Innes (Edimburg, 10 de novembre de 1861-Londres, 13 de març de 1933). Fou un astrònom britànic. Entre els seus descobriments més destacables figura el de Proxima Centauri (l'estel més proper a la Terra) l'any 1915.

## Semblança

Innes va deixar els estudis als 12 anys, però es va interessar per l'astronomia, sent membre de la Royal Astronomical Society des dels 17 anys.
Radicat a Austràlia, va realitzar observacions sobre les pertorbacions de les òrbites de Mart i Venus. Va ser convidat a Sud-àfrica en 1896 per David Gill per treballar al Reial Observatori del Cap, a Ciutat del Cap, com a Secretari i Bibliotecari, amb un modest salari. Va ser el primer director (1903-1927) del Departament Meteorològic de Transvaal, una estació meteorològica la comesa de la qual va anant ampliant-se i després es dedicà en exclusiva a l'observació astronòmica, anomenant-se successivament Observatori del Transvaal i més tard Observatori Unió.
Observador infatigable d'estels dobles, en va arribar a descobrir uns 1600, i al desembre de 1894 en va publicar la seva primera llista. Va introduir el comparador de parpelleig, que va emprar al 1915 per descobrir a Proxima Centauri (parella de Alfa Centauri); també va fer importants contribucions en mecànica celeste. Juntament amb l'astrònom danès Thorvald Nicolai Thiele (1838-1910) va introduir els paràmetres orbitals pels estels dobles coneguts avui dia com a constants de Thiele-Innes. Va ser també el primer a observar el cometa C/1910 A1, el 12 de gener de 1910.

## Reconeixements

En el seu homenatge s'ha batejat un asteroide, (1658) Innes, i el cràter lunar Innes. En 1923 va ser nomenat Doctor Honoris causa per la Universitat de Leiden.

## Referències

«Robert Innes» (en castellà). Enciclopedia Libre Universal. «El contingut d'aquest article incorpora material adaptat d'una entrada de la Enciclopedia Libre Universal, publicada sota llicència GFDL.»

## Enllaços externs

* «Diagrama orbital de (1658) Innes» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 15 juny 2018].
* «(1658) Innes» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 15 juny 2018].
# Riu Allegheny

El riu Allegheny (en anglès: 'Allegheny River'), és un riu de Pennsilvània i Nova York als Estats Units. Neix al comtat de Potter, Pennsilvània, i avança en ziga-zaga pel nord-oest de l'estat de Nova York, retornant a l'interior de Pennsilvània i unint-se amb el riu Monongahela per formar el riu Ohio a Pittsburgh.
Té una longitud de 523 km. Els seus principals afluents són el riu Clarion (177 km), el riu Kiskiminetas (228 km) i el rierol French (188 km). Té diverses preses que fan el riu navegable des de Pittsburgh fins a East Brady.

## Trams protegits

El 20 d'abril de 1992 un tram de riu de 139,6 km va ser declarat com a riu salvatge i paisatgístic nacional, amb la consideració de recreatiu.

## Notes

* ↑ «River Mileage Classifications for Components of the june 2008 National Wild and Scenic Rivers System», disponible al lloc web del Servei Nacional de Parcs dels Estats Units.
# Roda (vaixell)

La roda o gaó és la part exterior del buc d'una barca o vaixell, que va de les escues fins a popa o a proa. Pot ser de proa (roda de proa) o de popa (roda de popa). En vaixells de fusta de construcció tradicional (amb quilla, quadernes i folre) la roda de proa és una peça de fusta que va situada a l'extrem de proa de la quilla prolongant-la i alçant-se en posició més vertical. Hi ha rodes verticals, perpendiculars a la quilla i rodes molt inclinades. Moltes vegades la roda de proa té una peça de reforç adossada, la contraroda. També, en alguns casos, pot tenir una altra peça adossada més a proa: el tallamar. Que és la primera que talla l'aigua quan el vaixell avança.
Els catamarans tenen dues rodes de proa.
De manera semblant la roda de popa és una peça de fusta unida a la quilla per la part de popa que s'alça de forma més o menys vertical. L'expressió "roda de popa" té el mateix significat que el terme codast. Els reforços interns de les rodes de proa i popa, les contrarodes, fan una funció semblant a la de la peça anomenada sobrequilla. De la quilla surten les rodes. De la sobrequilla surten les contrarodes. En vaixells antics i de gran desplaçament l'estructura era més complexa que en vaixells de fusta més petits i moderns. I podien tenir més peces de reforç. En tots els casos de construcció tradicional, amb les llates del folre sensiblement horitzontals, aquestes llates anaven a parar a les rodes (dins d'una regata o rebaix adequat) o a les contrarodes.

## Referències

* ↑ «Diccionari català-valencià-balear». Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 3 agost 2018].
* ↑ Roda de proa. Roda de popa. Definició
* ↑ «Terminologia d'una barca devela llatina valenciana.». Arxivat de l'original el 2011-07-26. [Consulta: 10 març 2011].
* ↑ Tallamar. Definició.
* ↑ Dibuix que indica les peces de proa i popa d'un vaixell de fusta. Arxivat 2011-08-13 a Wayback Machine.(anglès)
Viccionari
# Roca del Manel

La Roca del Manel és una muntanya de 992,2 metres que es troba dins del terme municipal de Conca de Dalt, molt a prop del límit amb el terme de Salàs de Pallars, a la comarca del Pallars Jussà.
És a la carena que separa el barranc dels Escarruixos (al nord) del de Fontfreda (al sud), al capdamunt del Serrat de Mig, que és el que fa de termenal entre aquests dos termes. Tanmateix, la Roca i la Cova del Manel, sota seu, són del tot dins del terme de Conca de Dalt.
# Rineloricaria microlepidogaster

Rineloricaria microlepidogaster és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Brasil i a l'Argentina.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Robert Edgar Allardice

Robert Edgar Allardice (Edimburg, 2 de març de 1862 - Palo Alto, 6 de maig de 1928) va ser un matemàtic escocès que va ser el primer professor de matemàtiques de la universitat Stanford.

## Vida i Obra

Allardice va estudiar a la universitat d'Edimburg en la qual es va graduar el 1882. L'any següent va ser nomenat assistent del professor George Chrystal. Va mantenir aquest càrrec fins al 1892 en que fou nomenat professor de matemàtiques de la recent creada Leland Stamford Junior University a Califòrnia (Estats Units). Durant molts anys, ell i Rufus Lot Green van ser els únics professors de matemàtiques de la universitat i, per tant, els creadors del departament que anys després tindria fama internacional.
Allardice es va retirar el 1927 i després d'una llarga malaltia, va morir d'una infecció pulmonar a Palo Alto (Califòrnia) on s'havia quedat a viure.
Allardice va ser el 1883 membre fundador de la Edinburgh Mathematical Society, societat de la que va ser president el curs 1890-1891. També va ser membre de la Royal Society of Edinburgh i de la Societat Americana de Matemàtiques.
Els treballs publicats d'Allardice versen sobre tot en geometria.

## Referències

* ↑ Horsburgh, 1929, p. 209.
* ↑ Duren, 1989, p. 238.
* ↑ The Stanford Daily, 7 de maig de 1928.
* ↑ Rankin, 1983, p. 147.
* ↑ Horsburgh, 1929, p. 210.

## Bibliografia

* Duren, Peter (ed.). A Century of Mathematics in America, Part 2 (en (anglès)). American Mathematical Society, 1989. ISBN 0-8218-0130-9.
* Horsburgh, E.M. «Robert Edgar Allardice» (en (anglès)). Proceedings of the Royal Society of Edinburgh, Vol. 48, 1929, pàg. 209-210. DOI: 10.1017/S0370164600021519. ISSN: 0370-1646.
* Rankin, R.A. «The first hundred years (1883–1983)» (en (anglès)). Proceedings of the Edinburgh Mathematical Society, Vol. 26, Num. 2, 1983, pàg. 135-150. DOI: 10.1017/S0013091500016849. ISSN: 0013-0915.
* Varis autors. Annual Report, Volum 23 (en (anglès)). Carnegie Foundation for the Advancement of Teaching, 1928, p. 103.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Robert Edgar Allardice» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «Allardice dies in Palo Alto after Illness of Year». The Stanford Daily, 1928. [Consulta: 4 novembre 2018]. (anglès)
# Riu Kama

El Kama o Txulman (en tàtar: Чулман o Çulman, Txulman; en baixkir i rus: Кама, Kama; en udmurt i komi: Кам, Kam) és un gran riu de la Rússia europea i el principal afluent del Volga; de fet, és més gran que el Volga en el moment de la seva confluència.
Entre els pobles turquesos, el Kama es diu Txulman, i es considera l'origen del Volga. En total, fa 1.805 km de llarg.
Les ciutats principals a la seva riba són Solikamsk, Berezniki, Perm, Sarapul, i Nàberejnie Txelní. Neix a Udmúrtia, a 360 m d'altitud, prop de Kuliga; discorre al nord-oest i gira al nord-est prop de Loyno durant uns 200 km, girant al sud i oest al krai de Perm, entra de nou a Udmurtia, i finalment arriba al Tatarstan, a l'alçada de Kàmskoie Ústie, on s'uneix al Volga. La seva conca de drenatge és de 507.000 km². Abans de l'arribada del ferrocarril, era una via de transport molt important i estava connectat amb les conques dels rius Dvina del Nord i Petxora.
* El riu Txusovàia on desemboca al Kama
* Foto del Kama al seu pas per Perm
* Vista a Ielàbuga
* Foto en color del 1912

## Vegeu també

* Llista de peixos del riu Kama.

## Referències

* ↑ «топонимы и гидронимы на санскрите в Карелии | VK» (en anglès). [Consulta: 27 agost 2022].
* ↑ «Riu Kama». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Naberezhnye Chelny and the Kama River (anglès).
# Rozovski

Rozovski (en rus: Розовский) és un poble (un khútor) de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 60 habitants.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# Riu de Berasti

El riu de Berasti és un riu d'alta muntanya que discorre de nord a sud de la vall d'Àssua, al Pallars Sobirà. Al llarg del seu curs s'anomena successivament Berasti, Rialbo i finalment riu de Sall. Neix a la zona lacustre dels estanys de la Mainera, al terme municipal de Sort, a l'extrem nord-occidental de la vall d'Àssua a una altitud de 2.450 metres. Entre el clot de Mainera i les bordes de Llessui rep, per la dreta, els barrancs que davallen del Montorroio i del Montsent de Pallars. Cap el final del seu recorregut, a la mola de Cap-pelat, just sota el poble d'Escàs, s'hi uneix el riu de Caregue. Posteriorment, a una altitud de 830 metres, s'uneix amb el barranc de Pamano, formant el torrent de Sant Antoni, afluent del Noguera Pallaresa. En la confluència dels dos rius s'hi construí en el segle XVI un molí fariner, la mola de Sall, que en els anys 1920 s'amplià amb una petita central hidroelèctrica.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2023.
* ↑ Garcia Quera, Colom Prió i Lluvich Segarra, 2000, p. 16.
* ↑ Arroyo, 2017, p. 9.

## Bibliografia

* Arroyo, Mercedes. «Las mini-centrales hidroeléctricas: de vestigios del pasado a opción de futuro?» (pdf) (en castellà), 2017. [Consulta: 19 octubre 2023].
* Garcia Quera, Núria; Colom Prió, Josep; Lluvich Segarra, Eva. La vall d’Àssua (paper). Editorial Piolet, març 2000. ISBN 84-923984-4-2.
* Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. «Estanys de la Mainera» (HTML), 2023. [Consulta: 23 octubre 2023].
# Runak (cràter)

Runak és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 7,6 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim kurd, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Runak». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Rumyancho Goranov

Rumyancho Goranov (Pleven, 17 de març de 1950) és un exfutbolista búlgar de la dècada de 1970.
Fou 34 cops internacional amb la selecció búlgara, amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1974.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Lokomotiv Sofia com a principal club.

## Referències

* ↑ Goranov Statistics at FIFA World Cup Arxivat 2014-04-11 a Wayback Machine. fifa.com
* ↑ Bulgaria – Record International Players rsssf.com
* ↑ Profile at LevskiSofia.info
* ↑ Rumyancho Goranov a National-Football-Teams.com (anglès)
# SNR G292.0+01.8

SNR G292.0+01.8 és un romanent de supernova situat a la constel·lació del Centaure.

## Referències

* ↑ «SNR G292.0+01.8 -- SuperNova Remnant» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 24 abril 2021].

## Enllaços externs

* Simbad
* 1RXS J112427.9-591538
* Imagem SNR G292.0+01.8
# SN 1975A

SN 1975A és una supernova localitzada a les galàxies NGC 2207/IC 2163.

## Referències

* ↑ «SN 1975A -- SuperNova» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 24 abril 2021].

## Enllaços externs

* Simbad
Coordenades: 06$^h$ 16$^m$ 26$^s$; −21° 21′ 24″
# Rombicuboctàedre

En geometria, el rombicuboctàedre o petit rombicuboctàedre és un dels tretze políedres arquimedians.
Té 26 cares, 18 de les quals són quadrades i 8 triangulars, 48 arestes i a cadascun dels seus 24 vèrtex i concorren tres cares quadrades i una triangular.

## Àrea i volum

Les fórmules per calcular l'àrea A i el volum V d'un petit rombicuboctàedre tal que les seves arestes tenen longitud a són les següents:
    $A=(18+2{\sqrt {3}})a^{2}$
    $V=(4+{\begin{matrix}{10 \over 3}\end{matrix}}{\sqrt {2}})a^{3}$

## Esferes circumscrita, inscrita i tangent a les arestes

Els radis R, r i $\rho$ de les esferes circumscrita, inscrita i tangent a les arestes respectivament són:
${\begin{aligned}&R={\frac {a{\sqrt {5+2{\sqrt {2}}}}}{2}}\\&r={\frac {a\left(6+{\sqrt {2}}\right){\sqrt {5+{\sqrt {2}}}}}{17}}\\&\rho ={\frac {a{\sqrt {4+2{\sqrt {2}}}}}{2}}\\\end{aligned}}$
On a és la longitud de les arestes.

## Dualitat

El políedre dual del petit rombicuboctàedre és el Icositetràedre trapezoïdal.

## Simetries

El grup de simetria del petit rombicuboctàedre té 48 elements; el grup de les simetries que preserven les orientacions és el grup octàedric $O\cong S_{4}$. Són els mateixos grups de simetria que pel cub, l'octàedre, el cub truncat i l'octàedre truncat.

## Políedres relacionats

El petit rombicuboctàedre es pot obtenir tant a partir del cub com de l'octàedre a base de truncar simultàniament les arestes i els vèrtexs.
Les següents imatges il·lustren la relació entre el petit rombicuboctàedre i el cub i l'octàedre:
* cub
* petit rombicuboctàedre
* octàedre

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic
* Sòlid de Johnson

## Bibliografia

* H. M. Cundy & A. P. Rollett. I modelli matematici. Milà: Feltrinelli, 1974.
* Dedò, Maria. Forme, simmetria e topologia. Bolonya: Decibel & Zanichelli, 1999. ISBN 88-08-09615-7.

## Enllaços externs

* Políedres I Arxivat 2009-05-09 a Wayback Machine. Pàgina 13
* Políedres arquimedians Arxivat 2008-08-27 a Wayback Machine.
* Paper models of Archimedean solids
# Rombiolo

Rombiolo és un municipi situat al territori de la província de Vibo Valentia, a la regió de Calàbria, (Itàlia).
Rombiolo limita amb els municipis de Filandari, Limbadi, San Calogero, Spilinga, Zungri.
# Rossville

«Rossville» té aquests significats:
* Rossville (Geòrgia), població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia
* Rossville (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois
* Rossville (Indiana), població dels Estats Units a l'estat d'Indiana
* Rossville (Kansas), població dels Estats Units a l'estat de Kansas
* Rossville (Maryland), concentració de població designada pel cens a l'estat de Maryland
* Rossville (Tennessee), població dels Estats Units a l'estat de Tennessee