OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nólsoy (Nólsoy)

Nólsoy [ˈnœlsɔi] és una localitat de l'illa de Nólsoy, a les illes Fèroe. Forma part del municipi de Tórshavn, capital de l'arxipèlag. L'1 de gener de 2021 tenia 234 habitants.
Es triga 20 minuts en arribar a Nólsoy des de Tórshavn en vaixell. Es pot accedir al poble des del port caminant passant per sota de les mandíbules d'una balena gegant. El petit poble costaner està format per cases i edificis de colors, situades extremadament a prop les unes de les altres per a protegir-se millor de les tempestes. Es troba a la costa oest de l'illa de Nólsoy, enfront de l'illa de Streymoy, molt més gran. Cada dia alguns habitants del poble se'n van a treballar a Tórshavn; hi ha gent que ha aprofitat els preus més assequibles que a la capital per a instal·lar-s'hi.
Cada any, a principis d'agost, Nólsoy organitza un festival cívic anomenat Ovastevna. Es fa per commemorar la gesta d'Ove Joensen, que el 1986 va remar des de les illes Fèroe fins a Dinamarca en un vaixell tradicional feroès. Va morir el 1987.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 4 agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ Amos, Owen. «One rower, two cats, 900 miles» (en anglès). BBC News, 27-07-2015. [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ Metcalf, Stephen. «Into the Mystical Unreal Reality of the Faroe Islands» (en anglès). The New York Times, 25-03-2007. [Consulta: 13 octubre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* torshavn.fo - Pàgina municipal (en feroès i anglès)
# Marc Pomponi (edil)

Marc Pomponi (en llatí Marcus Pomponius) va ser un magistrat romà que va viure al segle i aC. Formava part de la gens Pompònia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser edil quan Gai Mari el Jove va ser cònsol l'any 82 aC. Va organitzar uns jocs escènics, on hi va intervenir una actriu anomenada Galèria Copiola que llavors només tenia 12 anys i que va actuar per darrera vegada l'any 9 en uns jocs en honor d'August quan tenia 104 anys.

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia VII, 49
# Dol Guldur

En l'imaginari de J.R.R. Tolkien, Dol Guldur fou una fortalesa elfica al sud del Bosc Llobregós, quant Oropher el rei dels elfs va anar al nord la fortalesa va quedar abandonada.
Pels volts de l'any mil de la T.E. en Sàuron, conegut llavors com el Nigromàntic, va realçar-se de nou a la seva fortalesa de Dol Guldur, infestant tot el bosc de maldat i tenebres; per això fou rebatejat com a Llobregós. Thrain fill de Thror va ser fet presoner i encadenat allí, més tard i durant el quest de la Muntanya Solitària, el Consell Blanc va expulsar en Sàuron; aconseguint tan sols la seva retirada a Mórdor. Des de llavors el castell va ser governat per un o dos dels Nazgûl.
Durant la Guerra de l'Anell les seves forces van atacar tres vegades el país de Lothlórien i una el reialme d'en Thranduil al nord. Cap dels seus exèrcits va assolir la victòria, a més l'exèrcit de Lórien va travessar l'Ànduin i Na Galadriel va buidar la fortalesa de maldat. A partir de llavors el bosc va restar lliure de tenebres i va ser repartit entre els elfs del nord, els Galàdhrim i els bosquetans i beornencs.
# Escultura de Paulino Vicente

L'escultura urbana coneguda pel nom “Paulino Vicente”, ubicada al Campo de San Francisco, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Félix Alonso Arena, i està datada 1988. Fou inaugurada el Martes de Campo de 1988 després de la donació per part de l'artista a la ciutat.
Es tracta d'un bust del pintor Paulino Vicente Rodríguez García, pare del també pintor Paulino Vicente, "El Mozu". Paulino Vicente va ser un pintor local, nomenat fill predilecte d'Oviedo el 28 de març de 1979, i en el bust, apareix representat amb un sol braç que està doblegat o recolzat. La peça se situa sobre un alt pedestal.

## Referències

* 1 2 3 «Escultura «Paulino Vicente»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 11 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ imanesdeviaje. «Descubre Oviedo a través de sus estatuas» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 desembre 2018].
# Ernst

Ernst és el nom dels següents personatges:
* Heinrich Wilhelm Ernst (Brünn, 1812 – Niça, 1865), violinista i compositor morau
* Max Ernst (Brühl, 1891 - París, 1976), artista alemany nacionalitzat francès
* Norbert Ernst (Viena, 1977), tenor austríac
* Richard Robert Ernst (Winterthur, 1933), químic i professor universitari suís
* Wolfgang Ernst (1959), musicòleg
# Löhningen

Löhningen és un municipi del cantó de Schaffhausen (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Napier Field (Alabama)

Napier Field és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 404 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Napier Field tenia 404 habitants, 183 habitatges, i 109 famílies. La densitat de població era de 577,7 habitants/km².
Dels 183 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,3% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 39,9% no eren unitats familiars. En el 32,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones hi havia 99 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.868 $ i la renda mediana per família de 45.179 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 19.583 $. La renda per capita de la població era de 18.769 $. Aproximadament el 6,2% de les famílies i l'11,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Magnetopausa

La magnetopausa és la frontera magnètica entre la magnetosfera i el vent solar (plasma). Aquesta regió presenta unes dimensions variables depenent de la posició relativa de la Terra i el Sol. A les regions il·luminades pel Sol es troba a uns 60 mil km ($6\times 10^{4}$ km) de la superfície terrestre; la distància augmenta progressivament fins a distàncies de l'ordre de desenes de milions de quilòmetres ($10^{7}$ km).
Es comporta aproximadament com una gota de líquid exposada a un flux supersònic. La magnetopausa s'arrissa, s'encavalca i a vegades es trenca.
En termes de ciència planetària, la magnetopausa és el lloc on la pressió magnètica cap en fora del camp magnètic es troba equilibrada pel vent solar, un plasma. La major part de les partícules solars es deflecteixen a ambdós costats de la magnetopausa, de forma similar a l'aigua es deflecteix davant de la proa d'un vaixell. Tanmateix, algunes partícules queden atrapades en el camp magnètic de la Terra i formen el cinturó de Van Allen

## Vegeu també

* Heliopausa
* Magnetosfera
* Cinturó de Van Allen
# Jordi Feliu

«Jordi Feliu» té aquests significats:
* Jordi Feliu i Horta, músic i compositor de sardanes
* Jordi Feliu i Nicolau, director, guionista i crític de cinema català
# Erupció efusiva

Una erupció efusiva és una erupció volcànica caracteritzada perquè la lava brolla cap al sòl (en oposició a la fragmentació violenta del magma per les erupcions explosives). Les colades de lava generades per erupcions efusives varien en forma, gruix, llargada i amplada depenent del tipus de lava expulsada, del pendent del sòl del volcà a través de la qual la lava viatja, i de la duració de l'erupció.
Per exemple, la lava d'andesita típicament forma colades volcàniques en bloc, i les colades volcàniques de dacita, degut a la seva viscositat sovint formen turons de forma costeruda anomenats doms de lava.

## Referències

* ↑ http://volcanoes.usgs.gov/images/pglossary/effusive.php
* ↑ http://www.geology.sdsu.edu/how_volcanoes_work/andesiterhyolite_lava.html Arxivat 2010-08-23 a Wayback Machine.
* ↑ http://volcanoes.usgs.gov/images/pglossary/dacite.php
# Magny (Alt Rin)

Magny (en alsacià Mànglàtt) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 250 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 106 | 106 | 135 | 162 | 187 | 187 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Lucien Richard | |
# Districtes de Portugal

Portugal compta amb 18 districtes al Portugal Continental. Les regions insulars autònomes d'Açores i de Madeira no tenen districtes després de 1976.
La llista següent, classificada per ordre alfabètic dels districtes, mostra la regió a la qual pertanyen.
| Districte | N | Regió/Regions |
| Aveiro | (12) | Centre, Nord |
| Beja | (5) | Alentejo |
| Braga | (17) | Nord |
| Bragança | (14) | Nord |
| Castelo Branco | (9) | Centre |
| Coimbra | (11) | Centre |
| Évora | (7) | Alentejo |
| Faro | (6) | Algarve |
| Guarda | (10) | Centre, Nord |
| Leiria | (2) | Centre |
| Lisboa | (1) | Lisboa, Centre, Alentejo |
| Portalegre | (8) | Alentejo |
| Porto | (16) | Nord |
| Santarém | (3) | Alentejo, Centre |
| Setúbal | (4) | Alentejo, Lisboa |
| Viana do Castelo | (18) | Nord |
| Vila Real | (15) | Nord |
| Viseu | (13) | Centre, Nord |

## Antics districtes

Els districtes següents foren dissolts el 1976 arran de la creació de les regions autònomes.
| Antic districte | Regió(s) |
| Angra do Heroísmo | Açores (regió autònoma) |
| Faial | Açores (regió autònoma) |
| Funchal | Madeira (regió autònoma) |
| Horta | Açores (regió autònoma) |
| Ponta Delgada | Açores (regió autònoma) |

## Altres pàgines

Organització territorial de Portugal
# L'home de mitjanit

L'home de mitjanit (títol original: The Midnight Man) és un pel·lícula dels Estats Units de Burt Lancaster i Roland Kibbee estrenada el 1974. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després de cumplir una pena de presó per l'homicidi de la seva dona, Slade, un antic policia, és contractat com a vigilant nocturn en un campus universitari. Intenta reconstruir la seva vida i Linda, la seva controladora judicial, s'enamora fins i tot d'ell. Però una sèrie d'assassinats es produeixen a la universitat. Slade decideix investigar.

## Repartiment

* Burt Lancaster: Jim Slade
* Susan Clark: Linda Thorpe
* Cameron Mitchell: Quartz
* Morgan Woodward: el Senador Clayborne
* Harris Yulin: Casey
* Robert Quarry: Dr. Pichette
* Joan Lorring: Judy
* Lawrence Dobkin: Mason
* Ed Lauter: Leroy
* Mills Watson: Cash
* Charles Tyner: Ewing
* Catherine Bach: Natalie
* William Lancaster: King
* Quinn K. Redeker: Swanson
* Richard Winterstein: Virgil

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'home de mitjanit. esadir.cat.
* ↑ «The midnight man». The New York Times.
# Enoplis

Els enoplis (Enoplia) és una subclasse de nematodes dins la classe Enoplea.

## Descripció

Els enoplis tenen els cos llis sense anells ni línies. L'esòfag és cilíndric i glandular.

## Taxonomia

Lorenzen va descriure dos ordres, Enoplida i Trefusiida en la dècada de 1980 basant-se en la seva morfologia. Amb l'arribada de l'anàlisi filogenètica es va reorganitzar la taxonomia i es van crear tres ordres.
Els ordres es distingeixen principalment pel tipus d'hàbitat.
* Enoplida Filipjev, 1929 – nematodes de vida marina i aigües salobroses
* Triplonchida Cobb, 1920 – nematodes terrestres incloent alguns paràsits de plantes
* Trefusiida Lorenzen, 1981

## Referències

* 1 2 Subclass Enoplia. Arxivat 2013-10-10 a Wayback Machine. Nemaplex: Nematode-Plant Expert Information System. University of California, Davis. Version July 26, 2012.
* ↑ Phylum Nematoda. Nematode Classification. Department of Nematology. University of California, Riverside.
* 1 2 Lee, 2010.
* ↑ Bik, H. M., et al. (2010). Moving towards a complete molecular framework of the Nematoda: a focus on the Enoplida and early-branching clades. BMC Evol Biol. 10: 353.

## Bibliografia

* Blaxter, Mark L.; De Ley, Paul; Garey, James R.; Liu, Leo X.; Scheldeman, Patsy; Vierstraete, Andy; Vanfleteren, Jacques R.; Mackey, Laura Y.; Dorris, Mark «A molecular evolutionary framework for the phylum Nematoda». Nature, 392, 6671, 05-03-1998, pàg. 71–75. DOI: 10.1038/32160 [Consulta: 16 desembre 2014].
* The biology of nematodes. Londres: Taylor & Francis, 2010. ISBN 0415272114 [Consulta: 16 desembre 2014].
* De Ley, P & Blaxter, M 2004, 'A new system for Nematoda: combining morphological characters with molecular trees, and translating clades into ranks and taxa'. in R Cook & DJ Hunt (eds), Nematology Monographs and Perspectives. vol. 2, E.J. Brill, Leiden, pp. 633-653.
# Magnesioriebeckita

La magnesioriebeckita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la riebeckita. Dins del grup del nom arrel riebeckita es classifica com a mineral amb Mg>Fe$^{2+}$ en la posició C2 i OH en la posició W. La varietat asbestiforme de la magnesioriebekita pot generar malalties pulmonars quan és inhalada, tal com passa amb altres espècies minerals.

## Característiques

La magnesioriebeckita és un silicat de fórmula química ◻{Na₂}{Mg₃Fe₂$^{3+}$}(Si₈O$_{22}$)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5 a 5,5. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la magnesioriebeckita forma part del grup 9.DE.25 (Silicats inosilicats amb dues cadenes periòdiques, Si₄O$_{11}$; clinoamfíbols).

## Formació i jaciments

El mineral ha estat descrit a Europa, Àsia, Nord-amèrica i Oceania.

## Referències

* 1 2 3 4 «Magnesio-riebeckite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Mostela de la Patagònia

La mostela de la Patagònia (Lyncodon patagonicus) és un petit mustèlid que és l'única espècie del gènere Lyncodon. El seu àmbit de distribució s'estén a la pampa de l'Argentina occidental i part de Xile.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Olivera d'Azorias

L'olivera d'Azorias o olivera de Kavusi és una olivera monumental d'uns 3500 anys d'antiguitat situada prop del jaciment arqueològic minoic d'Azorias, al municipi de Kavusi, a l'est de l'illa de Creta. El 2008 pertanyia a George Grammatikakis. Segons el rètol que hi ha al lloc, presenta un tronc a 80 cm d'altura d'entre 4.20 i 4.90 m de diàmetre i d'uns 14.20 m. de perímetre. Basant-se en el mètode del creixement dels anells, s'estima que es va plantar entre el 1350 i el 1100 aC. Les seves branques varen coronar la guanyadora de la marató femenina dels Jocs Olímpics del 2004.

## Referències

* ↑ «Kavousi Village, Ierapetra East Crete | East Crete Travel Guide» (en anglès americà), 24-04-2017. [Consulta: 15 febrer 2021].
* 1 2 3 Niemeijer, Chris. «Monumental and ancient Olive Tree of Kavousi.» (en anglès), 02-02-2017. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «Olivetree of Kavousi - Petra on Crete» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2021-01-20. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Masia de la Guinea

La Masia de la Guinea, coneguda anteriorment com a Masia del Sastre, fou una masia de l'Eliana, situada a la partida del Fondo del català, coneguda modernament com a urbanització el Paradís.
La finca feia unes 300 fanecades, amb plantacions de tarongerars i terra campa on es produïa blat, dacsa, cotó, hortalisses i oliveres, regades pel seu propi pou i una gran bassa estany. Contenia dos edificis ben delimitats: un habitatge de parets emblanquinades, amb planta baixa i pis, destinada als senyors, i la casa dels masovers, de planta baixa a dos aigües, magatzem, corral i vaqueria. Destacava el jardí mediterrani situat al davant de la casa dels senyors.
Els senyors Víctor Martínez Solana i Isabel Pérez Rogero, la senyoreta, van adquirir la masia l'any 1940 i la van batejar com la Guinea en record de les seues plantacions de cafè a l'antiga Guinea espanyola (Guinea Equatorial). El senyor Martínez Solana, amb el seu pare i els seus germans van ser els fundadors de l'empresa Martínez Hermanos, que al segle XXI continua sent una important empresa del sector de l'alimentació a la república de Guinea Equatorial.
El 1959 va adquirir la propietat el senyor Fèlix Pastor Benavent, que replantà de tarongers tota la finca; en aquesta època feien de masovers el senyor José Policarpo Guerrero i la senyora Pilar Ballester Garcia. Finalment, la propietat passa a Manuel Sanía i companyia, que va desfer la propietat reconvertint-la a una urbanització de xalets.

## Referències

* ↑ Rubio, Vicent «El nostre poble, les nostres masies. Un xicotet patrimoni rural». Llibret de la falla Josep Antoni, Puríssima i Major, 2003, pàg. 52-67.
* ↑ «Acadèmia Valenciana de la Llengua. Toponímia dels Pobles Valencians. L'Eliana. El Camp de Túria». Arxivat de l'original el 2018-01-26. [Consulta: 26 maig 2020].
* Rodrigo Alfonso, Carles «Espais transformats. Masos de l'Eliana i encontorns». Centre Rural d'Informació Europea, 24 de setembre de 2014, http://www.criecv.org/ca/2014/09/24/espais-transformats-masos-de-leliana-i-encontorns/%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Districtes de Xipre

Xipre està dividit administrativament en sis districtes:
| Districtes | Nom en grec | Nom en turc |
| Famagusta | Αμμόχωστος (Ammochostos) | Gazimağusa |
| Kerínia | Κερύvεια (Keryneia) | Girne |
| Làrnaca | Λάρνακα (Larnaka) | Larnaka/İskele |
| Limassol | Λεμεσός (Lemesos) | Limasol/Leymosun |
| Nicòsia | Λευκωσία (Lefkosia) | Lefkoşa |
| Pafos | Πάφος (Pafos/Bafos) | Baf/Gazibaf |
# La Cascade de feu

La Cascade de feu, venut als Estats Units com a The Firefall i a Gran Bretanya com a Cascade of Fire, és una pel·lícula muda francesa de 1904 dirigida per Georges Méliès. Va ser venuda per la Star Film Company de Méliès i està numerada del 665 al 667 als seus catàlegs.
Méliès interpreta Satanàs a la pel·lícula, que utilitza pirotècnia, escamoteigs, exposició múltiples i fosa com a efectes especials. El suport del marc barroc es va reutilitzar de l'aquari que apareix a la pel·lícula de Méliès La Sirène a principis d'aquell any.
Sobreviu una còpia de la pel·lícula, i és coneguda per l'erudició cinematogràfica almenys des de 1979, quan John Frazer la va descriure al seu llibre Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès. Tanmateix, Frazer va identificar erròniament aquesta pel·lícula com una pel·lícula de Méliès diferent, Les filles du diable. (Al seu torn, la pel·lícula que Frazer descriu com La Cascade de feu és de fet una pel·lícula de Ferdinand Zecca.) Ressenyant la pel·lícula, que va trobar lenta en comparació amb altres obres de Méliès del mateix període, Frazer va especular que podria haver estat una "producció casual generada a partir d'una sèrie d'accessoris d'estoc", vagament inspirada en la novel·la Ella de Henry Rider Haggard.

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 348, ISBN 9782732437323
* 1 2 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, pàg. 208–209, ISBN 2903053073
* ↑ Frazer, John (1979), Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès, Boston: G. K. Hall & Co., p. 104, ISBN 0816183686

## Enllaços externs

* La Cascade de feu a YouTube
# Balduí II de Boulogne

Balduí II de Boulogne, mort el 1033, va ser comte de Boulogne de 990 a 1033. Era fill del comte Arnold III de Boulogne i el va succeir en aquest comtat, mentre un germà rebia el sud del Ternois (Saint Pol) i un altre rebia terres al nord del Ternois, la castellania de Thérouanne, si bé aquesta part del comtat estava integrada al comtat de Flandes i dividit en les castellanies de Thérouanne i Saint-Omer.
Va aprofitar la minoria de Balduí IV de Flandes per emancipar-se de la seva sobirania feudal, però aquest buscarà llavors recuperar el terreny perdut. Balduí IV va atacar a Balduí de Boulogne i al seu germà Arnold (IV) de Ternois que hauria mort a l'entorn del 1020. La lluita va continuar entre els dos Balduins i el de Boulogne va morir el 1033 en un enfrontament contra Enguerrand I, senyor de Ponthieu, en un afrontament.
S'havia casat amb Adelaida de Frísia († 1045), filla d'Arnold, comte de Frísia Occidental i de Luitgarda de Luxemburg. Ven tenir:
La vídua es va casar en segones noces amb Enguerrand I de Ponthieu, senyor de Ponthieu, que va prendre llavors el títol de comte.

## Font

* Alain Lottin, Histoire de Boulogne-sur-Mer
# Magnesiokoritnigita

La magnesiokoritnigita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la koritnigita. Rep el nom com a anàleg de magnesi de la koritnigita.

## Característiques

La magnesiokoritnigita és un arsenat de fórmula química Mg(AsO₃OH)·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la magnesiokoritnigita pertany a «08.CB - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: serrabrancaïta, hureaulita, sainfeldita, vil·lyael·lenita, nyholmita, miguelromeroïta, fluckita, krautita, cobaltkoritnigita, koritnigita, yvonita, geminita, schubnelita, radovanita, kazakhstanita, kolovratita, irhtemita i burgessita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 64057, 64058 i 64059.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Torrecillas, situada a la localitat de Salar Grande, a la província d'Iquique (Regió de Tarapacá, Xile). També ha estat descrita a les mines de Plaka, a Àtica (Grècia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Magnesiokoritnigite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 desembre 2021].
# Lugovoie

«Lugovoie» té aquests significats:

## Crimea

* Lugove (Saki), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Lugove (Bilohirsk), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Lugove (Nijniohirski), localitat de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Lugovoie (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Lugovoie (Uliànovsk), localitat de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia
* Lugovoie (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia