OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adelaida de Barcelona

Adelaida de Barcelona (també Adalaida, Adelet, Adelets, Adalaisa o Adalauda), coneguda com a Bonafilla (918-993) fou la primera abadessa del monestir de Sant Pere de les Puel·les de Barcelona i, posteriorment, del monestir de Sant Joan de les Abadesses.

## Biografia

Filla de Sunyer I de Barcelona i Riquilda de Tolosa, es casà molt jove amb el seu oncle Sunifred II d'Urgell del qual no va tenir descendència. Substituïa una abadessa de nom desconegut, que havia estat amistançada del seu pare i que va resultar funesta per a l'esperit de la regla monàstica. El seu abadiat a Sant Pere de les Puel·les va ser del 945 al 949, any en què va passar a ser abadessa del monestir de San Joan del Ter (ara de les Abadesses) fins al 955. Alguns historiadors sostenen que va tenir un tercer abadiat (segon a Sant Pere de les Puel·les) entre el 986 i el 993, després de l'ocupació d'Al-Mansur, ja que torna a aparèixer una Adelaida a l'abaciologi, però no s'han trobat prou proves per concloure que siguin la mateixa persona.

## Referències

* 1 2 Roca i Costa, Maria Carme. Abadesses i priores de la Catalunya medieval. Barcelona: Base, S.A., octubre de 2014, p. 41-43. ISBN 11000005981575.
* 1 2 Julio, Giménez, Teresa. Catalanes del IX al xix. Vic: Eumo, 2010, p. 28. ISBN 9788497663830.
* ↑ «Adelaida de Barcelona» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Maideu i Puig, Eudald «Les abadesses de Sant Joan. Una greu problemàtica sexual com a fet històric.». C.E.C.R. Annals 1992-93. Aportacions i Estudis, pàg. 163-189.
# Centre Excursionista d'Olot

El Centre Excursionista d'Olot (CEO) és un grup excursionista amb seu a Olot.
Va ser fundat l'any 1934. Per qüestions econòmiques i de suport es va decidir esdevenir delegació de la Unió Excursionista de Catalunya. Durant la Guerra Civil espanyola, el local de l'entitat va acollir refugiats. Després de la guerra, va afiliar-se al Centre Excursionista de Catalunya. L'any 1970 s'establí com a entitat independent. El 2018, comptava amb gairebé dos mil socis.
D'entre les activitats que organitza el CEO, se'n poden destacar el canicròs, la cursa d'esquí de muntanya coneguda com la Pocatraça, que compta també d'una cursa de raquetes de neu, la cursa de muntanya coneguda con la Trepitja Garrotxa o marxes populars com l'Embardissada.
El 1991, va rebre la donació d'una propietat per part d'un veí de Talaixà i la va convertir en un refugi excursionista, que s'inaugurà el 2014.

## Referències

* 1 2 Dou, Josep Maria «Les arrels de l'excursionisme a Olot». Centre Excursionista d'Olot, 1980.
* ↑ «Centre Excursionista d’Olot». Enciclopèdia de l'esport català. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «El Centre Excursionista Olot, a un pas dels 2000 socis». Garrotxa Digital, 12-04-2018. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «“L’excursionisme tenia una vocació científica que ja ha desaparegut”». El Punt Avui, 18-02-2020. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «El Canicròs d’Olot tanca el circuit català del 2021». Ràdio Olot, 15-12-2021. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «El Centre Excursionista Olot convoca la XXI Pocatraça a la Vall de Núria el 10 d'abril». Nació digital, 05-04-2022. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «La Pocatraça 2022 decideix el Campionat de Catalunya d'Esquí de Muntanya». el Ripollès Digital, 14-04-2022. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «Pau Capell i Àngels Centelles nous campions de l'Ultra de l’Alta Garrotxa». Nació Digital, 23-10-2017. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «La inscripció del Trepitja Garrotxa, per a recerca mèdica». El Punt Avui, 09-06-2022. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «L'Embardissada recupera camins i descobreix nous racons de l'Alta Garrotxa en la 41a edició». Ràdio Olot, 19-04-2018. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ Estéban, Ramon «El Centre Excursionista Olot obre el seu refugi de Talaixà». El Punt Avui, 14-06-2014 [Consulta: 26 febrer 2016].

## Bibliografia

* Casas i Figueras, Jordi. 50 anys del Centre Excursionista d'Olot : 86 anys d'entitat excursionista, 2020, p. 371. ISBN 978-84-09-18903-8.
# Golf d'Àqaba

El golf d'Àqaba (àrab: خليج العقبة, ẖalīj al-ʿAqaba), també anomenat golf d'Elat i més tradicionalment golf d'Àcaba, està situat al nord-est de la mar Roja de la qual forma part. Separa la península d'Aràbia de la península del Sinaí. Els països banyats pel golf d'Àqaba són Egipte, Israel, Jordània i l'Aràbia Saudita. El nom amb què és conegut als estats àrabs riberencs deriva de la ciutat jordana d'Àqaba, mentre que els israelians l'anomenen amb el nom de la ciutat portuària d'Elat. El golf fa una llargada d'uns 175 km, l'amplada màxima és de 29 km i la major profunditat és de 1.827 m. Per passar de la mar Roja al golf d'Àqaba s'han de travessar els estrets de Tiran. Al fons del golf hi ha les ciutats de Taba (Egipte), Eilat (Israel) i Àqaba (Jordània).

## Vegeu també

* Madyan Shuayb
* Tiran
* Al-Sarat
# John Milton Oskison

John Milton Oskison (Tahlequah, Oklahoma, 1874 - Nova York, 1947) fou un escriptor nord-americà que tenia una vuitena part de cherokee, però censat amb la tribu. Estudià a Standfort i Harvard, i col·laborà a diverses publicacions i diaris. També fou veterà de la Primera Guerra Mundial. Des del 1917 es dedicà a la literatura i publicà Wild Harvest (1925), Black Jack Davy (1926) i Brothers Three (1935), amb la narració The problem of Old Harjo, on descriu les vivències dels indis al món dels blancs.

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
# Le mura di Sana

Le mura di Sana és un curtmetratge documental de 1971 dirigit per Pier Paolo Pasolini.
La pel·lícula, produïda per Franco Rossellini, està rodada en forma d'una crida a la UNESCO.
El rodatge va començar el diumenge 18 d'octubre de 1970, l'últim dia que Pasolini es trobava a Sana'a, al Iemen del Nord, per al rodatge de la pel·lícula El Decameró. El curt documental també es va rodar a Itàlia al municipi d'Orte i a la regió d'Hadramawt a la Iemen del Sud.
El compromís de Pasolini amb la salvaguarda de les ciutats va ser notable i el 1974 va rodar (amb Paolo Brunatto) Pasolini e... la forma della città, un altre documental curt sobre les ciutats d'Orte i Sabaudia. Com ell mateix va dir: "És un dels meus somnis cuidar de salvar Sanà i altres ciutats, els seus centres històrics: lluitaré per aquest somni, intentaré que la Unesco intervingui".
El recurs de Pasolini va ser acceptat: l'any 1986, pels seus preciosos testimonis artístics, l'antiga ciutat de Sanà va ser declarada patrimoni de la humanitat.

## Notse

* ↑ Hervé Joubert-Laurencin, Pasolini, portrait du poète en cinéaste, éd. Cahiers du cinéma, 1995.
* ↑ Augelli Francesco «Le ragioni della necessità di conservare beni, luoghi e identità culturali nel pensiero di Pier Paolo Pasolini». Progetto Restauro il Prato.
* ↑ UNESCO. «Old City of Sana'a».

## Enllaços externs

* Le mura di Sana a YouTube
# Mizrachi World Movement

Mizrachi World Movement (en català: Moviment Mundial Mizrachi) (en hebreu: תנועת המזרחי) (transliterat: Tnuat HaMizrahi) és el nom de l'organització religiosa sionista fundada en 1902 a Vilnius en una conferència mundial de sionistes religiosos que va ser convocada pel rabí Yitzchak Yaacov Reines. Bnei Akiva, que va ser fundat en 1929, és el moviment juvenil sionista associat amb World Mizrachi. Tant Mizrachi com el moviment juvenil dels Bnei Akiva, segueixen sent moviments internacionals. World Mizrachi creu que la Torà ha d'estar en el centre del sionisme i també veu el nacionalisme jueu com un mitjà per aconseguir objectius religiosos. El partit Mizrahí va ser el primer partit polític religiós sionista oficial, i va fundar el Ministeri d'Afers Religiosos d'Israel, i va impulsar les lleis que imposaven la kashrut, i l'observança del dissabte en el lloc de treball. El partit Mizrahí també va tenir un paper previ a la creació de l'Estat d'Israel, construint una xarxa d'escoles religioses que existeixen fins al dia d'avui, i va participar en les eleccions israelianes de 1951.

## Referències

* ↑ www.wzo.org.il/
# Adelaida de Besalú (comtessa consort d'Empúries)

* No s'ha de confondre amb Adelaida de Besalú (comtessa consort d'Urgell).
Adelaida de Besalú va ser comtessa consort d'Empúries.
Era filla de Bernat Tallaferro, comte de Besalú, i de Toda de Provença, anomenada Adelaida, i neta de Ramon Borrell I de Barcelona, segons consta en el testament. Casada amb Ponç I d'Empúries, del matrimoni en van néixer Hug II, successor al títol de comte, Pere, esdevingut membre de la comunitat monàstica de Sant Pere de Rodes el 1063, Berenguer, que va rebre les terres i els títols del vescomtat de Peralada, i Ermessenda, casada amb Ramon Mir II, senyor de Vic i Gran Senescal de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Ponç I d'Empúries». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ Menéndez Pidal, Ramón. Historia de España (en castellà). vol. 9. Barcelona: Espasa-Calpe, 1935, p. 354.
* ↑ Aurell, Martí «Jalons pour una enquête sur les strategies matrimoniales des comtes catalans (IXe-XIe s.)». Memorias de la Real Academia de Buenas Letras de Barcelona, vol. 23, 1991, pàg. 337.
* ↑ Padrosa Gorgot, Inés. Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2009, p. 296.
* ↑ Heiss, Alois. Monedas hispano-cristianas desde la invasión de los árabes (en castellà). vol. 2. Madrid i París: R. N. Milagro i Rollin y Feuardent, 1867, p. 129.
# Chiasmolithus

Chiasmolithus és un gènere de cocolitòfor. Destaca perquè la seva aparició en temps de l'Eocè serveix com a marcador per separar els estatges faunístics Bartonià i Priabonià.
# Glen Moray

Glen Moray és el nom d'una destil·leria de whisky situada a Elgin, al nord del Speyside, a la regió de Moray a Escòcia.
Glen Moray era inicialment una cerveseria i fou reconvertida en destil·leria equipada de dos alambics en 1897. Després d'un període de clausura entre 1910 i 1923, la destil·leria és reoberta i posada en servei pels posseïdors de la destil·leria Glenmorangie, les famílies MacDonald i Muir. L'any 1958, fou equipada amb dos nou alambics. La seva capacitat de producció actual és d'aproximadament 2 000 000 litres per any.
L'any 2008, la destil·leria fou venguda a la Martiniquaise per Glenmorangie Company Ltd.

## Referències

* Bernhardt, Ralf; Würsching, Hans Georg. The Glen Moray Single Malt Whisky Collector’s Guide. Einhausen, Germany: Cluaran, 2006. ISBN 3980934470.

## Enllaços externs

* (anglès) Lloc oficial de la destil·leria
# Delia

«Delia» té aquests significats:
* Delia (Sicília), un municipi italià, dins de la província de Caltanissetta.
* Delia (Kansas), una població dels Estats Units a l'estat de Kansas.
* Dèlia, fou el nom d'una sèrie de festivals celebrats a l'illa de Delos.
# David de la Cruz Melgarejo

David de la Cruz Melgarejo (Sabadell, 6 de maig de 1989) és un ciclista català. És professional des del 2010 i actualment forma part del Q36.5 Pro Cycling Team.
Del seu palmarès destaca la victòria d'etapa a la Volta a Espanya del 2016 amb final a l'Alt del Naranco, i bons resultats com el segon lloc a la Volta a Astúries del 2013 i la 10a a la Volta a Califòrnia del 2014. Aquell mateix any fou convocat per disputar el seu primer Tour de França, el qual hagué d'abandonar per culpa d'una caiguda en la 12a etapa.

## Palmarès

* 2011
** 3r a la Toscana-Terra de ciclisme
* 2013
** 2n a la Volta a Astúries
* 2016
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
** Vencedor d'una etapa a la Volta al País Basc
* 2018
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
* 2024
** Campió d'Espanya de contrarellotge

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. Abandona (13a etapa)
* 2015. No surt (6a etapa)
* 2016. 7è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2017. Abandona (20a etapa)
* 2018. 15è de la classificació general
* 2019. 66è de la classificació general
* 2020. 7è de la classificació general
* 2021. 7è de la classificació general
* 2022. 21è de la classificació general
* 2023. No surt (16a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2014. Abandona (12a etapa)
* 2020. 72è de la classificació general
* 2023. Abandona (12a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2015. 34è de la classificació general
* 2016. No surt (16a etapa)
* 2018. 56è de la classificació general
* 2022. Abandona (20a etapa)

## Referències

* ↑ «DAVID DE LA CRUZ FICHA POR EL Q36.5 PARA LA PRÓXIMA TEMPORADA Y PONE FIN A AUTÉNTICO CULEBRÓN SOBRE SU FUTURO». Eurosport, 05-12-2023. [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ «El sabadellenc David de la Cruz guanya l'etapa i aconsegueix el mallot». ara.cat, 28-08-2016 [Consulta: 3 setembre 2016].
* ↑ López-Egea, Sergi «Un ciclista anomenat De la Cruz». El Periódico de Catalunya, 05-07-2014 [Consulta: 6 juliol 2014].
* 1 2 López-Egea, Sergi «El ciclista català David de la Cruz abandona el Tour». El Periódico de Catalunya, 17-07-2014 [Consulta: 18 juliol 2014].
* ↑ Sánchez, Borja. «David de la Cruz, abandona el Tour per caiguda - 13 juliol 2023». [Consulta: 19 agost 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2014-01-30 a Wayback Machine.
* David de la Cruz Melgarejo a ProCyclingStats
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# David di Donatello 1958

La tercera edició dels premis David di Donatello, concedits per l'Acadèmia del Cinema Italià va tenir lloc el 29 de juliol de 1958 al Teatre grecoromà de Taormina. El premi consistia en una estatueta dissenyada per Bulgari.

## Guanyadors
### Millor productor

* Milko Skofic - Anna di Brooklyn (ex aequo)
* Leonardo Bonzi - La muraglia cinese (ex aequo)

### Millor actriu

* Anna Magnani - Wild Is the Wind

### Millor actor

* Marlon Brando - Sayonara (ex aequo)
* Charles Laughton - Testimoni de càrrec (Witness for the Prosecution) (ex aequo)

### Millor productor estranger

* Sam Spiegel - El pont del riu Kwai (The Bridge on the River Kwai)

### Targa d'oro

* Vittorio De Sica, per la seva supervisió a: Anna di Brooklyn; dirigida per Vittorio De Sica i Carlo Lastricati
* Antonio Pietrangeli, per la seva direcció a: Nata di marzo
* Marilyn Monroe, per la seva interpretació a: El príncep i la corista (The Prince and the Showgirl); dirigida per Laurence Olivier
* Goffredo Lombardo, pel conjunt de la seva producció
* Spyros Skouras, pel conjunt de la seva producció

### Premi internacional "Olimpo" pel teatre

* Vittorio Gassman

## Referències

* ↑ premis David di Donatello 1958 a mymovies.it
* ↑ David di Donatello Milestones: From De Sica and Fellini to Sorrentino and Garrone a la revista Variety
* ↑ Gold and malachite 'David di Donatello' trophy, Bulgari, 1956 Arxivat 2021-01-15 a Wayback Machine. al web de Sothebys

## Vegeu també

* Nastri d'argento 1958

## Enllaços externs

* David di Donatello 1958 a Filmaffinity
* Cronologia al web dels David di Donatello
* Cronaca con l'obiettivo - David di Donatello 1958 a YouTube
* Entrega del premi a Marilyn Monroe a YouTube
# Denis Zakaria

Denis Zakaria (Kinshasa, 20 de novembre de 1996) és un futbolista congolès nacionalitzat suís que juga en la demarcació de migcampista per l'AS Monaco.

## Internacional

Va fer el seu debut amb la selecció de futbol de Suïssa el 28 de maig de 2016 en un partit amistós contra Bèlgica en el Stade de Genève que va finalitzar amb un resultat d'1-2 a favor del combinat belga després dels gols de Blerim Džemaili per a Suïssa, i de Romelu Lukaku i Kevin De Bruyne per a Bèlgica.

## Clubs

| Club | País | Any | Partits | Gols |
| Servette FC | Suïssa | 2013 - 2015 | 6 | 2 |
| BSC Young Boys | Suïssa | 2014 - 2015 | 33 | 1 |

## Referències

* ↑ «2018 FIFA World Cup: List of players» (PDF) p. 30. FIFA, 21-06-2018. Arxivat de l'original el 27 de juny 2019. [Consulta: 27 octubre 2018].
* ↑ «Suïssa 1-2 Bèlgica». UEFA, 28-05-2016. Arxivat de l'original el 2016-08-09. [Consulta: 1r juny 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a footballdatabase
* Fitxa del jugador a national football teams (anglès)
Denis Zakaria amb la selecció suïssa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2016
1 Sommer •
2 Lichtsteiner (c) •
3 Moubandje •
4 Elvedi •
5 Von Bergen •
6 Lang •
7 Embolo •
8 Frei •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Hitz •
13 Rodríguez •
14 Zakaria •
15 Džemaili •
16 Fernandes •
17 Tarashaj •
18 Mehmedi •
19 Derdiyok •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Petković
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2018
1 Sommer •
2 Lichtsteiner  •
3 Moubandje •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Lang •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Mvogo •
13 Ricardo Rodríguez •
14 Zuber •
15 Džemaili •
16 Gelson Fernandes •
17 Zakaria •
18 Gavranović •
19 Drmić •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Vladimir Petković
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2020
1 Sommer •
2 Mbabu •
3 Widmer •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Zakaria •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka (c) •
11 Vargas •
12 Mvogo •
13 Rodríguez •
14 Zuber •
15 Sow •
16 Fassnacht •
17 Benito •
18 Mehmedi •
19 Gavranović •
20 Fernandes •
21 Omlin / Kobel $^a$ •
22 Schär •
23 Shaqiri •
24 Omeragić •
25 Cömert •
26 Lotomba •
Entrenador: Petković
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2022
1 Sommer •
2 Fernandes •
3 Widmer •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Zakaria •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka  •
11 Steffen •
12 Omlin •
13 Ricardo Rodríguez •
14 Aebischer •
15 Sow •
16 Fassnacht •
17 Vargas •
18 Cömert •
19 Okafor •
20 Frei •
21 Kobel •
22 Schär •
23 Shaqiri •
24 Köhn •
25 Rieder •
26 Jashari •
Entrenador: Yakin
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2024
1 Sommer •
2 Stergiou •
3 Widmer •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Zakaria •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Okafor •
10 Xhaka (c) •
11 Steffen •
12 Mvogo •
13 Rodríguez •
14 Zuber •
15 Zesiger •
16 Sierro •
17 Vargas •
18 Duah •
19 Ndoye •
20 Aebischer •
21 Kobel •
22 Schär •
23 Shaqiri •
24 Jashari •
25 Amdouni •
26 Rieder •
Entrenador: Yakin :
# Cultura de La Ciènaga

La Cultura de La Ciènaga és una cultura arqueològica que es va desenvolupar al nord-oest de l'Argentina, a la regió compresa entre les Valls Calchaquíes pel nord fins al sector septentrional de la província de San Juan pel sud. Va tenir el seu principal desenvolupament a la vall d'Hualfín, a la província de Catamarca.
Va comprendre el període entre els segles i i v, i pertany al període agroterrisser primerenc.
Es va desenvolupar a partir de la Cultura de La Candelaria amb influències culturals de la conca del riu San Francisco i del sud bolivià. Se la considera un antecedent de la Cultura de l'Aguada.

## Descripció

Els membres de la cultura de La Ciènaga tenien una economia principalment agrícola, sembrant blat de moro. Construïen canals de reg i criaven llames.
Van formar llogarets a les ribes dels rius amb habitatges construïts amb materials peribles i pedres.
En la seva ceràmica, es destaquen els atuells d'engalba crema amb dibuixos geomètrics o antropomorfs en negre i els gots beix amb motius en vermell. Va tenir diversos moments en la seva evolució, la primera fase, anomenada «La Manga», correspon a una ceràmica vermellosa pintada amb motius geomètrics.

## Vegeu també

* Història precolombina de l'Argentina

## Enllaços externs

* Museo de arte chileno precolombino (castellà)
* Catamarca guia (castellà)
# Didnauri

Didnauri (en georgià: დიდნაური) és un jaciment arqueològic de l'edat del bronze tardà / edat del ferro a Geòrgia, situat a les estepes de la plana Shiraki, al municipi de Dedoplistskaro, al sud-est del país. L'Agència Nacional per a la Conservació del Patrimoni Cultural de Geòrgia, que dona suport els treballs de camp en curs, l'ha descrit com «l'assentament més antic» descobert al sud del Caucas. El lloc està inscrit en la llista dels Monuments Culturals destacats de Geòrgia.

## Descoberta

El lloc de Didnauri es va descobrir, el 2014, a través d'imatges de satèl·lit a la part occidental de la plana de Shiraki, utilitzades com a terres de conreu. Les excavacions preliminars van revelar les ruïnes d'un gran assentament, que va ser datat per un equip d'arqueòlegs georgians entre el període del segle xii al segle IX abans de Crist. L'assentament està comprès per un mur defensiu d'1,5 km de longitud i 7 m d'amplada, fet d'argila i troncs de fusta, «únic en la seva mida i disseny», com el descriu l'expedició dirigida per l'arqueòleg Konstantine Pitskhelauri. El patró de destrucció del mur suggereix un desastre natural inesperat, probablement un terratrèmol.
Entre altres estructures en ruïnes, s'hi van descobrir diversos edificis, inclosos els que aparentment s'usaven per a rituals religiosos, un sistema de subministrament d'aigua i quatre tombes, que contenien artefactes de principis del segle X aC, com ara atuells de ceràmica, eines de pedra i articles de bronze. Una de les tombes pertanyia a un guerrer de classe alta, que va ser enterrat amb la seva daga i tenia una punta de fletxa, no d'origen local, a l'àrea de l'estómac.

## Referències

* 1 2 «Largest ever ancient settlement discovered in South Caucasus». , 18-12-2015 [Consulta: 24 juliol 2016]. Arxivat 2016-08-15 a Wayback Machine.
* 1 2 «Ancient items, human remains found at Georgia’s Didnauri archaeological site». , 21-07-2016 [Consulta: 24 juliol 2016]. Arxivat 2016-08-15 a Wayback Machine.
* ↑ «საქართველოს კულტურული მემკვიდრეობის დაცვის ეროვნული სააგენტოს გენერალური დირექტორის ბრძანება № 2/128 [National Agency for Cultural Heritage Preservation of Georgia Order № 2/128]» (en georgià), 20-05-2016. [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ «Didnauri Former Seattlement». The National Agency for Cultural Heritage Preservation of Georgia, 13-01-2015 [Consulta: 24 juliol 2016]. Arxivat 2016-09-20 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-09-20. [Consulta: 1r agost 2019].
* ↑ «Archaeological Digest». Online Archaeology. National Agency for Cultural Heritage Preservation, 8, 2015, pàg. 51–53. Arxivat de l'original el 2017-01-02 [Consulta: 1r agost 2019]. Arxivat 2017-01-02 a Wayback Machine.
# Dipcadi serotinum

Dipcadi serotinum és una espècie de planta de la família de les asparagàcies.

## Descripció

És una planta amb bulb perenne, glabra, amb una tija fèrtil sense fulles, que fa de 10-40 cm d'alçada. Les fulles són totes basals, linears i amb una franja blanca central. Inflorescència laxa, en forma de raïm, amb 3-20 flors tubulars, disposades unilateralment i de tèpals de color marronós a rosat. Presenta també bràctees lanceolades i membranoses al vltant de cada flor. Fruits triloculars globosos, dehiscents; nombroses llavors verticalment comprimides, negres.

## Hàbitat

Passadissos rocallosos i sorrencs. Pedregars calcaris des de prop del mar fins a altituds de més de 2.000 msnm.

## Distribució

Es troba al Mediterrani occidental, incloent-hi els Països Catalans, al sud-oest d'Europa, al nord-oest d'Àfrica i a les illes Canàries

## Sinònims

* Hyacinthus serotinus
* Uropetalon bourgaei Nyman
* Uropetalon serotinum (L.) Ker Gawl.
* Uropetalum serotinum

## Referències

* ↑ Panareda Clopés, Josep M. Plantes mediterrànies. Figueres: Brau, 2011. ISBN 978-84-96905-52-8.
* ↑ Bayer, E.; Buttler K.P., Finkenzeller X., Grau J.. Plantas del Mediterráneo. Barcelona:Blume, 1989. ISBN 84-7031-629-X.
* ↑ García Guardia, G. Flores Silvestres de Andalucía. Alcorcón:Rueda, 1988. ISBN 84-7207-049-2.