OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teija Tiilikainen

Teija Helena Tiilikainen, més coneguda com a Teija Tiilikainen, (Lohja, 22 d'abril de 1964) és una politòloga finlandesa, directora de l'Institut Finlandès d'Afers Internacionals (FIIA) i redactora en cap de la revista Ulkopolitiikka des del gener de 2010. L'agost de 2019 va ser escollida directora del Centre Europeu d'Excel·lència per a Contrarestar Amenaces Híbrides.
Va cursar els estudis de Ciències polítiques a la Universitat Åbo Akademi, diplomada l'any 1989, llicenciada l'any 1991 i, finalment doctorada l'any 1997 amb la defensa de la seva tesi en anglès «Europe and Finland, defining the Political Identity of Finland in Western Europe». Va treballar com a professora i directora de recerca a la Universitat Åbo Akademi, així com de directora de la Xarxa de Recerca Europea de la Universitat de Hèlsinki. Al 2003 va ser membre de la Convenció Constituent de la Unió Europea. L'any 2007 va ser nomenada secretària d'Estat al servei del ministre d'Afers Exteriors Ilkka Kanerva, i va continuar en la posició durant un temps sota Alexander Stubb. Després que la coalició traspassés la posició vacant de secretària d'estat vacant al Ministeri de l'Interior a principis del 2009, Tiilikainen va tornar al seu antic càrrec de directora a la Universitat de Hèlsinki. Tiilikainen va participar en reunions del Grup Bilderberg als anys 2002, 2005 i 2007.

## Obres

* Finland in the EU, amb Tapio Raunio (Frank Cass, 2002)
* Defining the Political Identity of Finland in Western Europe (Ashgate, 1998)
* To Be or Not to Be?: An Analysis of the Legal and Political Elements of Statehood in the EU (European Foreign Affairs Review 6, 2001)

## Referències

* ↑ «Teija Tiilikainen nousee hybridikeskuksen johtajaksi» (en finès). YLE.fi, 08-08-2019. [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ «Stubbin valtiosihteeri Teija Tiilikainen jättää tehtävänsä» (en finès). Ilta-Sanomat, 11-12-2008. Arxivat de l'original el 8 d’abril 2016. [Consulta: 3 maig 2019].
* ↑ «Suomalaiset osanottajat toimialoittain» (en finès). YLE.fi, 15-03-2014. [Consulta: 13 octubre 2019].

## Enllaços externs

* FIIA - Teija Tiilikainen Arxivat 2017-03-31 a Wayback Machine. (finès)
* Universitat de Hèlsinki - Teija Tiilikainen (anglès)
# Teignbridge

Teignbridge és un districte no metropolità del comtat de Devon, Anglaterra. Té una superfície de 673.87 km². Segons el cens de 2001, Teignbridge estava habitat per 120958 persones i la seva densitat de població era de 179.5 hab/km².
# Teignmouth

Teignmouth (pronunciat /tɪnməθ/) és un poble situat a la riba nord de l'estuari del riu Teign, en el districte de Teignbridge, Devon, Anglaterra. L'any 1690 va ser l'últim lloc d'Anglaterra en ser envaït per una potència estrangera. El poble va evolucionar d'un port pesquer a un destí turístic de moda en els últims segles.
Teignmouth és conegut internacionalment gràcies a la banda Muse, ja que els seus integrants es van conèixer allà estudiant a la "Teignmouth Community College".

## Persones il·lustres

* Charles Babbage (1791-1871) matemàtici inventor
# Terror y encajes negros

Terror y encajes negros és una pel·lícula mexicana de terror de 1986, dirigida per Luis Alcoriza i protagonitzada per Maribel Guardia i Gonzalo Vega.

## Argument

Una cita secreta entre amants es converteix en una cita amb la mort quan la jovençana Isabel (Maribel Guardia), vestida només en llenceria negra, és atemorida pel psicòpata César (Claudio Obregón), que té una obsessió amb el cabell. El cabell d'Isabel atrau al maníac i l'obliga a fugir per a salvaguardar la seva vida.

## Repartiment

* Maribel Guardia... Isabel Martínez
* Gonzalo Vega... Giorgio Martínez
* Claudio Obregón... César
* Jaime Moreno... Rubén
* Claudia Guzmán.... Coquis
* Olivia Collins
* Gabriela Goldsmith

## Premis i reconeixements
### Premi Ariel (1987)

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor Actriu | Maribel Guardia | Nominada |
| Millor Coactuació Femenina | Claudia Guzmán | Guanyadora |
| Millor Música | Pedro Plasencia | Nominat |

## Referències

* ↑ Terror y encajes negros a Fotogramas
* ↑ Terror y encajes negros, cinema22

## Enllaços externs

* Terror y encajes negros a YouTube
# Temporada 1940-1941 del RCD Espanyol

Dades de la Temporada 1940-1941 del RCD Espanyol.

## Fets Destacats

* 29 de setembre de 1940: Lliga: Espanyol 5 - Real Oviedo 0
* 6 d'octubre de 1940: Lliga: Celta de Vigo 7 - Espanyol 1
* 3 de novembre de 1940: Lliga: FC Barcelona 2 - Espanyol 3
* 17 de novembre de 1940: Lliga: Reial Saragossa 0 - Espanyol 3
* 5 de gener de 1941: Lliga: Espanyol 3 - Reial Madrid 2
* 19 de gener de 1941: Lliga: Athletic Club 6 - Espanyol 2
* 26 de gener de 1941: Lliga: Espanyol 3 - FC Barcelona 1
* 13 d'abril de 1941: Es presenta la secció de ciclisme del club
* 8 de juny de 1941: Semifinals de la Copa del Rei: Espanyol 6 - Reial Societat 0
* 29 de juny de 1941: Final de la Copa del Rei: València CF 3 - Espanyol 1, gol de Teruel

## Resultats i Classificació

* Lliga d'Espanya: Setena posició amb 22 punts (22 partits, 10 victòries, 2 empats, 10 derrotes, 50 gols a favor i 54 en contra).
* Copa d'Espanya: Finalista. Eliminà el Girona FC, FC Barcelona, Llevant UE i Reial Societat, però perdé la final davant del València CF per 3 a 1 a la final disputada a l'estadi de Chamartín de Madrid.

## Plantilla

| P | Jugador | Lliga | Lliga | Copa d'Espanya | Copa d'Espanya | C. de Campions | C. de Campions |
| P | Jugador | PJ | G | PJ | G | PJ | G |
| POR | Josep Trias | 14 | -33 | 4 | -7 | - | - |
| POR | Albert Martorell | 5 | -13 | 6 | -5 | - | - |
| POR | Josep Amat | 3 | -8 | - | - | - | - |
| POR | Francesc Platon | - | - | - | - | 2 | -5 |
| POR | Pere Sala | - | - | - | - | 2 | -5 |
| DEF | Ricard Teruel | 17 | - | 9 | 1 | 2 | - |
| DEF | Jaume Elias | 16 | - | 2 | | - | - |
| DEF | Benito Pérez | 7 | - | 8 | - | 2 | - |
| DEF | Julià Gonel | 4 | - | 1 | - | - | - |
| DEF | Antoni Fàbregas | 4 | - | - | - | - | - |
| MIG | Isidre Rovira | 21 | - | 10 | - | 2 | - |
| MIG | Fèlix Llimós | 17 | - | 10 | - | 2 | - |
| MIG | Jaume Arasa | 11 | - | 10 | - | 2 | - |
| MIG | Josep Cardús | 10 | - | - | - | - | - |
| MIG | Lucio Marqueta Campos | 2 | - | - | - | - | - |
| MIG | Conrado Matamala | 1 | - | - | - | - | - |
| DAV | Francesc Mas | 22 | 5 | 10 | 6 | 2 | 1 |
| DAV | Juli Gonzalvo | 19 | 8 | 4 | 1 | 2 | 0 |
| DAV | Vicent Martínez Català | 16 | 18 | 6 | 2 | 2 | 3 |
| DAV | Felip Ara | 16 | 7 | 5 | 1 | 2 | - |
| DAV | Gabriel Jorge | 11 | 4 | 9 | 5 | - | - |
| DAV | Eduard Olivas | 11 | 3 | 7 | 5 | 2 | - |
| DAV | Macala | 8 | - | 5 | 1 | - | - |
| DAV | Antonio Chas | 7 | 3 | 4 | 3 | - | - |
| DAV | Josep Prat | - | - | - | - | 1 | - |
| DAV | Crisant Bosch | - | - | - | - | - | - |

## Referències

* ↑ «Espanyol 1940-41». bdfutbol. [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ «Plantilles històriques». LFP. [Consulta: 20 desembre 2012].
* ↑ «Temporada 1940-41». periquito.cat. [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ «Efemérides del RCD Español (pàgina 2)». La Vanguardia, 12-10-1975. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Después del partido». Mundo Deportivo, 10-03-1941. [Consulta: 20 març 2014].
# The Woman on the Beach

The Woman on the Beach és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jean Renoir, estrenada el 1947. L'argument és tret de la novel·la None Too Blind de Mitchell Wilson. De la novel·la Renoir diu:
«Era menys senzilla del que havia imaginat. L'argument parla de la solitud. És una de les grans preocupacions de la nostra època. [...] Aquell argument era el contrari del que fins aleshores havia cercat en el cinema. En totes les meves pel·lícules precedents m'havia esforçat per fer perceptibles els llaços que uneixen l'individu al seu entorn».

## Argument

Scott Burnett és una oficial de la Guàrdia Costiera. Pateix malsons recurrents que concerneixen la traumàtica experiència viscuda en la guerra amb prou feines acabada: un vaixell avança en una mar agitada, explota una mina, el vaixell és colpejat i s'enfonsa. Es veu ell mateix enfonsar-se i caminar sobre esquelets en fons al mar, mentre una dona rossa vestida de blanc el troba. Assola un incendi i ell es desperta amarat d'angoixa.

## Producció

Darrera pel·lícula americà de Renoir per la casa cinematogràfica RKO.
El director va lamentar les pesades intromissions dels productors que el van obligar a tallar moltes escenes, a tornar a rodar-ne d'altres, a muntar-ho dues vegades.

## Crítica

André Bazin:
«És una pel·lícula estranya, obstinada, sincer, subterrània, però fosca. Renoir diu que ha volgut representar l'atractiu sexual pura, però entre qui i qui? La sensualitat certament és present però es trasllada de l'un a l'altre com una bola de foc fosca. No se sap on ets».
François Truffaut:
«Això que m'agrada en The woman on the beach és que es veuen alhora dues pel·lícules. El diàleg no parla mai d'amor, els personatges intercanvien parlars educats. L'essencial no és per tant en les acudits que es diuen sinó en l'intercanvi que expressa coses tèrboles, secretes i en canvi molt puntuals.»

## Repartiment

* Joan Bennett: Peggy
* Robert Ryan: Scott
* Charles Bickford: Tod
* Nan Leslie: Eve
* Walter Sande: Otto Wernecke
* Irene Ryan: Madame Wernecke
* Glen Vernon: Kirk
* Frank Darien: Lars
* Jay Norris: Jimmy

## Referències

* ↑ Jean Renoir, La mia vita, i miei film, p.206.
* ↑ Jean Renoir, La mia vita, i miei film, pp.205-208.
* ↑ André Bazin, Jean Renoir, p. 137.
* ↑ François Truffaut, I film della mia vita
# Teodor Il·lustre

Teodor Il·lustre, en llatí Theodorus Illustris, en grec antic Θεόδωρος, fou un poeta romà d'Orient que va viure suposadament al temps de Justinià I.
Es diu que va ser procònsol dues vegades. Agàcies va escriure un epigrama dedicat al seu bust o estàtua titulat Εἰς εἰκόνα Θεοδώρου Ἰλλουστρίου καὶ δὶς ἀνθυπάτου, Ad Imaginem Theodorusi Illustris et bis Proconsul.
Podria ser el mateix personatge que Teodor Poeta Epigràmatic.

## Referències

* ↑ 36.Theodorus Epigrammaticus Poeta a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1052
# Teodor I (Asclepi)

Teodor I (en llatí Theodorus, en grec Θεόδωρος) de la família dels Asclepíades, va ser el setè descendent d'Asclepi, fill de Cleomitades I, i pare de Sostrat II. La seva època se suposa que fou al segle ix aC, segons diu Joan Tzetzes.

## Referències

* ↑ 1.Theodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1058
# Teodor I d'Antioquia

Teodor I d'Antioquia (Theodorus, Θεόδωρος) fou un patriarca d'Antioquia (751-797).
En aquest nom s'ajunten potser dos patriarques, Teodor (751-773) i Teodoret (773-797). Va escriure Συνοδικόν, Synodica Epistola. Dues obres d'un Teodor d'Antioquia podrien correspondre a aquest patriarca o un dels que va portar el mateix nom posteriorment, o fins i tot a una persona diferent; aquestes obres es titulen Homilia de Sancto Theodoruso Orientali, i In duodecim Prophetas, i la primera està escrita en àrab i la segona en grec.
# Thomas Rostollan

Thomas Rostollan (Marsella, 18 de març de 1986) és un ciclista francès, que va debutar professionalment el 2013 i actualment milita a l'equip Armée de Terre.
És net del també ciclista Louis Rostollan.

## Palmarès

* 2006
** Vencedor d'una etapa al Tour de La Reunió
* 2008
** 1r al Gran Premi Chantal Biya i vencedor d'una etapa
* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Navarra
* 2010
** Vencedor d'una etapa al Tour des Landes
* 2011
** 1r al Tour de la Manche i vencedor d'una etapa
* 2012
** 1r al Tour del Pays Roannais i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Dordogne
** 1r al Tour d'Auvergne i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a l'An Post Rás
* 2015
** 1r al Gran Premi Cristal Energie
** 1r al Tour de La Reunió i vencedor de 3 etapes
** Vencedor d'una etapa al Tour del Jura
* 2016
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bretanya

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Teoria corpuscular de la llum

En òptica, la teoria corpuscular de la llum, originalment postulada per Pierre Gassendi, exposa que la llum està composta per petites partícules discretes anomenades «corpusculars» que viatgen en una línia recta amb una velocitat finita i posseeixen energia cinètica.
La teoria fou desenvolupada a bastament per Isaac Newton. La teoria de Newton va romandre en vigor durant més de 100 anys i fou més important (més acceptada) que la teoria de front d'ona de Christiaan Huygens. Tanmateix, quan la teoria corpuscular fou incapaç d'explicar el fenomen de la difracció, la interferència i la polarització de la llum, fou abandonada en favor de la teoria d'ones de Huygens.
La teoria corpuscular de Newton fou una elaboració de la seva visió de la realitat com a interaccions de punts materials mitjançant forces.

## Referències

* ↑ bartleby.com - The Wave, Particle, and Electromagnetic Theories of Light (anglès)

## Vegeu també

* Opticks

## Enllaços externs

* Observing the quantum behavior of light in an undergraduate laboratory JJ Thorn et al.: Am. J. Phys. 72, 1210-1219 (2004) (anglès)
# Terra Nostra (Montcada i Reixac)

Terra Nostra, també anomenat Santa Maria de Montcada és un barri situat a ponent del Turó de Montcada, entre la riera de Sant Cugat i el barri de Fontpudenta. L'any 2020 tenia 2.044 habitants. Va néixer a la primera meitat del segle XX com a barri d'estiueig i durant la segona meitat de segle va créixer de manera espectacular arran del creixement industrial moment en el qual adquirí un caràcter més humil. El barri prengué el nom de l'antiga capella del castell de Montcada dedicada a Santa Maria.
Des de fa més de 80 anys se celebra la festa d'interès local "el Fanalet" a l'estació de Montcada i Reixac-Santa Maria. Aquesta tradició es remunta quan encara no existia l'actual estació de tren de Santa Maria. En aquella època els passatgers que volien baixar havien de demanar al maquinista que reduís la marxa per saltar del vagó, i quan era de nit els familiars els esperaven amb un fanalet. Als anys quaranta es va fer l'abaixador i els veïns van decidir recordar aquesta pràctica una nit de setembre a l'any quan, coincidint amb la Festa Major del barri, acudeixen a l'estació a donar la benvinguda al tren amb fanalets.
En aquest barri també s'hi troba la masia de Can Sans, edifici catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Actualment és la seu de l'Associació de Veïns de Santa Maria de Montcada. Un altre monument destacat del barri és l'actual església de Santa Maria, situada a la part alta del barri. També està catalogada, fou construïda als anys 40 del segle XX i és d'estil neoromànic.
Algunes entitats que tenen seu al barri són Adimir i Agrupació sardanista Terra Nostra, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 Atles comarcal i municipal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 84-412-1426-3.
* ↑ «Montcada i Reixac». IDESCAT. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Festa del Fanalet». Ajuntament de Montcada i Reixac. Arxivat de l'original el 6 de març 2021. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ Bosch, Josep Alavedra. «[Immaterial Vallès La Festa del Fanalet de Montcada i Reixac]», 26-06-2021. [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ «Església de Santa Maria de Montcada». Pobles de Catalunya. [Consulta: 24 gener 2021].
# Terra Sirenum

Terra Sirenum és una vasta regió de la superfície marciana, localitzada a l'hemisferi meridional del planeta. Terra Sirenum hi és centrada a les coordenades 39.49°S, 205.85°I i aconsegueix 3900 km en el seu extrem més llarg. Terra Sirenum és una regió notablement muntanyenca, gràcies als seus múltiples cràters, entre els quals s'inclou el cràter de Newton. Es creu que una àrea baixa de Terra Sirenum va contenir un llac, que finalment es va assecar a través de Ma'adim Vallis, una de les majors gorges de Mart.
Terra Sirenum porta el nom de les sirenes, que eren peixos o aus amb cap de dona. En l'Odissea aquestes dones capturaven als mariners i els mataven.

## Vegeu també

* Geografia de Mart

## Referències

* ↑ "Terra Sirenum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Irwin, Rossman P.; Howard, Alan D.; Maxwell, Ted A. «Geomorphology of Ma'adim Vallis, Mars, and associated paleolake basins» (en anglès). Journal of Geophysical Research: Planets, 109, E12, 2004. DOI: 10.1029/2004JE002287. ISSN: 2156-2202.
* ↑ Carr, Michael H. The Surface of Mars (en anglès). Cambridge University Press, 2007-01-11. ISBN 978-1-139-46124-5.
* ↑ «HiRISE | Light-toned Mounds in Gorgonum Basin (ESP_050948_1430)». [Consulta: 7 abril 2021].
* ↑ Blunck, J. 1982. Mars and its Satellites. Exposition Press. Smithtown, N.Y.

## Enllaços externs

* Google Mars - Mapa centrat a la Terra Sirenum
# Terra Pura

Terra Pura (en xinés: 净土 Jìngtǔ) o País Pur és la més antiga de les sectes del budisme mahayana de la Xina. Fou fundada el 402 dC per Hui Yuan.
La seua doctrina afirma que la vida està governada pel karma i la reencarnació, plena de tristesa i desil·lusió; l'alliberament s'aconsegueix solament per la fe en el buda Amitabha, i l'ésser humà no pot fer res per redimir-se. El buda Amitabha solament concedeix la redempció als qui invoquen el seu nom.

## Japó

Al Japó rebé el nom de Jodo i fou fundada per Honen (1133-1212).
Per a estendre el missatge d'aquesta religió pel Japó, s'utilitzaren les col·leccions de biografies de les persones que havien renascut en la Terra Pura (anomenades ōjōden). Un exemple d'aquestes col·leccions és Shinshū jōdō ōjōden (compilada el 1084 durant la dinastia Sung).

## Referències

* ↑ Rodríguez Santidrián, Pedro. «Tierra Pura». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 408. ISBN 84-7838-400-6.
* 1 2 Rodríguez Santidrián, Pedro. «País Puro». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 333. ISBN 84-7838-400-6.
* ↑ Rodríguez Santidrián, Pedro. «Jodo». A: Diccionario de las religiones. Madrid: Alianza, 1994, p. 249. ISBN 84-7838-400-6.
* ↑ «A New Edition of Accounts of Those Born in the Pure Land». World Digital Library. UNESCO. [Consulta: 7 juny 2018].
# Through the Back Door

Through the Back Door és una pel·lícula muda dirigida per Jack Pickford i Alfred E. Green i protagonitzada per Mary Pickford que interpreta, una vegada més, una noia adolescent i assilvestrada. La pel·lícula es va estrenar el 5 de maig de 1921.

## Argument

Hortense Bodamere, és una viuda rica belga que accepta casar-se de nou amb el ric neoyorquí Elton Reeves. Té una filla de cinc anys, Jeanne, però el marit convenç la dona de deixar la nena enrere a cura de Marie, la seva mainadera. Cinc anys després, la senyora Reeves fa cridar a Jeanne, però Marie, que viu casada en una granja i ha criat a Jeanne com si fos la seva filla, li diu a Hortense que la nena ha mort. Amb l'esclat de la guerra, Marie envia a Jeanne a Nova York, a casa dels Reeves, amb una carta en la que la dona confessa haver mentit. Jeanne no es veu amb cor de revelar la seva identitat i li donen feina de minyona. Més tard, però, descobreix que el seu padrastre està a punt de caure en les xarxes de Margaret Brewster. Jeanne revela la seva identitat i Reeves, després d'haver reconegut el seu error, es reconcilia amb la seva dona.

## Repartiment

* Mary Pickford (Jeanne)
* Gertrude Astor (Louise Reeves)
* Wilfred Lucas (Elton Reeves)
* Helen Raymond (Marie)
* C. Norman Hammond (Jacques Lanvain)
* Elinor Fair (Margaret Brewster)
* Adolphe Menjou (James Brewster)
* Peaches Jackson (Conrad)
* Doreen Turner (Constant)
* John Harron (Billy Boy)
* George Dromgold (xofer)
* Jeanne Carpenter (Jeanne als cinc anys)
* Kate Price (mare imaginària)

## Referències

* ↑ «Pickford Picture May 15». Motion Picture News, 14-05-1921, pàg. 3058.
* 1 2 «Mary delightful as usual, but she has had better stories». Film Daily, 22-05-1921, pàg. 5.
* ↑ «Through the Back Door» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 15 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Through the Back Door al catàleg de l'American Film Institute
# Thomas-François Dalibard

Thomas-François Dalibard (Crannes-en-Champagne, 5 de novembre del 1709 – 1799) fou un naturalista francès conegut per ser el primer (1752) a comprovar la teoria de Benjamin Franklin sobre la natura elèctrica del llamp. També va ser l'introductor a França de les idees de Carl von Linné.
Dalibard va conèixer Franklin el 1776 durant una visita d'aquest a França i van esdevenir amics. El 1750 Franklin havia publicat una proposta d'experiment per tal de verificar si els llamps eren electricitat que consistia a fer arribar un conductor elèctric fins a un núvol de tempesta, de manera que si havia electricitat al núvol seria possible d'extreure-la a través del conductor.
Dalibard va traduir les propostes de Franklin al francès i durant el 10 de maig del 1752 va portar a terme l'experiment a Marly-la-Ville utilitzant un llarg pal metàl·lic i una ampolla de Leiden. El mes següent seria el mateix Franklin qui repetiria l'experiment i després ho farien d'altres.
El 1749 va publicar a París l'obra Florae Parisiensis prodromus ou Catalogue des plantes qui naissent dans les environs de Paris, on utilitzava el sistema de classificació de Carl von Linné, el pare de la taxonomia moderna.
# Thom Noble

Thom Noble és un muntador de pel·lícules britànic (film editor) que va guanyar un Oscar i un premi ACE Eddie Award per la pel·lícula Witness (1985), i va ser nominat a un Osca i un BAFTA Award for Best Editing per Thelma and Louise (1991).

## Filmografia parcial

Els directors de les pel·lícules s'indiquen entre parèntesis.
* The Man Outside (Samuel Gallu)
* And Now For Something Completely Different (Ian MacNaughton - 1971)
* The Apprenticeship of Duddy Kravitz (Ted Kotcheff - 1974)
* Red Dawn (John Milius - 1984)
* Witness (Peter Weir - 1985)
* The Mosquito Coast (Peter Weir - 1986)
* Poltergeist II: The Other Side (Brian Gibson - 1986)
* Thelma & Louise (Ridley Scott - 1991)
* Final Analysis (Phil Janou - 1992)
* Body of Evidence (Uli Edel - 1993)
* The Hudsucker Proxy (Joel Coen - 1994)
* La lletra escarlata (The Scarlet Letter) (Roland Joffé - 1995)
* Límit vertical (Vertical Limit) (Martin Campbell - 2000)
* Reign of Fire (Rob Bowman - 2002)
* Flightplan (Robert Schwentke-2005)
* The Last Time (Michael Caleo-2006)
* Passengers (Rodrigo García - 2008)
* The Time Traveler's Wife (Robert Schwentke - 2009)