OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Musaranya del mont Elgon

La musaranya del mont Elgon (Crocidura elgonius) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae) que viu a Kenya, Tanzània i, possiblement també Uganda. El seu principal problema és la destrucció de l'hàbitat a causa de l'expansió agrícola.

## Referències

* ↑ «Musaranya del mont Elgon». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Cassola, F. (2016). "Crocidura elgonius (errata version published in 2017)." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Klajita

La klajita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de l'ondrušita. Va ser anomenada en honor de Sándor Klaj, un miner i col·leccionista de minerals hongarès.

## Característiques

La klajita és un fosfat de fórmula química MnCu₄(AsO₄)₂(AsO₃OH)₂·9H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 2 a 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la klajita pertany a «08.CE: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O sobre 1:2,5», juntament amb els següents minerals: chudobaïta, geigerita, newberyita, brassita, fosforrösslerita, rösslerita, metaswitzerita, switzerita, lindackerita, veselovskýita, ondrušita, pradetita, bobierrita, annabergita, arupita, barićita, eritrita, ferrisimplesita, hörnesita, köttigita, manganohörnesita, parasimplesita, vivianita, pakhomovskyita, simplesita, cattiïta, koninckita, kaňkita, steigerita, metaschoderita, schoderita, malhmoodita, zigrasita, santabarbaraïta i metaköttigita.

## Jaciments

La klajita va ser descoberta en l'accés a la mina RM-48 (Lejtakna), a Recsk (Muntanyes Mátra, Heves, Hongria). També ha estat descrita en un indret de la Txèquia.

## Referències

* 1 2 «Klajite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Simplici

Simplici és el nom dels següents personatges:
Persones
* Papa Simplici, fou Papa escollit el 3 de febrer del 468
* Simplici I, bisbe de Roma
* Simplici de Saragossa, bisbe catòlic de Saragossa a finals del segle VI
* Simplici (bisbe d'Urgell), bisbe d'Urgell a l'època visigòtica
* Simplici (bisbe de Milà) fou bisbe de Milà entre el 397 i el 400
* Simplici (filòsof), filòsof neoplatònic
Geografia
* Sant Simplici (Tarragona), muntanya de 111 metres que es troba al municipi de Tarragona
* Capella de Sant Simplici, edifici religiós del municipi de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental)
# Wallago attu

Wallago attu és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes que es troba a Àsia: des de l'Afganistan i el Pakistan fins al Vietnam i Indonèsia.
És un peix demersal i de clima tropical (22 °C-25 °C). És ovípar. Els mascles poden assolir 240 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Coad, B.W., 1981. Fishes of Afghanistan, an annotated check-list. Publ. Zool. Natl. Mus. Can. 14:23p.
* ↑ Ahmad, M.F. i M.S. Niazi, 1988. Important edible fishes of Pakistan. Zoological Survey Department, Government of Pakistan. 31 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Øvre Eiker

Øvre Eiker és un municipi situat al comtat de Buskerud, Noruega. Té 18.205 habitants (2016) i té una superfície de 457 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Hokksund.
El municipi està situat a la part meridional del comtat de Viken i està vorejat pels municipis de Kongsberg, Flesberg, Sigdal, Modum, Lier, Nedre Eiker i Hof.
El centre administratiu de Hokksund és la ciutat més gran d'aquest municipi, amb uns 8.000 habitants. Els restants 7.000 habitants viuen en els pobles de Vestfossen, Skotselv, Ormåsen i Darbu.

## Ciutats agermanades

Øvre Eiker manté una relació d'agermanament amb les següents localitats:
* Kerteminde, Dinamarca Meridional, Dinamarca
* Lempäälä, Finlàndia Oriental, Finlàndia
* Ulricehamn, Comtat de Västra Götaland, Suècia

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Venskabsbyer» (en danès). Kerteminde kommune. Arxivat de l'original el 2009-09-11. [Consulta: 10 gener 2009].
* ↑ «Ystävyyskunnat» (en finès). Lempäälä. Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 10 gener 2009].
* ↑ «Föreningen Norden» (en suècia). Ulricehamn kommun. Arxivat de l'original el 2010-08-25. [Consulta: 10 gener 2009].

## Enllaços externs

* Øvre Eiker - Lloc web oficial
# Naoko Nishigai

Naoko Nishigai (西貝 尚子, 22 de gener de 1969) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1999. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 1999.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1999 | 2 | 0 |
| Total | 2 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Naoko Nishigai, Fitxa a Soccerway
# Mikiyo Tsuda

Mikiyo Tsuda (japonès: つだみきよ) (prefectura de Fukui, segle XX)és una escriptora i il·lustradora de manga japonesa de la prefectura de Fukui que escriu manga des de 1998. Aquest nom és un dels seus dos pseudònims sota els quals escriu quan dibuixa manga, l'altre és Taishi Zaō (蔵王大志, Zaō Taishi). Sota el nom de Taishi Zaō, escriu els nois estimen i les nenes estimen mentre estava sota Mikiyo Tsuda escriu comèdia-shōjo manga. Les seves raons per fer-ho tenien a veure principalment amb mantenir el fet que dibuixava manga centrat. sobre les relacions homosexual de la seva família, però finalment es van assabentar de totes maneres. Molts artistes de manga sovint adopten persones artístiques per a ells mateixos per representar-se en seccions de el seu manga no s'atribueix a la història, com en la secció de notes de l'autor. La persona de Mikiyo Tsuda és la d'un ós de peluix que porta una corbata de llacet vermella amb una campana al centre.
Un dels seus amics, i també un artista de manga, és Eiki Eiki. Sovint són coautors de manga junts, mostren el seu art junts i fan sessions d'autògrafs junts. Fins i tot se sap que Eiki Eiki actua de vegades com a gerent de Taishi Zaō.

## Referències

* 1 2 3 4 Secció de postfaus a la versió de Digital Manga Publishing de The Day of Revolution, volum 1.
# Signari d'Espanca

El signari d'Espanca (Castro Verde, Baix Alentejo, Portugal) va ser el primer signari conegut d'una escriptura paleohispànica. Està realitzat sobre una petita placa d'esquist (48 x 28 x 2 cm) que va aparèixer fora de context i, per tant, no disposa de datació arqueològica. És un signari doble que consta de 27 signes i que probablement correspon a un exercici d'aprenentatge, ja que consta de dues línies, la primera està traçada amb seguretat i probablement correspon a l'exemple traçat pel mestre, mentre que la segona, traçada amb inseguretat, sembla correspondre a l'alumne.
No coincideix exactament amb cap de les escriptures conegudes mitjançant inscripcions, encara que pertany clarament al grup meridional i que ha aparegut en la zona nuclear del signari sud-occidental. Cal destacar que els 13 primers signes conserven l'ordre relatiu corresponent a l'alfabet fenici. Sobre el seu origen no hi ha consens: per a alguns investigadors, el seu origen està directament i únicament lligat a l'alfabet fenici, mentre que per a d'altres en la seva creació també hi hauria influït l'alfabet grec.
En els darrers anys, s'han publicat quatre signaris ibèrics nord-orientals duals: el signari del Castellet de Bernabé, en una vora de ceràmica pintada ibèrica, el signari del Tos Pelat, distribuït en dues làmines de plom, i dos signaris rupestres en roques de la Cerdanya a Ger i a Bolvir. Cadascun d'aquests signaris presenta una ordenació dels signes particular i cap d'aquestes coincideix amb la seqüència del signari d'Espanca.
Recentment, s'ha identificat com signari paleohispànic de tipus meridional una inscripció realitzada sobre una de les cares d'un ostrakon procedent del poblat de Villasviejas del Tamuja (Botija, Càceres) que repeteix set signes de la seqüència central del signari d'Espanca.

## Bibliografia

* Adiego, Ignasi Javier (1993): «Algunas reflexiones sobre el alfabeto de Espanca y las primitivas escrituras hispánicas», Studia Palaeohispanica et Indogermánica J. Untermann ab Amicis Hispanicis Oblata, pp.11-22.
* Correa, J.A. (1993): «El signario de Espanca (Castro Verde) y la escritura tartessia», Lengua y Cultura en la Hispania Prerromana, pp.521-562.
* Ferrer i Jané, J. (e.p.): «El abecedario paleohispánico meridional del ostrakon de Villasviejas del Tamuja (Botija, Cáceres)», en F. Hernández Hernández y A. M. Martín Bravo (eds.) Las Necrópolis de El Romazal y el Conjunto Arqueológico de Villasviejas del Tamuja (Cáceres)
* Hoz, J. De (1996): «El origen de las escrituras paleohispánicas quince años después», La Hispania prerromana, pp. 171-206.
* Untermann, J. (1996): «La escritura tartesia entre griegos y fenicios, y lo que nos enseña el alfabeto de Espanca», Arqueología Hoje 2.

## Enllaços externs

* La estela de Espanca - Jesús Rodríguez Ramos Arxivat 2007-06-14 a Wayback Machine..
# Westerveldita

La westerveldita és un mineral de la classe dels sulfurs. Anomenada així per Jan Westerveld, mineralogista i geòleg de la Universitat d'Amsterdam, Països Baixos.

## Característiques

La westerveldita és un sulfur de fórmula química (Fe,Ni,Co)As. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5 a 6. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la westerveldita pertany a «02.C - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Ni, Fe, Co, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: achavalita, breithauptita, freboldita, kotulskita, langisita, niquelina, sederholmita, sobolevskita, stumpflita, sudburyita, zlatogorita, pirrotina, smythita, troilita, cherepanovita, modderita, rutenarsenita, jaipurita, mil·lerita, mäkinenita, mackinawita, hexatestibiopanickelita, vavřínita, braggita, cooperita i vysotskita.

## Formació i jaciments

Es troba com a inclusió en maucherita en un context de menes de cromita i nickelina (en roques ultramàfiques serpentinitzades). S'ha trobat associada a maucherita, nickelina, cobaltita, löl·lingita niquelífera, gersdorffita rica en ferro i cobalt, rammelsbergita, antimoni natiu i serpentina.

## Referències

* ↑ «Westerveldite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Wesselite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2021-10-24. [Consulta: 27 maig 2018].
# Zuberec

Zuberec és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1593.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ «Založenie Zuberca | Zuberec». [Consulta: 18 desembre 2021].
# Naoki Yamada

Naoki Yamada (Prefectura de Saitama, Japó, 4 de juliol de 1990) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Naoki Yamada va disputar 2 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Rotronics Wafadrive

El Rotronics Wafadrive, llançat a finals del 1984, va ser un perifèric projectat per a ús amb l'ordinador domèstic Sinclair ZX Spectrum i que pretenia competir amb la ZX Interface 1 i el ZX Microdrive produïts per Sinclair.

## Característiques

El Wafadrive consistia en dues unitats de «cinta contínua», una interfície RS-232 i port paral·lel Centronics.
Les unitats podien moure la cinta en dues velocitats: alta, per a recerca seqüencial, i baixa, per a lectura/enregistrament, la qual era significativament més lenta de què a del Microdrive. Els cartutxos (o «wafers»), els mateixos usats als dispositius Entrepo stringy floppy per a altres microordinadors, eren físicament més amples de què els cartutxos del Microdrive. Estaven disponibles en tres diferents capacitats (nominals): 16 KiB, 64 KiB o 128 KiB.
El mateix mecanisme d'accionament, fabricat per la BSR, i els cartutxos, van ser usats en un dispositiu similar conegut com Quick Data Drive (QDD), projectat per connectar-se al port sèrie de l'ordinador domèstic Commodore 64.

## Referències

* ↑ «Rotronics Wafadrive» (en anglès). World of Spectrum. [Consulta: 11 agost 2009].
* ↑ «Quick Data Drive» (en anglès). CIP. [Consulta: 11 agost 2009].
# Miki Montlló

Miki Montlló (Barcelona, 18 de juliol de 1984), nom de ploma de Miquel Montlló, és un autor de còmic català, guanyador del premi a l'autor revelació del Saló del Còmic de Barcelona amb l'àlbum Warship Jolly Roger, amb guions de Sylvain Rumberg. En l'edició de 2016 del Saló li van dedicar una exposició.
Format a l'Escola Joso, la seua carrera va començar com a il·lustrador i dibuixant de story-boards en publicitat i cinema.

## Referències

* 1 2 'Warship Jolly Roger', el universo futurista de Miki Montlló notícia a RTVE del 10 de juny de 2015
* ↑ «Saló del Còmic de Barcelona: las exposiciones». Zona Negativa, 03-05-2016.
* ↑ «Miki Montlló». Cartoon brew, 10-06-2014.
# Serrat de la Collada

El Serrat de la Collada és un serrat del terme municipal de Tremp, del Pallars Jussà, antigament del terme d'Espluga de Serra, de l'Alta Ribagorça.
Té el seu extrem sud-est pràcticament en el mateix poble dels Masos de Tamúrcia, i des d'ell baixa cap al nord-oest, en direcció a la Noguera Ribagorçana. El seu extrem nord-oest és, de fet, ja dins del terme municipal ribagorçà de Sopeira.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Nectophrynoides poyntoni

Nectophrynoides poyntoni és una espècie d'amfibi que viu a Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Menegon & Loader (2004). Nectophrynoides poyntoni. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 d'abril del 2008 (en anglès). IUCN
# Louise Wandel

Louise Wandel (Viena, 9 de juliol de 1892 - Magúncia, 30 de juliol de 1981) va ser una pianista i pedagoga alemanya del mateix instrument.
Va ser professora de piano al "Conservatori Peter Cornelius" de Mainz, on entre els seus alumnes tingué a Martin Galling.
Es va graduar a l'Escola per a Noies de Viena (1904) i a l'Escola de Viena. Escola de teclat Horake (1906), alumne Francesc Brixel. Després va ser deixeble de Teodor Leschetitski.
Durant molts anys va ser amiga del compositor. Hans Gal; el 1929, quan Gal es va convertir en cap del Conservatori de Magúncia, la va nomenar com a professorade piano. Entre els alumnes de Wandel hi havia, en particular, Martin Galling. El 1952 va rebre la Medalla Peter Cornelius, atorgada per l'administració de Renània-Palatinat per mèrits en l'àmbit de la música.

## Referències

* https://www.archivportal-d.de/item/MQSSKK7V6FGPJEVEKGJKHJ4HNCEO3HII
* ↑ Hans Gál. Biografia: 13. Visita a Magúncia // Lloc Commemoratiu de Hans Gal
* ↑ Blick auf Mainzer Frauengeschichte. Mainzer Frauenkalender 1991 bis 2012. — Mainz, 2012. 99.

## Bibliografia

* Knauf A. Louise Wandel (1892-1981) // Rheinland-Pfälzerinnen / Bearb. von Hedwig Brüchert. — Mainz, 2001. — (Veröffentlichungen der Kommission des Landtages für die Geschichte des Landes Rheinland-Pfalz ; 23). — S. 431-432.
* Kaiser Fr. Hans Gál zum 100. Geburtstag: zu einer Ausstellung im Mainzer Rathaus mit Dokumenten zu seinem Leben und Wirken in Mainz. — Kulturdezernat der Stadt Mainz, 1990. — S. 28-31
# Rufus Daniel Isaacs

Rufus Daniel Isaacs (posteriorment Rufus Isaacs), 1r Marqués de Reading, GCB, GCSI, GCIE, GCVO, PC, KC, (10 d'octubre de 1860 – 30 de desembre de 1935), va ser un polític i jurista britànic.
Fill d'un venedor de fruita jueu de Spitalfields, va estudiar al University College School i amb 15 anys començà a treballar al negoci familiar. Entre 1976 i 1877 va ser el noi dels encàrrecs i posteriorment treballà com a corredor de borsa (1880-84) i com a cambrer, al Middle Temple el 1887.
Ja com a pròsper advocat, va adquirir renom a l'Afer del Gos Marró en un cas de libel el 1903 i al cas Whitaker Weight el 1904. Aquell any ingressà a la Cambra dels Comuns com a membre del Partit Liberal, escó que ocuparia fins al 1913. durant aquest període, serví com a Advocat General per a Anglaterra i Gal·les i com a Fiscal General als governs de Sir Henry Campbell-Bannerman i Herbert Henry Asquith. El 1913 va ser nomenat Lord President de la Cort Suprema d'Anglaterra i Gal·les, càrrec que ocuparia fins al 1921.
El 1918 va ser nomenat Ambaixador als Estats Units, càrrec que ocupà fins al 1919, tot i que continuà exercint com a Lord President de la Cort Suprema. El 1921, renuncià al càrrec per ser nomenat Virrei de l'Índia. Encara que era partidari d'una política de conciliació, no dubtà en usar la força en diverses ocasions i va fer empresonar a Mahatma Gandhi el 1922. Durant el Govern Nacional de MacDonald a l'agost de 1931, serví breument com a Secretari d'Estat d'Afers Exteriors, però es veié obligat a renunciar al càrrec al novembre per motius de salut.
Isaacs va viure a Foxhill House, a Earley, prop de Reading, i el 1914 va ser ennoblit com a Baró Reading, sent elevat el 1916 a Vescomte Reading el 1916, i Comte d'Earling amb el títol subsidiari de Vescomte Erleigh el 1917; i finalment Marquès de Reading el 1926. Aquest és el títol més alt al que ha arribat un jueu entre la noblesa britànica.
Juntament amb Alfred Mond i amb Herbert Samuel, Isaacs va ser el fundador de la companyia precursora de la Israel Electric Corporation al Mandat Britànic de Palestina. A Tel-Aviv hi ha una central elèctrica que porta el seu nom.

## Referències

* ↑ The Concise Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 1992.
# Molí de Vent (Palafrugell)

El Molí de Vent és un paratge de Palafrugell, que ja consta en els registres parroquials del segle xvii. El puig del Molí de Vent és un petit turó coronat per un replà a 90 metres sobre el nivell del mar situat a ponent de Palafrugell. Avui és poblat per una urbanització de residències unifamiliars que s'inicià durant la dècada dels seixanta i s'accelerà a les darreries del segle passat, però temps enrere constituí un mirador de la vila i els seus encontorns. Part del terme municipal s'abasteix del dipòsit del Molí de Vent (475 m³), que actualment també es nodreix del dipòsit de Cantallops. L'any 1875, immersos en la febre minera que dominà la població en busca de filons de barita que fossin aprofitables s'inspeccionà el turó i es practicaren algunes excavacions del terreny dalt del turó. Uns 40 metres a l'oest del cim es descobrí un filó de ferro magnètic de 70 cm de potència.

## Torre de guaita

El puig, poblat d'alzina surera i espessa garriga, constituïa, juntament amb el de les Torretes, un enclavament privilegiat que fou aprofitat molt antigament per a edificar una torre de guaita de característiques semblants a les que es construïren a Calella i a la torre dels Moros. Des de la seva talaia es dominava perfectament el corredor natural de l'Aubi i el paratge del Coll de Morena, per on transcorria el camí vell de Palamós a Torroella de Montgrí, principal via terrestre del trànsit militar que es dirigia a la veïna població marinera.
Des d'allà es dominava de molt a prop el castell de Palafrugell, les muralles del qual es distingien perfectament a llevant de la torre que distava set-cents metres. A la mateixa distància es comunicava, en direcció nord-est, amb la torre de guaita de les Torretes; en direcció sud-oest, a cosa d'un quilòmetre, sense obstacles, el poble de Mont-ras; el doble de distància cap al sud la separava de torre Simona, però amb les mateixes possibilitats de fàcil comunicació amb ella; més lluny, però igualment visible, es distingia la torre de Sant Sebastià.
Les restes de l'antiga torre, els posteriors usos de la qual la convertiren en un pràctic molí de vent, restaren dalt del turó fins a la dècada dels anys vint del segle xx.

## Dipòsit d'aigua

Els regidors de Palafrugell decidiren ubicar allà un dipòsit d'aigua capaç d'emmagatzemar 600 m³ d'aigua de la xarxa municipal, provinents del pou que s'obrí a Ermedàs al Paratge de Les Carreres el 1926. Entre el dilluns i dimarts, dies 3 i 4 d'octubre de 1927, els treballadors d'Antoni Pla i Vilar, pare de l'escriptor Josep Pla, a qui s'havien adjudicat les obres del dipòsit, enderrocaren els murs i fonaments que restaven del ja desaparegut Molí de Vent, que havia donat nom al puig després de complir amb l'escomesa de torre de guaita per a edificar el dipòsit municipal.

## Referències

* ↑ «Carrer del Molí de Vent». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 15 desembre 2012].
* 1 2 3 4 5 Lacasa, Ramir. «El Molí de Vent, de talaia de guaita a urbs residencial». Palatio Frugelli, 12-03-2011. [Consulta: 15 desembre 2012].
# Perroudita

La perroudita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Pierre Perroud (3 de novembre de 1943, Ginebra, Suïssa -) Professor del Collège Voltaire de Ginebra, Suïssa, pel seu treball sobre els minerals del Cap Garonne.

## Característiques

La perroudita és un sulfur de fórmula química Hg₅Ag₄S₅(I,Br)₂Cl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1986, sent publicada per primera vegada el 1987. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la perroudita pertany a «02.FC: Sulfurs d'arsènic, àlcalis, sulfurs amb halurs, òxids, hidròxid, H₂O, amb Cl, Br, I (halogenurs-sulfurs)» juntament amb els següents minerals: djerfisherita, talfenisita, owensita, bartonita, clorbartonita, arzakita, corderoïta, grechishchevita, lavrentievita, radtkeïta, kenhsuïta, capgaronnita, iltisita, demicheleïta-(Br) i demicheleïta-(Cl).
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural de Gènova, a Suïssa.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Cap Garonne, situada a la localitat de Le Pradet, al departament de Var (Provença – Alps – Costa Blava, França). També ha estat descrita en una desena de països de tot el planeta. Als territoris de parla catalana se n'ha trobat a la mina Lealtad, situada a la localitat de Xóvar, a l'alt Palància.

## Referències

* ↑ «Perroudite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 maig 2021].
# Nectophrynoides tornieri

Nectophrynoides tornieri és una espècie d'amfibi que viu a Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Loader, S., Poynton, J.C. &Howell, K. 2004. Nectophrynoides tornieri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.