OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Freddy Cricien

Freddy Cricien (4 de novembre de 1976), conegut com a Freddy Madball, és el líder i vocalista del grup novaiorquès de hardcore punk Madball. També forma part de Hazen Street, projecte hardcore punk en el qual participa amb altres coneguts membres de l'escena, entre ells, Toby Morse d'H2O.

## Trajectòria
### Inicis en l'escena i formació de Madball

Fill de pare colombià i mare cubana, Cricien és el germà petit de Roger Miret, vocalista d'Agnostic Front, grup al qual s'atribueix l'honor d'haver estat el primer a fer gala de l'estil hardcore provinent de Nova York. Freddy participava freqüentment en les concerts de la banda del seu germà, fins que el 1988 decideix formar un grup, Madball, on faria de vocalista i en la formació inicial del qual participava el seu germà Roger al baix, al costat d'altres dos membres d'Agnostic Front, Vinnie Stigma a la guitarra i Will Shepler a la bateria. La banda publicà l'any següent l'EP Ball of Destruction amb temes de Freddy i versions d'Agnostic Front.
El 1992 llança el seu segon EP, titulat Droppin' Many Suckers amb el baixista Hoya Roc, el membre més estable del grup després de Freddy, el seu fundador. Amb Madball, banda que segueix en actiu, Cricien suma un total de 13 discos entre àlbums d'estudi i EP.

### Com a solista

L'any 2010 va publicar el seu primer disc de rap en solitari, Catholic Guilt. És un àlbum compost per 13 temes, en els quals hi participen MC coneguts en l'escena hip-hop nord-americana com Vinnie Paz i Slaine.

## Referències

* ↑ «Freddy Cricien». Discogs. [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ «Interview: Freddy Cricien (Madball, Hazen Street)», 11-04-2014. [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ «"Sigo esperando que alguna banda de hardcore me sorprenda"», 12-12-2018. [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ «FREDDY MADBALL: I give respect to religion», 12-11-2009. [Consulta: 24 juliol 2019].
# Francisco de Rincón

Francisco de Rincón (c.1567-1608) va ser un escultor espanyol important de la primera dècada del segle xvii.

## Biografia

Alguns autors parlen de la seva consideració com a mestre de Gregorio Fernández, encara que de fet es pot parlar de Francisco de Rincón més aviat com a introductor del mestre gallec a la cort de Felip III i el seu privat el duc de Lerma.
L'associació familiar i professional entre tots dos sembla clara, encara que no se sap amb certesa si Fernández va arribar a col·laborar amb Rincón en la realització de l'escena processional de L'Elevació de la Creu, encarregada per la confraria de «La Pasión» per a la Setmana Santa de Valladolid el 1604.
L'any 1592 Francisco de Rincón es casa amb Jerónima Remesal, amb la qual va tenir un fill, Manuel Rincón, que va continuar amb la tradició escultòrica del seu pare. Després de morir la seva primera esposa, es casa amb una filla del fuster Cristóbal Velázquez.

## Obres

A més a més de l'obra esmentada, Rincón també va realitzar d'altres obres d'imatgeria, com el Cristo de les batallas de l'Església de Santa Maria Magdalena de Valladolid o el Cristo de los carboneros per a la confraria de les «Angustias», que es pot contemplar a l'església de Nostra Senyora de les Angustias de la ciutat val·lisoletana. En aquesta mateixa església, també se li assignen les escultures pètries que decoren la façana, i les talles del retaule major. També li han estat atribuïts dos relleus que decoren el rerecor de la catedral de Palència i un retaule de la capella de sant Marc a la catedral de Sigüenza.
El seu estil es caracteritza per un mesurat manierisme, per contrast amb altres mestres que segueixen el mateix estil, com Juan de Juni. En algunes de les seves escultures, Rincón es mostra influït pel Renaixement italià, que potser va conèixer a causa de la seva proximitat a la cort. Així, les escultures de sant Pere i sant Pau del frontispici de l'església de les «Angustias», presenten evidents records de la plàstica de Miquel Àngel.

## Enllaços externs

* Biografia de Francisco de Rincón Arxivat 2010-01-06 a Wayback Machine.
# Football Club Midtjylland

El Football Club Midtjylland és un club de futbol danès de les ciutats de Herning i Ikast. Midtjylland significa Jutlàndia Central.

## Història

El club va néixer el 6 d'abril de 1999 per la fusió dels clubs Ikast FS (fundat el 1935) i Herning Fremad (fundat el 1918). El seu major èxit fou la lliga danesa de la temporada 2014-15.

## Palmarès

* Lliga danesa de futbol (4): 2014-15, 2017-18, 2019-20, 2023-24
* Segona Divisió danesa: 1999-00

## Referències

* ↑ Murtagh, Jacob. «Benham remains fully committed to Bees despite Danish project». Get West London, 02-07-2014. [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ «Danish - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* (danès) Web oficial
* Ikast FS's website Arxivat 2005-06-19 a Wayback Machine.
* Herning Fremad's website
* Black Wolves - Web oficial de seguidors
* Messecenter Herning's website Arxivat 2005-10-03 a Wayback Machine.
# Futbol a l'Aràbia Saudita

El futbol és l'esport més popular a Aràbia Saudita. És dirigit per la Federació de Futbol de l'Aràbia Saudita.

## Competicions

* Lligues:
** Lliga Professional Saudita
** Lliga Príncep Mohammad bin Salman (segon nivell)
** Segona Divisió (tercer nivell)
** Tercera Divisió (quart nivell)
** Quarta Divisió (cinquè nivell)
* Copes:
** Copa del Rei saudita de futbol
** Supercopa saudita de futbol
** Copa del Príncep de la Corona saudita de futbol
** Copa Federació saudita de futbol / Copa Príncep Faisal bin Fahd

## Principals clubs

Clubs amb més títols nacionals a 2021.
* Al-Hilal Saudi FC Al-Riyad
* Al-Ittihad FC Jeddah
* Al-Ahli SC Jeddah
* Al-Nassr Saudi Club Al-Riyad
* Al-Shabab FC Al-Riyad
* Al-Ittifaq FC Dammam
* Al-Fateh SC Hufuf
* Al-Wahda FC La Meca
* Al-Riyadh SC
* Al-Taawoun FC Burayda
* Al-Faisaly FC Harmah
* Al-Qadisiya FC Al Khubar

## Jugadors destacats

Fonts:
Des de 1970
* Ahmed Eid Al Harbi
Des de 1980
* Majed Abdullah
* Abdullah Al-Deayea
* Mohamed Abd Al-Jawad
* Saleh Al-Nu'eimeh
Des de 1990
* Fuad Anwar Amin
* Fahad Al-Bishi
* Mohamed Al-Deayea
* Fahad Al-Ghesheyan
* Sami Al-Jaber
* Mohammed Sheliah Al-Jahani
* Mohammed Al-Khilaiwi
* Khaled Massad Al-Muwalid
* Saeed Al-Owairan
* Yousuf Al-Thunayan
* Ahmed Jamil Madani
Des de 2000
* Hamad Al-Montashari
* Yasser Al-Qahtani
* Mohammad Al-Shalhoub
* Nawaf Al-Temyat
* Mohammed Noor
* Hussein Abdulghani Sulaimani
Des de 2010
* Nasser Al-Shamrani
* Osama Hawsawi

## Principals estadis

| # | Estadi | Capacitat | Ciutat |
| 1 | Estadi Internacional Rei Fahd | 67.000 | Riad |
| 2 | Ciutat Esportiva Rei Abdullah | 62.241 | Jiddah |
| 3 | Estadi Príncep Mohamed bin Fahd | 36.000 | Dammam |
| 4 | Estadi Rei Abdul Aziz | 33.195 | La Meca |
| 5 | Estadi Príncep Abdullah Al Faisal | 27.000 | Jiddah |

## Vegeu també

* Federació de Futbol de l'Aràbia Saudita
* Selecció de futbol de Aràbia Saudita

## Referències

* ↑ Mapa Mundial
* ↑ «James Dorsey: Soccer Emerges as Focal Point of Dissent in Saudi Arabia». Huffingtonpost.com, 20-05-2013. [Consulta: 18 gener 2014].
* ↑ «FIFA.com - Saudi Arabia on FIFA.com». fifa.com. Arxivat de l'original el 26 de juny 2018. [Consulta: 24 juliol 2011].
* ↑ «Saudi Arabia - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Saudi Arabia - List of Cup Winners». RSSSF.
* ↑ «West Asia(excluding Iran and Saudi Arabia)». soccerfootballwhatever.blogspot.com. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ «West Asia Union». xtralegend.blogspot.com. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ «Saudi Arabia All Stars». pesmitidelcalcio.com. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ «Football Classic Teams». pespespes.wordpress.com. Arxivat de l'original el 2021-07-29. [Consulta: 9 febrer 2021].
# Linha Vermelha (Metro de Lisboa)

Mapa Linha Vermelha :
La Linha Vermelha, també anomenada Linha do Oriente (en català, Línia Vermella i Línia d'Orient), és una línia de les quatres línies de ferrocarril metropolità del Metro de Lisboa, Portugal. Té uns 8 quilòmetres de longitud i 9 estacions.

## Història

Fou inaugurada el 1998 entre Alameda i Oriente, per donar cobertura al Parque das Nações on es va celebrar l'Expo '98. El 29 d'agost del 2009 ha sigut inaugurat el tros Alameda – São Sebastião, passant per Saldanha, que permet la connexió entre aquesta i les línies Groga i Blava, augmentant l'accessibilitat dintre de la ciutat.
El 2012 es va inaugurar la prolongació de la línia fins a Aeroporto, passant per Moscavide i Encarnação, la qual cosa permet la connexió entre l'Estació de Oriente i l'Aeroport de Portela.

## Referències

* ↑ «Empreendimento Aeroporto». Arxivat de l'original el 2012-02-27. [Consulta: 27 febrer 2012].
# London and South Western Railway

London and South Western Railway (L&SWR; en català Ferrocarril de Londres i el Sud Occidental) fou una empresa ferroviària d'Anglaterra (Regne Unit) entre el 1838 i 1922. La seva xarxa s'estenia des de Londres a Plymouth via Salisbury i Exeter, amb ramals cap a Ilfracombe i Padstow i via Southampton cap a Bournemouth i Weymouth. També tenia algunes rutes que connectaven ciutats a Hampshire i Berkshire, incloent Portsmouth i Reading. En una acta parlamentària de 1921, coneguda com a "Railways Act 1921", la L&SWR va esdevenir part de Southern Railway.
Entre els èxits més importants de la L&SWR destaca l'electrificació de línies suburbanes, la introducció de la senyalització ("power sginalling"), el desenvolupament dels molls de Southampton Docks, la reconstrucció de l'estació de Waterloo com una de les grans estacions del món, i el maneig del trànsit massiu que comportà la Primera Guerra Mundial.
# Londres 38

Londres 38 és un museu al número 38 del carrer Londres de Santiago de Xile, un edifici que fou un dels primers centres de detenció, tortura i extermini de la dictadura xilena dirigida pel general Augusto Pinochet entre 1973 i 1989.

## Història

Amb el retorn de la democràcia, diversos grups de la societat civil (exdetinguts, familiars de víctimes i organitzacions ciutadanes) van reivindicar la recuperació de Londres 38, nom amb què es coneixia el centre, com a espai de memòria i de reflexió. El govern va gestionar la recuperació de l'edifici i avui es pot visitar. També s'ha fet una intervenció artística al carrer, el qual ha estat pavimentat amb llambordes de marbre blanc i de granit negre amb el nom de les 96 víctimes que van morir al centre de detenció.
Amb el cop d'Estat de l'any 1973, a Xile es va instaurar una dictadura militar dirigida pel general Pinochet. De seguida es va posar en marxa un sistema de repressió contra els opositors al nou règim que va comportar pràctiques diverses de terrorisme d'Estat. Es van instal·lar nombrosos centres de detenció i tortura arreu del país que eren gestionats per la Dirección de Inteligencia Nacional (DINA). Londres 38 va ser un dels primers centres en obrir i 96 persones (83 homes i 13 dones) hi van ser assassinades o van morir posteriorment a conseqüència de les tortures rebudes. La majoria eren joves militants de l'esquerra xilena que no arribaven als 25 anys. L'any 1978, la dictadura, amb l'objectiu d'esborrar la memòria d'aquest centre, el va tancar i va canviar el número 38 de l'edifici pel número 40.

## Referències

* 1 2 3 «Londres 38». Memorial. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 8 octubre 2016].
# London and North Western Railway

London and North Western Railway (L&NWR) fou una companyia de ferrocarrils del Regne Unit que va existir entre el 1846 i el 1922. Fou creada de la fusió de tres companyies Grand Junction Railway, London and Birmingham Railway i Manchester and Birmingham Railway.
El 1923 va esdevenir part de London, Midland and Scottish Railway (LMS) i el 1948 de London Midland Region of British Railways (antecessor de l'actual West Coast Main Line).
# Juli Guñau Igualde

Juli Guñau Igualde (segle XX) va ser un polític valencianista, membre destacat i fundador de Nova Germania-Esquerra Nacionalista Valenciana, de la que fou secretari general entre juliol i desembre de 1936.

## Referències

* ↑ Martínez de Sas, María Teresa; Pagès i Blanch, Pelai «Juli Guñau». Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Abadia de Montserrat, 2000, pàg. 713.
# Ksènia Símonova

Ksènia Oleksàndrovna Símonova (ucraïnès: Ксе́нія Олекса́ндрівна Си́монова Ievpatòria, 22 d'abril de 1985) és una artista ucraïnesa especialitzada en l'animació de sorra. S'inicià en el dibuix de la sorra després de la fallida del seu negoci a conseqüència de la crisi de crèdit i un any més tard participà en el concurs Ukraine's Got Talent. Es va convertir en guanyadora del concurs l'any 2009, construint una animació sobre la vida a la Unió Soviètica durant la Gran Guerra Patriòtica contra el Tercer Reich a la Segona Guerra Mundial.
Simonova va guanyar 1.000.000 de hrívnies ucraïneses (al voltant de 125.000 $) quan va aconseguir el primer lloc del concurs. Un vídeo de la seva performance a YouTube ha rebut més de 9 milions de visites

## Referències

* ↑ Kseniya Simonova's Sand Animations Arxivat 2009-10-26 a Wayback Machine., MonkeyLog.com, 23 d'octubre 2009 (data d'accés: 5-5-10) (anglès)
* ↑ James Donaghy: Ukrainian sand artist proves that reality TV's got talent, Guardian.co.uk, 13 d'agost 2009 (data d'accés: 5-5-10). (anglès)
* ↑ Ian Johnston: Sand artist Kseniya Simonova, winner of Ukraine's Got Talent, becomes internet hit, Daily Telegraph, 19 de setembre 2009 (data d'accés: 5-5-10). (anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina no oficial de Kseniya Simonova
# Canguros (sèrie de televisió)

Canguros va ser una sèrie de televisió còmica espanyola emesa per Antena 3 entre els anys 1994 i 1995.

## Argument

La sèrie conta les peripècies d'Alicia, personatge interpretat per Maribel Verdú, una jove estudiant de Medicina originària de Almazán que es dedica a ser cangur (cuidadora de nens) en les seves hores lliures. Comparteix pis amb tres eixelebrades companyes: Almudena (Ana Risueño), Rita (Silvia Marsó) i Sara (Lia Chapman). En la segona temporada Rita deixa la casa i el seu lloc és ocupat per Nancy (Paula Vázquez), mentre que en la tercera temporada el buit de Sara és cobert per Helena (Mar Flores).
Alicia té tres nuvis alhora en la sèrie, la qual cosa genera nombrosos malentesos en el seu dia a dia: Micky (Luis Merlo), Eugenio (Blas Moya) i Jorge (Xabier Elorriaga). Aquest últim desapareix al començament de la segona temporada i Alicia completa la seva terna d'amants amb Fermín (Francis Lorenzo).
Altres personatges recurrents són Amparo (Carmen Balagué), Fede (Fede Celada), el llogater (Santiago Segura) o el policia (Félix Cubero).
A més, actors com Aarón Guerrero, Jimmy Castro, Yohana Cobo, Alicia Beisner, Álvaro Monje, Lidia San José o Dafne Fernández, després més populars pels seus treballs en altres sèries o pel·lícules, van participar en aquesta com a nens que cuidava la protagonista.
Antena 3 va reposar Canguros en 2003. Ja en 2006, una dècada després de la seva estrena, en un dels seus canals de Televisió Digital Terrestre, Antena.Neox.
El canal autonòmic Popular CLM va recuperar la sèrie al novembre de 2014 en l'horari de la sobretaula, de Dilluns a Divendres a les 15.00h
La sèrie va ser escrita per una nova generació de guionistes que no procedia de TVE, entre els quals estaven Chus Gutiérrez, Juanjo Díaz Polo, Miguel Ángel Fernández i Joaquín Górriz.

## Premis i nominacions (1 & 2)

* Fotogramas de Plata
| Any | Categoria | Premiat | Resultat |
| 1994 | Mejor actriz de televisió | Maribel Verdú | Guanyadora |
| 1994 | Mejor actriz de televisió | Silvia Marsó | Semifinalista |
* Premis de la Unión de Actores
| Any | Categoria | Premiat | Resultato |
| 1994 | Millor interpretació secundària de televisió | Silvia Marsó | Nominada |
| 1994 | Millor interpretació secundària de televisió | Luis Merlo | Nominat |

## Referències

* ↑ «Antena 3 cumple 25 años: recordamos 25 series que han marcado su historia (parte 1)». Fórmula TV. Noxvo Editorial [Madrid], 28-01-2015 [Consulta: 27 gener 2015].
* ↑ 'Canguros' en Antena 3, El País, 22 d'abril de 1994
* ↑ Más deserciones en la, serie 'Canguros', El País, 17 de desembre de 1994
* ↑ ¿Qué fue del reparto de 'Canguros'? formulatv, 2 d'octubre de 2017
# Departament de Lempira

El departament de Lempira és un dels 18 departaments en què es divideix Hondures. Té una superfície de 4.228 quilòmetres quadrats I està localitzat a l'oest d'Hondures. Al nord limita amb els departaments de Copán i Santa Bárbara, al sud amb la República d'El Salvador. A l'oest amb Ocotepeque, Copán, El Salvador i a l'est amb els departaments de Santa Barbára i Intibucá. Va ser creat el 28 de juny del 1825.

## Història

Lempira va ser fundat el 28 de juny de 1825. Abans aquest departament pertanyia al territori de Gracias com a part de la primera organització territorial d'Hondures en 1536. El nom del departament és un tribut a l'heroi indígena Lempira originari d'aquest lloc.

## Activitats

L'economia del departament de Lempira està basada en l'agricultura. Cafè, blat de moro, arròs, tabac són entre altres productes part fonamental de les activitats diàries d'aquest departament.

## Municipis

* Belén
* Candelaria
* Cololaca
* Erandique
* Gracias
* Gualcince
* Guarita
* La Campa
* La Iguala
* Las Flores
* La Unión
* La Virtud
* Lepaera
* Mapulaca
* Piraera
* San Andrés
* San Francisco
* San Juan Guarita
* San Manuel Colohete
* San Marcos de Caiquín
* San Rafael
* San Sebastián
* Santa Cruz
* Talgua
* Tambla
* Tomalá
* Valladolid
* Virginia

## Enllaços externs

* Web de Periòdic LENCA del Departament de Lempira Arxivat 2020-12-04 a Wayback Machine.
* Web del Departament de Lempira, Honduras Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.
* Web del municipi: Santa Cruz, Departament de Lempira
# Manuel Marinho Alves

Manuel Marinho Alves, conegut com a Maneca, (Salvador, 28 de gener de 1926 - Rio de Janeiro, 28 de juny de 1961) fou un futbolista brasiler de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Pel que fa a clubs, destacà al Vasco, on jugà de 1946 a 1955. També jugà als equips Galícia i Vitória, ambdós de la seva ciutat natal, i al Bangu. Guanyà dos campionats baianos, quatre campionats carioques (1947, 1948, 1950 i 1952) i el campionat sud-americà de clubs de 1948. Amb la selecció brasilera disputà la Copa del Món de 1950.
Maneca morí el 28 de juny de 1961, després de cometre suïcidi en prendre cianur de mercuri.

## Palmarès
### Galícia

* Campionat baiano:
** 1943

### Vitória

* Campionat baiano:
** 1956

### Vasco da Gama

* Campionat carioca:
** 1947, 1949, 1950, 1952
* Campionat sud-americà de clubs:
** 1948

### Brasil

* Taça Oswaldo Cruz:
** 1950

## Referències

* ↑ «Todos os brasileiros - 1950» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Perfil a sambafoot
* ↑ Manuel Marinho Alves Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Maria d'Àustria i de Portugal

Maria d'Àustria i de Portugal o Maria d'Espanya (Madrid, Corona de Castella 1528 - 1603) fou una infanta de Castella i Aragó amb el tractament d'altesa reial que es casà amb l'emperador Maximilià II, emperador romanogermànic.

## Orígens familiars

Nascuda a Madrid, el 21 de juny de l'any 1528, era la filla primogènita del rei Carles I d'Espanya i de la infanta Isabel de Portugal. Maria era neta per via paterna de l'arxiduc Felip d'Àustria i de la reina Joana I de Castella i per via materna del rei Manuel I de Portugal i de la princesa Maria d'Aragó.

## Regnat

Es casà a Valladolid el 13 de setembre de 1548 amb l'arxiduc i futur emperador Maximilià II del Sacre Imperi Romanogermànic, fill de Ferran I, emperador romanogermànic i de la princesa Anna d'Hongria. Durant l'absència del seu i del seu germà, Maria i Maximilià es van fer càrrec de la regència dels regnes peninsulars entre 1548 i 1551.
El 1549 la parella va rebre el títol honorífic de reis de Bohèmia i a finals de maig de 1552 es va instal·lar a Viena. La infanta Maria exercí una importantíssima influència política no tan sols sobre el seu espòs sinó també, i molt especialment, sobre els seus fills. Educada en una radical fe catòlica, la infanta no tolerà certs sectors reformistes en el si d'Àustria i molt menys les voluntats obertes que molts príncep alemanys manifestaven entorn del reformisme.
Maria tingué un paper fonamental en la conservació d'Àustria al costat del catolicisme i tingué, sempre, una presència més que significativa sobre les obres de govern dels seus dos fills emperador: Rodolf II, emperador romanogermànic i Mateu I, emperador romanogermànic.

## Retorn a Espanya

A la mort del seu marit, l'any 1576 es traslladà a viure a la cort espanyola del seu germà, el rei Felip II d'Espanya. Maria mostrà sempre la seva felicitat de tornar a viure a un país exclusivament catòlic. L'emperadriu morí el dia 26 de febrer de l'any 1603 a l'edat de 75 anys.

## Descendència

Del matrimoni amb Maximilià II van néixer setze fills, vuit dels quals van morir prematurament:
* Anna (1549-1580), reina consort d'Espanya.
* Ferran (1551-1552).
* Rodolf (1552-1612), emperador romanogermànic.
* Ernest (1553-1595), governador dels Països Baixos.
* Elisabet (1554-1592), reina consort de França.
* Maria (1555-1556).
* Maties (1557-1619), emperador romanogermànic.
* Maximilià (1558-1618), Gran Mestre de l'Orde Teutònic i administrador de Prússia.
* Albert (1559-1618), governador dels Països Baixos.
* Venceslau (1561-1578).
* Frederic (1562-1563).
* Maria (1564-1565).
* Carles (1565-1566).
* Margarida (1567-1633), religiosa de les Descalces Reials.
* Elionor (1568-1580).

## Referències

* 1 2 3 Ulloa Cisneros, Luis; Camps Cazorla, Emilio. Lluís Pericot (dir.). Historia de España (en castellà). Barcelona: Oceáno-Instituto Gallach, 1983, p. 78-79.
* 1 2 Galende Díaz, Juan Carlos. «María de Austria» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 12 setembre 2021].
# Maria da Cunha

Maria da Cunha Zorro (Lisboa, 1862 — São Paulo, 10 de gener de 1917) fou una poeta i periodista portuguesa. Fou amant de Virgínia Quaresma, la primera dona periodista professional de Portugal i una de les primeres portugueses a ser obertament lesbiana.

## Biografia

Nasqué a Lisboa a l'entorn del 1862, en una família de classe alta. Sa mare era brasilera, el seu pare espanyol i el seu oncle, filòleg, Cândido de Figueiredo.
El 1912, Virgínia Quaresma fou convidada a visitar el Brasil per a cobrir la història d'un conegut poeta que havia assassinat a la seua esposa. Viatjà fins a Rio de Janeiro amb Cunha, per a qui també trobà treball en el periòdic A Época, que l'havia contractada. Sembla que fou l'ambient homofòbic de Portugal d'aquest moment el que les va empènyer a traslladar-se, ja que en una recerca es conclou que "es van exiliar al Brasil, a la recerca de l'anonimat i la llibertat per a viure el seu amor prohibit". Una vegada acabat el cas, Cunha i Quaresma restaren al Brasil.
Cunha feu traduccions del francés al portugués. El 1909, publica el seu primer llibre de poesia, Trindades, amb dues edicions, que rebé el vistiplau de l'escriptor Júlio Dantas i del comte de Monsaraz. Publicà poesia mentre visqué al Brasil i va escriure per a diverses revistes de Portugal i Brasil. També fou reconeguda com a conferenciant.
Va morir sobtadament a São Paulo, on anava a ocupar un lloc de mestra, el 10 de gener de 1917. No havia acabat O livro da noite, el prefaci del qual estava escrit amb versos alexandrins. Quaresma tornà a Portugal poc després.

## Referències

* ↑ UFSC-NUPILL, UFSC-INE. «Biblioteca digital de Literatura de Países Lusófonos» (en portuguès). www.literaturabrasileira.ufsc.br. [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ Lousada. «Maria da Cunha Zorro (1873?-1917)». University of Lisbon. [Consulta: 3 juny 2021].
* ↑ Curopos, Fernando «Filomena Marona Beja e "os silêncios da História"». Sigilia, 29, 2012, pàg. 165–163. DOI: 10.3917/sigila.029.0165 [Consulta: 3 juny 2021].
* ↑ Lousada. «Feminismo en la voz de una periodista feminista. Virgínia Quaresma». XV Coloquio Internacional AEIHM. Mujeres e Historia. Diálogos entre España y América latina (in Spanish). Bilbao, Spain. [Consulta: 3 juny 2021].
* ↑ Cardoso, Nuno Catharino. Poetisas Portuguesas. Lisbon: Livraria Scientifica, 1917, p. 125–130.
* ↑ «Maria da Cunha». Fabulásticas. [Consulta: 3 juny 2021].