OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kenny Dehaes

Kenny Dehaes (Uccle, Regió de Brussel·les-Capital, 10 de novembre de 1984) és un ciclista belga, professional des del 2006. Actualment corre a l'equip Wanty-Groupe Gobert.
En el seu palmarès destaquen les victòries a diferents proves d'un dia.

## Palmarès

* 2003
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Limburg amateur
* 2005
** 1r al Tour de Flandes sub-23
* 2007
** 1r a la Copa Sels
* 2008
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 2013
** 1r al Trofeu Palma de Mallorca
** 1r al Handzame Classic
** 1r a la Halle-Ingooigem
** Vencedor d'una etapa del Tour de Valònia
* 2014
** 1r al Tour de Drenthe
** 1r a la Nokere Koerse
* 2015
** 1r al Gran Premi de la vila de Zottegem
* 2016
** 1r a la Volta a Limburg
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
** Vencedor d'una etapa del Tour de Picardia
* 2017
** 1r a la Fletxa de Gooik
* 2018
** 1r al Gran Premi de Denain
** 1r al Gran Premi de la vila de Pérenchies

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. 156è de la classificació general
* 2014. Fora de temps (19a etapa)

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. (neerlandès)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Derchairthinn

Santa Derchairthinn o Tarcairteann (fl. segle VI) va ser una santa irlandesa. Va ser priora del monestir d'Oughter Ard a Ardclough (Comtat de Kildare). La seua festivitat se celebra el 8 de març. Es diu que pertanyia al llinatge de Colla Uais, Alt rei d'Irlanda.

## Referències

* ↑ Corry, Eoghan; Tancred, Jim. Annals of Ardclough, 2004.
* ↑ Ó Cléirigh, Micheál; O'Donovan, John; Todd, James Henthorn; Reeves, William; Irish Archaeological and Celtic Society, Dublin. The martyrology of Donegal; a calendar of the saints of Ireland. Dublin Printed for the Irish and Archaeological and Celtic Society by A. Thom, 1864.
# Yann Piquer

Yann Piquer és un productor, director de cinema, autor i comediant francès. Llicenciat a l'IDHEC i a l'Institut d'Estudis Polítics de París, ha produït més de 250 curtmetratges i documentalss així com quatre llargmetratges. Tres vegades premiat en competició oficial al Festival Internacional de Cinema de Canes, les seves produccions són el resultat d'un compromís real amb la indústria del cinema independent.

## Filmografia
### Director
#### Llargmetratges

* 2014 : Ça sent le sapin !
* 2008 : Le Voyage en Inde
* 1994 : Parano
* 1990 : Adrenaline

#### Curtmetratges

* 2022 : Série «Les insolents» 9x26 min
* 2016 : Book Express
* 2013 : Stella
* 2005 : Bonne Nuit
* 2001 : Passage Brady
* 2000 : Coup de Lune ; Premi al millor curtmetratge al XXXIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.
* 1999 : Tchao !
* 1998 : Collection Entr'acte International (coréalisation : Jean-Marie Maddeddu) : La mi-temps américaine, Toilettes russes, La pause japonaise, L'intermède africain, Transit international
* 1997 : Gratin ; L'Amour déchiré
* 1992 : L'Amazone
* 1991 : Six heures du Mat'
* 1989 : Interrogatoire
* 1988 : Sculpture Physique (coréalisation : Jean-Marie Maddeddu) ; La Dernière Mouche (coréalisation Jean-Marie Maddeddu)
* 1987 : Coréalisations avec Jean-Marie Maddeddu: Japanam ; Projection Privée ; Urgence ; Photo de famille ; Mais que fait donc la police ?
* 1986 : Ratatouille (coréalisation : Jean-Marie Maddeddu) ; La Sieste
* 1985 : Entr'Acte (coréalisation Jean-Marie Maddeddu) ; Metrovision ; Atmosphère
* 1984 : Le Doigt ; L'Audition
* 1983 : Lèvres noires (coréalisation : Jean-Marie Maddeddu)
* 1979 : Maxovision

#### Documentals, clips i publicitat

* 2020 : Lucette et le temps qui passe 26 min
* 2019 : clips pour ChardRy et pour Cathy Renoir
* 2018 : publicité Bee Bee (voiture électrique)
* 2017 : L'Archet acoustique
* 2016 : Histoire d'un chantier
* 2015 : Les Archets
* 2014 : Sur la piste des papillons géants
* 2011 : clip Paris Jungle avec Pascal Perbost
* 2011 : publicité pour Honda
* 2010 : Mandalights
* 2009 : Les Archetiers
* 2005 : Le Serin et le Musicien ; Paul Gutterman
* 1996 : Histoires d'insectes (26 min, ARTE)
* 1995 : Lucette et Praline
* 1991 : Monsieur Paul
* 1985 : Le Vert Fou ; Paris Paquebot
* 1982 : Les Étoiles du Soleil
* 1981 : Paulette et Nénesse
* 1980 : L'Apprenti solaire

## Referències

* ↑ Yann Piquer al web del Festival de Canes
* ↑ Yann Piquer a L'Arp
* ↑ Yann Piquer a film-documentaire.fr
* ↑ 'Ed Gein', triunfadora en un palmarés con pocos desaciertos, El País, 15 d'octubre de 2000
* ↑ 52 min, France 3
# Taula de tipus Pokémon

En els videojocs de Pokémon els tipus són uns atributs especials que determinen les debilitats i resistències de les diferents espècies de Pokémon a l'hora de combatre. Són els fonaments d'un sistema complex però lògic (pedra, paper, tisores) que s'aplica a cada Pokémon i als seus atacs.
En aquesta pagina web, podrem veure les superioritats i inferioritats dels Pokémon reflectides en un taula, anomenada “taula de tipus”.

## Taula de tipus

Aquesta taula reflecteix l'efectivitat dels atacs d'un tipus contra els Pokémon de cada tipus.vertical hi ha el tipus atacant, i a l'eix horitzontal, el tipus defensor. El color verd vol dir que l'atac és súper eficaç; el color taronja vol dir que no és gaire eficaç, i el color vermell significa que l'atac no té cap mena d'efecte. El color blanc indica que l'atac té el seu efecte normal.

## Moviments

La immensa majoria dels Pokémon aprèn moviments del seu propi tipus, a més d'atacs físics bàsics. Per exemple, el tipus Elèctric Pikachu pot aprendre moviments de tipus Normal com Growl ('Grunyit') o Quick Attack ('Atac Ràpid', però també moviments de tipus Elèctric com Impactró o Ona Tro. Si un Pokémon utilitza un atac del seu mateix tipus, aquest atac veu incrementada en un 50% la seva potència. En l'argot de les competicions Pokémon, això es coneix com a STAB (de l'anglès Same Type Attack Boost, 'potenciació de l'atac del mateix tipus'). Per exemple, un Pikachu (un Pokémon Elèctric) provocarà més dany amb Raig que un Raticate (un Pokémon Normal), si tenen el mateix nivell. Els atacs de tipus Normal també reben STAB, malgrat que hi ha rumors que diuen que no. Si l'atac és súper efectiu, l'STAB pot fer que l'atac arribi a fer fins a 3 vegades més mal que de costum. D'aquesta manera, i afegint-hi altres factors, hi ha tres Pokémon que poden arribar a fer fins a 24 vegades més mal que de costum amb els seus atacs: un Pikachu amb Light Ball ('Bola Lluminosa') i un Cubone o Marowak amb Thick Club ('Garrot Gruixut').

## Tipus de Pokémon Cronològicament

A Pokémon Red, Blue i Yellow, hi havia 15 tipus:
* Aigua
* Drac
* Elèctric
* Fantasma
* Foc
* Gel
* Bestiola
* Lluita
* Normal
* Planta
* Psíquic
* Roca
* Terra
* Verí
* Volador
A Pokémon Gold i Silver, n'aparegueren 2 més:
* Acer
* Sinistre
A Pokémon X i Pokémon Y, n'aparegué 1 més:
* Fada
També hi ha un tipus que no s'aplica a cap Pokémon en concret:
També hi ha un tipus «Ombra» al joc Pokémon XD, que és super eficaç contra tots els altres tipus de Pokémon, i poc eficaç contra els sinistres.

## Referències

* 1 2 Pokémon Types al web GameSpy
* ↑ "Battle Damage" al web Azure Heights
* ↑ "Pokémon Myths" al web Azure Heights
* ↑ Per exemple, si un Pikachu ataca un Gyarados amb un atac elèctric alhora que porta una Light Ball: STAB (x 1,5) + atac súper efectiu contra el tipus aigua (x 2) + atac súper efectiu contra el tipus volador (x 2) + potenciació gràcies a la Light Ball (x 2) + atac crític (x 2): 1 x 1,5 x 2 x 2 x 2 x 2 = 24 vegades la potència de l'atac inicial).
* ↑ «Pokemon XD FAQ/Walkthrough» (en anglès). IGN. Arxivat de l'original el 2021-04-26. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Langres (desambiguació)

«Langres» té aquests significats:
Toponímia
* Langres, un municipi francès, situat al departament d'Alt Marne.
* Comtat de Langres, jurisdicció feudal de França.
* Bisbat de Langres, una jurisdicció eclesiàstica de França.
* Districte de Langres, un dels tres districtes amb què es divideix el departament francès de l'Alt Marne.
Biografies
Altres
# El Loroː periódico ilustrado joco-serio

El Loro va ser una revista il·lustrada editada a Barcelona entre 1879 i 1885.
Entre 1916 i 1917 es va editar a Reus una altra revista també denominada El Loro.
El primer numero de la publicació barcelonina correspon al 29 de novembre de 1879 i subtitula Periódico ilustrado joco-serio.
El darrer número va ser el del 28 de febrer de 1885. Llavors subtitulava Periódico politico ilustrado. Van ser, en total, 272 números
Tenia periodicitat setmanal. La redacció estava situada al carrer de Fontanella número 11. S'imprimia a la impremta de V. Pérez.
Cada numero constava de quatre pàgines. La primera i la última amb textos en castellà i signats amb pseudònims com El papagayo, una cotorra, etc.. Destacava tanmateix per la doble pàgina central, tota ella ocupada per una il·lustració a gran format que feia referència a l'actualitat política espanyola o europea. Com a impressors d'aquestes làmines apareixen els litògrafs Antoni Pigrau o J. Sivilla. El dibuixant era Tomàs Padró.

## Referències

* ↑ Burunat, Francesc Espinet i «La revista il-lustrada El Loro». Biblioteca Informacions, 31, 2006, p. 13–14. ISSN: 1130-9318.
* ↑ «El Loro : periódico ilustrado joco-sério». El Loro : periódico ilustrado joco-sério, Data incorrecta.
* ↑ Cervantes, Biblioteca Virtual Miguel de «El Loro : periódico ilustrado joco-serio» (en castellà). , 1879.
* ↑ «::: MEMORIA DE MADRID :::». [Consulta: 9 juny 2022].
# Joan I de Toledo

Joan va ser un religiós mossàrab que va ser arquebisbe de Toledo durant el període musulmà entre ca. 892 i ca. 926
És el nom que coincideixen a esmentar els catàlegs episcopals de Toledo. Segons el Còdex Emilianense va succeir a Bonet, amb un mandat entre ca. 892 i el 956, si bé Flórez afirma que va finalitzar el 926. Poca cosa es coneix d'aquest arquebisbe més enllà del seu nom i, segons Flórez, molts dels arguments que s'han fet sobre ell han resultat erronis o simples especulacions. Antigament s'havia afirmat que després d'ell no hi havia hagut successors a la seu de Toledo perquè la cristiandat en aquesta ciutat havia decaigut molt en aquesta època i que, a més, els musulmans ja no van permetre el nomenament. Tanmateix, aquesta opinió fonamentada en opinions negatives del període, ha quedat desmentida, en l'opinió de Flórez i altres autors, per la consagració de Pasqual com a arquebisbe abans de la conquesta de la ciutat que demostraria la continuïtat del càrrec després de Joan.

## Referències

* ↑ Flórez, 1859, p. 349.
* ↑ Flórez, 1859, p. 350.
* ↑ Simonet, 1903, p. 668.
* ↑ Simonet, 1903, p. 670.
* ↑ Flórez, 1859, p. 366.

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada (en castellà). Tom V. Madrid: J. Rodríguez, 1859.
* Simonet, Francisco Javier. Historia de los mozárabes de España (en castellà). Tom I. Madrid: Reial Acadèmia de la Història, 1903.
# Nebulosa de l'Halter

Messier 27 (També coneguda com a Nebulosa de l'Halter (Dumbbell en anglès), M 27, or NGC 6853). És una nebulosa planetària en la constel·lació de la Guineueta. Va ser descoberta per Charles Messier el 1764.
La nebulosa de l'Halter és especialment brillant i posseeix un diàmetre aparent molt gran, ja que la part més lluminosa ocupa 1/5 de la que ocupa la Lluna. La seva velocitat d'expansió és 6,8 segons d'arc per segle i la seva edat estimada és de 3.000 o 4.000 anys.
L'estrella central que va originar la nebulosa té una magnitud aparent de 13,5, el que la fa difícilment observable per a un astrònom novell: és una nana blanca de color blau molt calenta (85 000K). La seva massa va ser estimada el 1999 per Napiwotzki en 0.56 ± 0.01 de la massa solar. Aquest estrella podria estar acompanyada d'una altra, encara més feble (magnitud 17) a 6,5 segons d'arc de distància aparent.

## Estructura

Com a moltes nebuloses planetàries, la nebulosa de l'halter conté «nusos». La seva regió central està marcada per efusiones de nusos foscos i brillants i les cues fosques associades. L'aparença dels nusos varia des d'objectes simètrics amb cua fins a objectes irregulars sense cua. De la mateixa manera que a la nebulosa de l'Hèlix i la nebulosa de l'Esquimal, els caps dels nusos tenen cúspides brillants que són fotoionitzacions locals.

## Observació

En bones condicions meteorològiques l'M27 és observable amb binoculars. Amb un telescopi a partir de 150 o 200 mm s'observa més fàcilment el «cor» brillant.

## Referències

* ↑ Alexandros Gianninas «A spectroscopic survey and analysis of bright, hydrogen-rich white dwarfs» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 30-11-2011, pàg. 138. DOI: 10.1088/0004-637X/743/2/138.
* 1 2 3 4 «Messier 27». [Consulta: 20 agost 2018].
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Knots in Nearby Planetary Nebulae». [Consulta: 20 agost 2018].
* 1 2 «Hot star extension to the Hubble Space Telescope stellar spectral library» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2018, pàg. 115–115. DOI: 10.1051/0004-6361/201732545.
* ↑ Afirmat a: General Catalogue of Stellar Radial Velocities. Autor: Ralph Elmer Wilson. Editorial: Carnegie Institution for Science. Data de publicació: 1953.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès)
* APOD. «M27: Not a Comet» (en anglès). [Consulta: 13 novembre 2018].
# Yves Bélorgey

Yves Bélorgey (Sens, 1960) és un pintor francès que viu i treballa a Montreuil. Després de llicenciar-se en dret i història de l'art, i d'haver estudiat com a alumne lliure a l'escola de belles arts de Lió, va iniciar la seva carrera artística a mitjans de la dècada dels 80 del segle xx. Durant aquesta etapa inicial, Bélorgey va participar en diverses exposicions col·lectives, entre les quals destaca la biennal de joves pintors europeus de Niça, així com diverses exposicions individuals. Poc després, havent viatjat per Alemanya i Rússia, ja va exposar en sales i galeries de fora de França.
La seva obra generalment presenta paisatges deshumanitzats, on sovint hi apareixen edificis construïts entre els anys 50 i 70 del segle XX per tal d'oferir allotjament a baix preu als barris perifèrics de les grans ciutats. Els habitants d'aquests edificis no són mai representats i esdevenen invisibles en l'obra de Bélorgey, per bé que el rastre de la seva activitat no és obviat. Per tal de realitzar les seves obres, l'artista sempre parteix d'una fotografia de l'edifici —normalment des d'un punt de vista frontal o en lleuger biaix—, que llavors traspassa a la tela en format pictòric tot procurant mantenir la màxima fidelitat possible, per bé que alguns fragments de les teles romanen inacabats. Fins a l'any 2004, Bélorgey retratava i pintava edificis d'arquitectes poc reconeguts, que projectaven indrets de certa banalitat per acollir grans masses de població. D'aquesta manera, aquests enclavaments d'escàs interès rebien un impuls a nivell de visibilitat i reivindicació d'una situació social habitualment silenciada. No obstant, a partir de 2004 l'artista també va fotografiar edificis projectats per arquitectes de renom.

## Exposicions destacades
### Individuals

* 2007 — Exit 7 (Atenes)
* 2005 — Maison du Peuple (Vénissieux)
* 2004 — Centre d'art de Noisy-le-Sec
* 2004 — Galeria de l'escola nacional de belles arts de Bourges
* 2002 — Galeria Raster (Varsòvia)
* 1999 — Alliance Française (Rotterdam
* 1997 — Centre d'art contemporani de Saint-Priest

### Col·lectives

* 2009 — Yves Bélorgey, Bernd i Hilla Becher — Escola municipal de belles arts de Châteauroux
* 2008 — Lieux de vie Centre d'art contemporani de l'Abbaye Saint-André (Meymac)
* 2007 — Points de vue — Galeries de l'escola de belles arts de Rouen
* 2006 — La Force de l'Art — Grand Palais, París
* 2005 — Echos d'époque — Museu de belles arts Le Château (Caen)
* 1999 — Hypothèses d'une collection — Museu del Luxemburg, París
* 1996 — Mònica Regàs, Ping Pong — Espai 13, Fundació Joan Miró, Barcelona

## Referències

* 1 2 «Yves Bélorgey». Les presses du réel. [Consulta: 20 febrer 2014].
* 1 2 Galeria Xippas «Yves Bélorgey». Dossier de premsa.
* 1 2 «Yves Bélorgey». paris-art.com. Nicolas Villodre, febrer-març 2010. [Consulta: 20 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Yves Bélorgey a la Galeria Xippas Arxivat 2014-10-02 a Wayback Machine.
# El Luchador

El Luchador va ser un periòdic valencià d'ideologia republicana publicat a Alacant, entre 1913 i 1939.

## Història

Va ser fundat a Alacant en 1913 per diversos joves activistes republicans, entre els quals destacaven Juan Botella Pérez, Carlos Esplá Rizo i José Alonso Mallol. La primera redacció del diari va estar situada a la rebotiga propietat de la mare d'Alonso Mallol. Posteriorment el periòdic va quedar en mans de la família Botella, i va ser dirigit per Álvaro Botella al costat dels seus germans Fermín i Juan. Per la seua banda, Carlos Esplá es convertiria en un dels principals redactors del diari al llarg de la seua existència. Des de la seua creació el diari va tenir una línia editorial liberal i clarament republicana.
Durant la seua existència va ser un dels periòdics més llegits d'Alacant, la qual cosa el va convertir en un dels principals diaris de la ciutat. En el context del republicanisme alacantí, El Luchador va congregar o va atreure molts activistes republicans que posteriorment destacarien durant el període de la Segona República. En aquest període el diari va recolzar decididament el Partit Republicà Radical Socialista (PRRS), el qual tenia a Alacant el seu principal feu polític. Posteriorment recolzaria l'Izquierda Republicana (IR) de Manuel Azaña. El periòdic es va continuar editant durant la Guerra Civil, encara que va sofrir els efectes de l'escassetat de paper i la falta de finançament.
Al maig de 1938 la seua redacció, situada al que en aquell moment s'anomenava carrer Ángel Pestaña —avui carrer Sant Francesc—, va resultar destruïda durant l'anomenat Bombardeig del 25 de maig. Encara que la seua circulació es va intentar engegar de nou a partir de setembre de 1938, l'intent va acabar sent un fracàs i el periòdic va desaparèixer definitivament.

## Notes

* ↑ Antonio Checa Godoy situa el tancament del periòdic en 1939, encara que en 1938 ja havia deixat de publicar-se.

## Referències

* 1 2 Checa Godoy, 1989, p. 329.
* 1 2 3 Moreno Sáez, 1994, p. 19.
* ↑ Checa Godoy, 1989, p. 25.
* ↑ Angosto Vélez, 2001, p. 48-53.
* 1 2 Egido León, 2006, p. 296.
* 1 2 Checa Godoy, 1989, p. 119.
* ↑ Checa Godoy, 1989, p. 27.
* 1 2 Checa Godoy, 1989, p. 134.
* ↑ Angosto Vélez, 2001, p. 53.
* ↑ Moreno Sáez, 1994, p. 18.

## Bibliografia

* Angosto Vélez, Pedro Luis. Sueño y pesadilla del republicanismo español: Carlos Esplá, una biografía política. Biblioteca Nueva, 2001.
* Checa Godoy, Antonio. Prensa y partidos políticos durante la II República. Universidad de Salamanca, 1989. ISBN 84-7481-521-5.
* Egido León, Ángeles. Republicanos en la memoria: Azaña y los suyos. Madrid: Eneida, 2006. ISBN 9788495427908.
* Moreno Sáez, Francisco. La prensa en la provincia de Alicante durante la Guerra Civil, 1936-1939. Alacant: Instituto de Cultura "Juan Gil-Albert", 1994.

## Enllaços externs

* El Luchador en la Biblioteca Virtual de Premsa Històrica del Ministeri d'Educació, Cultura i Esports
# Josep Manau i Fuster

Josep Manau i Fuster (nascut al segle xx) és funcionari català, gerent de Rodalies de Barcelona (RENFE) entre 1996 i 2006, període de govern a l'Estat espanyol tant del PP com del PSOE, i membre del Consell Municipal de Medi Ambient i Sostenibilitat de Barcelona.

## Biografia

L'any 1998 fou l'interlocutor de RENFE amb batlles de l'àrea metropolitana de Barcelona, que reclamaven noves estacions i millores en la freqüència, i durant la legislatura següent fou criticat pels sindicalistes, que denunciaven una operació encoberta de privatització del servei ferroviari.
El 14 de novembre de 2006, just després del bloqueig d'un comboi a l'Estació de Sants el dia anterior, el Ministeri de Foment espanyol va destituir Manau, substituint-lo per Miguel Àngel Remacha. Aquesta decisió fou presa després que succeïssin continus retards a la xarxa durant els mesos anteriors per les obres del tren d'alta velocitat Espanyola (AVE). A més a més, s'anuncià la creació de la figura de coordinació d'obres ferroviàries que es facin a l'àrea metropolitana. Altres conseqüències de l'avaria del servei a l'Estació de Sants del 14 de novembre de 2006 foren l'obertura d'un expedient sancionador a Renfe Operadora per part de la Generalitat de Catalunya. D'altra banda, l'Agència Catalana de Consum va ordenar l'elaboració d'un estudi a l'Autoritat del Transport Metropolità (ATM) sobre les pèrdues econòmiques que suposaven la repetició d'avaries a la xarxa.

## Avaries de Renfe a l'àrea metropolitana de Barcelona (setembre-novembre 2006)

* 21 de setembre: Aturat un tren Euromed en el trajecte Barcelona-Alacant.
* 22 de setembre: Avaria per les obres de l'AVE. Retards en les línies C1, C3, C4 i C7.
* 25 de setembre: Retards de mitja hora gairebé totes les línies del servei de Rodalies de Barcelona per avaria al sistema informàtic.
* 28 de setembre: Tres avaries afecten cinc línies de Rodalies de Barcelona.
* 4 d'octubre: Dues avaries a la C2 provoquen retards en aquesta línia.
* 22 d'octubre: Retards a les línies C2 i C10 per afectació de l'obra l'AVE a una torre d'alta tensió.
* 30 d'octubre: Descarrilament a Sant Andreu Comtal que afecta la C2 i avaria en l'electrificació del Clot.
* 7 de novembre: Avaria a la catenària del Prat de Llobregat que afecta la C10 i la C2 entre Gavà i Bellvitge.
* 11 de novembre: Avaria a la catenària a Granollers, que causa retards de 25 minuts a la C2.
* 13 de novembre: Un comboi espatlla un canvi d'agulles a la sortida de l'estació de Sants.
El 14 de novembre va succeir a l'Hospitalet de Llobregat la primera avaria -retard de 15 minuts- de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) lligada a l'obra de l'AVE en malmetre el túnel del Gornal per la construcció d'uns pilons de ciment subterranis.

## Bibliografia

* El Punt (comarques barcelonines), dimecres 15 de novembre de 2006, secció Països Catalans, pàgines. 5-6.
* Vilaweb, dimecres 15 de novembre de 2006.
# Riu Llugwy

El riu Llugwy (en gal·lès Afon Llugwy) és un afluent del riu Conwy que neix de més amunt de Capel Curig, al nord de Gal·les. La mitjana anual de precipitacions a la zona de naixement del riu és la més alta registrada a Gal·les i Anglaterra. El Llugwy segueix la carretera A5 fins que s'uneix al riu Conwy a l'altura de Betws-y-Coed. Durant el seu recorregut, passa per diverses cascades i és travessat pel Pont del Miner, un pont de fusta molt singular. Ambdues són atraccions turístiques ben populars.
El bonic paisatge al voltant del riu va ser el tema de nombroses pintures i va formar part de moltes exposicions de la Royal Academy.
# Abd al-Karim al-Nahlawi

Abd al-Karim al-Nahlawi —àrab: عبد الكريم النحلاوي, ʿAbd al-Karīm an-Naḥlāwī— (1926-?) fou un oficial sirià, cap del cop d'estat que va acabar amb la unió de Síria i Egipte com a la República Àrab Unida el 28 de setembre del 1961. Al-Nahlawi va prendre el poder personalment en un segon cop d'estat el 28 de març de 1962 que fou avortat per un contracop el 2 d'abril següent. Durant els dies que va governar, com que era un sunnita de Damasc i no podia estar al davant, es va designar cap d'estat Major i president de la Junta Militar al general drus Abdul Karin Zahr al-Din. Una vegada el cop va fracassar, el president al-Kudsi el va enviar com agregat militar a Indonèsia. Després d'ocupar diversos càrrecs diplomàtics, al Pakistan, Marroc i Turquia, va tornar a Síria i va intentat apoderar-se del poder, però altre cop va fracassar en el seu darrer intent de cop d'estat militar.
Al-Nahlawi era un tinent coronel en les forces armades combinades de Síria i Egipte quan va encapçalar una coalició de oficials moderats de Damasc que van portar a terme un cop d'estat incruent contra Nasser i (directament) el seu diputat Abd al-Hakim Amer, que era el virrei d'Egipte a Síria. Els oficials sirians operaven en certa manera a instàncies de la classe mitja i alta siriana que s'oposaven al socialisme de Nasser i, en particular a la reforma agrária.

## Referències

* ↑ Mansour, Ahmed, Al-Jazeera Television, Shahid 'Ala al-'Asr (Weekly Interview Based History Show), 1/25/2010--3/29/2010
* ↑ Choueiri,Youssef M., Arab nationalism: a history : nation and state in the Arab world, Wiley, 2000, p. 200