OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María del Pilar Fernández Vega

María del Pilar Fernández Vega (Villadiego, 8 de novembre de 1895 - Madrid, 4 de juliol de 1973) va ser una conservadora de museus espanyola.
Després d'aprovar l'oposició el 1922, va entrar en el Cos Facultatiu d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs, especialitzant-se en l'estudi de col·leccions de procedència americana. Va ser directora del Museu Nacional d'Arts Decoratives i el 1928 va demanar el trasllat al Museu Arqueològic Nacional, on va exercir el càrrec de cap de la secció Precolombina, sent la primera dona conservadora d'un museu a Espanya. En els anys trenta se li afegirien Felipa Niño Mas i Joaquina Eguaras Ibáñez el 1930 i Concepción Blanco Mínguez i Ursicina Martínez Gallego el 1931. Va participar en el Creuer universitari pel Mediterrani de 1933, que va suposar una fita en l'arqueologia espanyola i que va atreure a nombroses espanyoles a la disciplina.
Durant la Guerra Civil Espanyola va treballar al Museu Arqueològic de Valladolid i, en acabar el conflicte, va tornar al Museu Arqueològic Nacional. Després es va traslladar al Museu Nacional d'Arts Decoratives i va compatibilitzar el seu càrrec amb el de directora interina del Museu d'Amèrica, del qual va ser nomenada al 1941. Instal·lat en el recinte de la Ciutat Universitària i inaugurat el 1944, Pilar Fernández es va encarregar de la seva instal·lació museística i va ocupar el càrrec de directora fins al 1968, i és la primera dona a Espanya que dirigia un museu de caràcter nacional.
Es va casar amb José Ferrandis Torres, qui va exercir el càrrec de conservador del Museu Arqueològic Nacional d'Espanya entre 1925 i 1928, fins a l'obtenció de la Càtedra d'Epigrafia i Numismàtica de la Universitat Central.

## Publicacions

* Guia del Museo de América, 1965. Editor: Ministerio de Educación Nacional, Dirección General de Bellas Artes.

## Referències

* ↑ «Fallece en Madrid doña Pilar Fernández Vega de Ferrandis». ABC, 06-07-1973 [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ Museo Arqueológico Nacional. «José Ramón Mélida y Alinari». Arxivat de l'original el 2015-11-10. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ Gracia Alonso, Francisco. El sueño de una generación: el crucero universitario por el Mediterráneo de 1933, 2006, p. 357.
* ↑ Díaz-Andreu, Margarita. «Mujeres españolas en un mundo en transformación: antigüedades y estrategias de género». A: Historia de la Arqueología (en castellà). Madrid: Ediciones Clásicas, 2002, p. 51-69.
* ↑ «María del Pilar Fernández Vega» (en castellà). Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 20 novembre 2020].

## Bibliografia

* Díaz-Andreu, Margarita. Diccionario Histórico de la Arqueología en España (siglos XV-XX), 2009. ISBN 978-84-96467-45-3.
* Pasamar Alzuria, Gonzalo. Diccionario AKAL de Historiadores españoles contemporáneos (1840-1980), 2002. ISBN 84-460-1489-0.
# María Jesús Serrano Jiménez

María Jesús Serrano Jiménez (Baena, 1970) és una política espanyola, consellera de Medi Ambient i Ordenació de Territori de la Junta d'Andalusia entre 2013 i 2015.

## Biografia

És llicenciada en dret per la Universitat de Còrdova, màster en creació i formació d'empreses per l'Escola Internacional de Negoci i màster en prevenció i tractament de les conductes addictives en l'àmbit legal per la Universitat de València. Des de 2011 fins al seu nomenament com a consellera de Medi Ambient i Ordenació del Territori ocupava l'alcaldia de l'ajuntament de la seva localitat natal, així com la vicepresidència de la mancomunitat de municipis del Guadajoz Campiña Este de Córdoba, organisme de la qual és tècnica d'administració en excedència.
Anteriorment, va exercir en el consistori de Baena el càrrec de segona tinent d'alcalde i regidor d'Urbanisme, Medi Ambient i Turisme des de 2007. Especialista en planificació i gestió urbanística pel Centre d'Estudis Municipals i de Cooperació Internacional de la Diputació de Granada, entre 2008 i 2011 va ser la responsable del projecte europeu de recuperació del nucli històric de Baena 'Baniana I'.
Autora d'un llibre sobre la immigració estrangera a la mancomunitat del Guadajoz, Serrano pertany al comitè director del PSOE d'Andalusia, així com al seu consell territorial. En aquesta formació política ha desenvolupat diverses responsabilitats a les àrees de desenvolupament, ordenació del territori i medi ambient.

## Càrrecs exercits

* Regidor de l'Ajuntament de Baena (2007-2013).
* Segona tinent d'alcalde de Baena (2007-2011).
* Alcaldessa de Baena (2011-2013).
* Consellera de Medi Ambient i Ordenació del Territori de la Junta d'Andalusia (Des de 2013).
* Consellera de Foment i Habitatge de la Junta d'Andalusia (Des de 2015).
* Vocal de la Comissió Gestora del PSOE (des de 2016).

## Referències

* Part del contingut d'aquest article ha estat pres del Portal de la Junta d'Andalusia, disponible sota llicència Creative Commons Reconeixement 3.0.
# Melchor Román Adrover

Melchor Román Adrover fou un comerciant i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Originari de Gandia, es dedicava al comerç i a la consignació de vaixells. Membre del corrent anomenat Izquierda Liberal de Santiago Alba Bonifaz, fou elegit diputat a la diputació de València en 1918 i pel Partit Liberal al districte de Gandia a les eleccions generals espanyoles de 1923. Fou pare de José Román Martí, alcalde de Gandia de 1947 a 1954.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ José Román Martí, un alcalde atípic ?
# Mas de la Batalla

El Mas de la Batalla és un mas situat al municipi de Rodonyà, a la comarca catalana de l'Alt Camp.

## Referències

* ↑ «Mas de la Batalla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# María del Carmen Toledano Rico

María del Carmen Toledano Rico (Madrid, 3 de maig de 1957) és una política i mestra espanyola.

## Biografia

Va néixer el 3 de maig de 1957 a Madrid. Llicenciada en Geografia i Història, va ser directora executiva de la Federació Estatal de Dones Progressistes d'Espanya i presidenta de la Unió d'Associacions Familiars (UNAF).
Va entrar al juliol de 2003 com a regidora de l'Ajuntament de Galapagar, després de les eleccions municipals de maig.
En 2007 va ser investida alcaldessa del municipi. No obstant això, el 30 de setembre de 2008 va ser desbancada de l'alcaldia mitjançant una moció de censura impulsada pel Partit Popular (PP) i la Plataforma de Veïns de Galapagar (PdVG), que, presentant al regidor popular Daniel Pérez Muñoz com a candidat a alcalde, van aconseguir recaptar la majoria de vots necessària al ple.
Va ser membre de la Comissió Executiva Regional del Partit Socialista de Madrid (PSM) durant el lideratge de Tomás Gómez a l'organització.
A l'abril de 2011 va ser citada per declarar imputada d'un presumpte delicte de prevaricació relatiu a les contractacions del festival Galapajazz de 2008, quan era alcaldessa.
Candidata nombre 20 de la llista del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de maig de 2011, va resultar escollida diputada de la novena legislatura del Parlament regional.

## Referències

* ↑ «Ilma. Sra. D.ª María del Carmen Toledano Rico». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-07-23. [Consulta: 22 juliol 2018].
* ↑ «Entrevista con la candidata del PSOE, Carmen Toledano, quien sitúa la transparencia y el desarrollo sostenible como ejes de su programa». El Faro del Guadarrama, 2007.
* ↑ Las Corporaciones. Ayuntamiento de Galapagar, 2018, p. 259.
* ↑ «Aprobada la moción de censura en Galapagar (Madrid) que da la Alcaldía a Daniel Pérez, del Partido Popular». Europa Press, 30-09-2008.
* ↑ «El PP logra la alcaldía de Galapagar y promete un plan de urbanismo de consenso». El Mundo, 30-09-2008.
* ↑ «Maru Menéndez será la nueva secretaria de organización del PSM». Cadena SER, 04-03-2012.
* ↑ «La 'número 20' de Tomás Gómez, imputada por prevaricación». El País, 14-04-2011.
* ↑ «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2011. Publicación candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 97, 26-04-2011, p. 35-77. Arxivat de l'original el 2018-07-22. ISSN: 1989-4791 [Consulta: 22 juliol 2018].
# María del Mar Rominguera Salazar

María del Mar Rominguera Salazar (Ceuta, 18 de juny de 1966) és una política espanyola membre del Partit Socialista Obrer Espanyol. Ha sigut diputada per Zamora per a les X, XI i XII legislatures.

## Biografia

És llicenciada en dret i advocada. És secretària general de l'agrupació socialista local de Zamora. El 20 de novembre de 2011, en les Eleccions generals espanyoles de 2011, va ser triada diputada per Zamora al Congrés dels Diputats. Va ser reelegida en les eleccions generals de 2015 i de 2016. Al Congrés és portaveu de la Comissió de Foment.

## Referències

* 1 2 3 4 «Rominguera Salazar, María del Mar» (en castellà). www.congreso.es. [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «Mar Rominguera Salazar» (en castellà). www.socialistasdelcongreso.es. [Consulta: 11 setembre 2017].
# Mas Planoi

Mas Planoi és una obra del municipi de Castellgalí (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. També dona nom al nucli de població de Mas Planoi, el més poblat del terme municipal, una urbanització de cases al voltant de l'antic Mas.

## Descripció

Masia de planta rectangular que consta de planta baixa, pis i golfes. L'edifici ha patit transformacions al llarg del temps tal com s'observa en les diferents parts que l'integren. La façana principal queda tancada per un pati. Hi destaquen els brancals i llindes de pedra a les obertures. A l'interior trobem una volta de mig punt a la planta baixa i una pica per pastar el pa, amb la inscripció 1779, també de pedra. Al primer pis hi ha un gran sala central. La casa ha estat dividida i la part posterior s'ha habilitat com a restaurant, al qual s'hi accedeix des de fora del recinte. A la façana s'hi veuen els arcs d'una galeria tapiada a nivell del primer pis. La paret del mur que tanca el pati presenta espitlleres.

## Història

A la masia hi trobem les següents dates inscrites: A la façana: 1862 En una llinda del primer pis a l'interior: 1692 En una dovella d'un cos lateral: 1862.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas Planoi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Matthiasweilita

La matthiasweilita és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La matthiasweilita és un òxid de fórmula química PbTe$^{4+}$O₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021 i publicada un any després. Cristal·litza en el sistema triclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 76156 i 76157, i a les col·leccions mineralògiques del Museu Victoria, a Melbourne (Austràlia), amb el número de mostra: m55535.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari que es troba associat a adanita, choloalita, northstarita i altres oxisals en una matriu rica en quars, i que es troba en forma de masses de cristalls de color groc clar, fent entrecreixents. Va ser descoberta a les escombreres de la mina Delamar, situada al comtat de Lincoln (Nevada, Estats Units). Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Matthiasweilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 juny 2022].
* 1 2 Kampf, Anthony R.; Missen, Owen P.; Mills, Stuart J.; Ma, Chi; Housley, Robert M.; Chorazewicz, Marek; Marty, Joe; Coolbaugh, Mark; Momma, Koichi «Matthiasweilite, PbTe4+O3, a New Tellurite Mineral from the Delamar Mine, Lincoln County, Nevada, USA». The Canadian Mineralogist, 60, 5, 01-09-2022, pàg. 805–814. DOI: https://doi.org/10.3749/canmin.2200015 [Consulta: 17 novembre 2022].
# Matthieu Sprick

Matthieu Sprick (Sarreguemines, Lorena, 29 de setembre de 1981) és un ciclista francès professional des del 2004 fins al 2014. Del seu palmarès destaquen les dues victòries al Tour de Savoia.

## Palmarès

* 2002
** 1r al Tour de Savoia
* 2003
** 1r al Tour de Savoia
** 1r a la Ronde mayennaise
** Vencedor d'una etapa a la Ronda de l'Isard d'Arieja
* 2004
** 1r al Tour del Doubs
* 2008
** Vencedor d'una etapa al Tour de Langkawi

### Resultats al Tour de França

* 2005. 120è de la classificació general
* 2006. 51è de la classificació general
* 2007. Abandona (16a etapa)
* 2008. 142è de la classificació general
* 2010. 100è de la classificació general
* 2012. 113è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2009. 75è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2009. 57è de la classificació general
* 2010. 54è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Melisenda de Lusignan

Melisenda de Lusignan, Princesa d'Antioquia (1200 a Terra Santa- després de 1249), era la filla més jove de la reina Isabela de Jerusalem pel seu quart i darrer matrimoni amb el rei Amalric II de Jerusalem. Va tenir una germana Sibil·la de Lusignan i un germà més jove, Amalric que va morir com infant. Pels matrimonis anteriors de la seva mare, Melisenda va tenir tres germanastres, Maria de Montferrat, qui va succeir a la seva mare com a reina de Jerusalem el 5 d'abril del 1205; Alícia de Xampanya, i Felipa de Xampanya.

## Matrimoni i fills

El gener del 1218, Melisenda es va casar com la seva segona muller, amb Bohemon IV d'Antioquia, fill de Bohemon III, Principat d'Antioquia i Orgullosa de Harenc. El matrimoni va tenir tres filles:
* Isabel d'Antioquia (morta jove)
* Maria d'Antioquia (morta després del 10 de desembre del 1307), sense descendència
* Helvis d'Antioquia (mort jove)
Melisende va protestar la successió del seu nebot el rei Enric I de Xipre com a regent de Jerusalem a la mort de la seva germanastre Alícia el 1246. Aliícia havia estat reina-consort de Xipre i regent de Jerusalem per Conrad IV d'Alemanya.
Va morir algun temps després de 1249. A la mort sense fills ni descendents de la seva única filla supervivent, Maria algun temps després del desembre del 1307, la línia directa d'Antioquia de Melisenda es va extingir. La línia de la seva germanastre Maria va acabar el 1268; tanmateix la seva germana plena Sibil·la, que es va casar amb el rei Lleó I d'Armènia Menor, va tenir molts descendents, i les línies directes d'Alícia i Felipa continuen encara al dia d'avui; els seus molts descendents inclouen la Família Reial britànica.

## Notes

* ↑ Charles Cawley, Medieval Lands, Jerusalem
* ↑ Cawley, Medieval Lands, Jerusalem

## Referències

* Charles Cawley, Medieval Lands, Jerusalem
# Melisa Çakmaklı

Melisa Çakmaklı (Bursa, 15 de desembre de 1997) és una judoka turca, amb medalla d'or als Jocs Olímpics de la Joventut de 2014 a Nanquín.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20141016135416/http://english.sina.com/sports/p/2014/0817/728583.html

## Vegeu també

* Derya Cıbır
* İrem Korkmaz

## Enllaços externs

* Melisa Çakmaklı a Judoinside
# Melisandre d'Asshai

Melisandre de Asshai és un dels personatges principals de la sèrie de novel·les fantàstiques Cançó de gel i foc, de l'escriptor nord-americà George R. R. Martin. Melisandre és una sacerdotessa del déu R'hllor i la més propera consellera de Stannis Baratheon. En la sèrie de HBO és interpretada per Carice van Houten.

## Descripció

Melisandre és descrita com una dona bella, de cabell color cobri i ulls vermells. Té una pell pàl·lida sense cap imperfecció i és més alta que la majoria d'homes. Posseeix una figura voluptuosa, de grans pits, cintura estreta i un rostre en forma de cor. Com la majoria de sacerdots de R'hllor, Melisandre únicament vesteix roba de color vermell carmesí, sent habitual vestits de seda. Sempre porta amb si un collaret amb un gran robí vermell que porta al coll ajustat, i que segons usa la seva màgia, el robí comença a desprendre llampecs.
Melisandre té una personalitat i intencions que són un misteri per tots els que l'envolten; creu cegament en el poder del déu R'hllor, el qual li atorga visions a través de les flames. Melisandre és una experta en màgia i conjurs i sol portar ungüents i preparats a les seves mànigues. També no té necessitat d'ingerir aliments, ja que R'hllor la proveeix de la manutenció que necessita.

## Referències

* ↑ La Voz de Galicia. «Carice van Houten de «Juego de Tronos»: Melisandre lo hace todo con un fin que de momento nadie sabe».
# Melissa (esposa de Periandre)

* Per a altres significats, vegeu «Melissa (desambiguació)».
Melissa (en llatí Melissa, en grec antic Μέλισσα) fou la dona de Periandre, tirà de Corint, filla de Procles (tirà d'Epidaure) i d'Eristènia.
Abans del seu casament, segons Diògenes Laerci, es deia Lisis i Periandre li va donar el nom de Melissa. Va ser la mare de Cípsel i Licofró. El seu marit l'estimava apassionadament però en un atac de gelosia, a la que el van induir les calúmnies d'alguns cortesans, la va matar de forma brutal.
Hi ha una història que explica que l'ombra de Melissa s'apareixia a Periandre per acusar-lo, i va enviar ambaixadors a consultar l'oracle dels morts al país dels Tesprotis per saber de quina manera podia calmar l'esperit de la seva dona morta. Encara després va castigar cruelment a aquells que segons sembla l'havien instigar a cometre el seu crim, segons expliquen Heròdot, Ateneu de Nàucratis i Plutarc. Pausànias esmenta un monument dedicat a Melissa prop d'Epidaure.

## Referències

* ↑ Melissa a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1022
Viccionari
# La masia de 1907

La masia de 1907 va ser un reality show de Televisió de Catalunya emès per TV3. Era un joc de convivència que seguia l'adaptació de dues famílies a la vida rural de principis del segle xx. La tardor del 2007 van treure a la venda el llibre: La masia de 1907, escrit per Llorenç Ferrer i Alòs de l'editorial Ara Llibres.
Aquest reality show estava protagonitzat per dues famílies: els Pérez i els Camañes.

## Normes

* Els participants van passar dos mesos en una masia ambientada en l'any 1907, i es van haver d'adaptar a l'estil de vida dels masovers d'aquella època.
* No van poder tenir cap contacte amb el món exterior.
* Havien de portar roba de l'època en tot moment.
* No disposaven de cap aparell modern.
* Ells sols havien de tirar endavant la casa.

## Enllaços externs

* Lloc web de La Masia de 1907 Arxivat 2010-01-15 a Wayback Machine.
# San Giorgio Albanese

San Giorgio Albanese (albanès Mbuzati) és un municipi italià, dins de la província de Cosenza. L'any 2006 tenia 1.650 habitants. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë. Limita amb els municipis d'Acri, Corigliano Calabro, San Cosmo Albanese i Vaccarizzo Albanese.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Mario Giorgio Scura | Llista cívica |
# Cargolet becllarg

El cargolet becllarg (Cantorchilus longirostris) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Viu en zones amb matolls de les terres baixes al nord-est, centre i sud-est del Brasil des de Ceará cap al sud fins al nord de Bahia i a la llarga de la costa des del sud de Bahia cap al sud fins Santa Catarina.

## Referències

* ↑ «Cargolet becllarg». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Kalinita

* No s'ha de confondre amb la kalininita, un mineral sulfur..
La kalinita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom pel seu contingut en potassi (kalium en llatí).

## Característiques

La kalinita és un sulfat de fórmula química KAl(SO₄)₂·11H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kalinita pertany a «07.C - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: krausita, tamarugita, mendozita, lonecreekita, alum-(K), alum-(Na), tschermigita, lanmuchangita, voltaïta, zincovoltaïta, pertlikita, amoniomagnesiovoltaïta, kröhnkita, ferrinatrita, goldichita, löweïta, blödita, niquelblödita, changoïta, zincblödita, leonita, mereiterita, boussingaultita, cianocroïta, mohrita, niquelboussingaultita, picromerita, polihalita, leightonita, amarillita, konyaïta i wattevil·lita.

## Referències

* ↑ «Kalinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 juliol 2017].
# Théâtre de la Michodière

El Théâtre de la Michodière és una sala de teatre i d'espectacles situada en el número 4 bis de carrer de la Michodière, dins del 2n districte de París.
L'any 1925 s'alça un teatre d'estil art déco sota les ordres de l'arquitecte Auguste Bluysen i decorat per Jacques-Émile Ruhlmann. La sala, de color vermell, pot acullir fins a 900 espectadors. Inaugurada el 16 de novembre de 1925 sota la batuta de Gustave Quinson, és dirigida des de 1927 pels actors Victor Boucher, Yvonne Printemps, Pierre Fresnay, François Périer, tot representant-hi obres d'Édouard Bourdet, André Roussin, Jean Anouilh, Marcel Achard ou Françoise Dorin.
Aquesta sala s'ha especialitzat en obres de bulevard.

## Estrenes

* 1925. L'infidèle éperdu de Jacques Natanson.
* 1948. Les oeufs d'autruche d'André Roussin.
* 1948, K.M.X de Jacques Deval.
* 1950. Bobosse d'André Roussin.
* 1951. Le moulin de la Galette de Marcel Achard.
* 1952. Un beau dimanche de Jean-Pierre Aumont.
* 1953. Ciel de lit de Jean de Hartog.
* 1954. Les Cyclones de Jules Roy.
* 1956. Le séducteur de Diégo Fabbri.
* 1960. Gog et Magog de Ted Mac-Dougall-Allan.
* 1963. Le neveu de Rameau de Denis Diderot
* 1970. Une poignée d'orties de Marc-Gilbert Sauvajon.
* 1979/80. Coup de chapeau de Bernard Slade, adaptació de Pierre Barillet i Jean-Pierre Grédy.
* 1988. Ma cousine de Varsovie de Georges Berr i Louis Verneuil.
* 1989. Pâquerette de Claude Magnier.
* 1992. La puce à l'oreille de Georges Feydeau.
* 1995. Le Surbook de Danielle Ryan i Jean-François Champion.
* 1995. Le vison voyageur de Ray Cooney i John Chapman.
* 1996. Un grand cri d'amour de Josiane Balasko.
* 1996. Ciel, ma mère de Clive Exton, adaptació de Michèle Laroque i Dominique Deschamps.
* 1997. Les branquignol de Robert Dhery i Colette Brosset.
* 1997. Espèces menacées de Ray Cooney.
* 1997. Les palmes de monsieur Schultz de Jean-Noël Fenwick.
* 2000. Moi, mais en mieux! de Jean-Noël Fenwick
* 2001/03. Impair et père de Ray Cooney, adaptació de Stewart Vaughan i Jean-Christophe Barc.
* 2003. Tout bascule d'Olivier Lejeune.
* 2003. Un homme parfait de Michel Thibaud.
* 2004. L'éloge de ma paresse de Maria Pacôme.
* 2004. Ciel mon Feydeau de Georges Feydeau, adaptació d'Anthéa Sogno.
* 2004/05. Le Canard à l'orange de William Douglas-Home, adaptació de Marc-Gilbert Sauvajon.
* 2005/06. Stationnement Alterné de Ray Cooney, adaptació de Stewart Vaughan i Jean-Christophe Barc.
* 2006/07. Délit de Fuites de Jean-Claude Islert.
* 2007/09. Chat et Souris de Ray Cooney, adaptació de Stewart Vaughan i Jean-Christophe Barc.
* 2009. Goodbye Charlie de George Axelrod, adaptació de Dominique Deschamps i Didier Caron.
* 2009/10. Désiré de Sacha Guitry.
* 2010. À deux lits du delit de Derek Benfield, adaptació de Stewart Vaughan i Jean-Christophe Barc.
* 2011 : De filles en aiguilles de Robin Hawdon, adaptació de Stewart Vaughan i Jean-Christophe Barc,
* 2012 : Plein la Vue de Jean Franco i Guillaume Mélanie,
* 2012 : Occupe Toi d'Amélie ! de Georges Feydeau
* 2013 : Coup de sangria d'Eric Chappell, adaptació de Stewart Vaughan i Jean-Christophe Barc,
* 2014 : Hollywood de Ron Hutchinson