OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xoriguera (Sant Pere de Ribes)

Xoriguera és una masia modernista de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un casal aïllat de planta basilical i tres crugies. Consta de planta baixa, pis i golfes i té la coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. El portal d'accés, d'arc de mig punt adovellat, queda cobert per un porxo avançat amb pilars ceràmics, amb la part superior habilitada com a balcó. A ambdues cantonades del balcó hi ha una tribuna circular amb columnes salomòniques ceràmiques i coberta amb volta esfèrica. S'accedeix al balcó per un portal d'arc pla de pedra carejada. A les golfes trobem una galeria amb cinc obertures d'arc mixtilini ceràmic. La crugia orientada a garbí presenta una torre mirador de planta quadrangular i quatre nivells d'alçat, amb coberta a quatre vessants de ceràmica vidriada. Cadascun dels nivells de la torre té finestres d'arc mixtilini ceràmic, agrupades en tres al quart pis. A les façanes de garbí i xaloc, entre el tercer i el quart pis, hi trobem un rellotge de sol. Entre les mènsules que suporten del ràfec hi ha petits òculs circulars intercalats. La torre dona accés per la façana posterior a una terrassa transitable delimitada amb balustrada ceràmica. La crugia orientada a gregal presenta dos nivells, oberts amb un portal d'arc de mig punt ceràmic i brancals de pedra a la planta baixa, i una finestra doble d'arc mixtilini ceràmic al pis, que té sortida a un balcó amb barana d'obra suportada per mènsules. A la façana posterior hi ha adossat un porxo amb pilars ceràmics, sobre el qual hi ha una terrassa transitable amb balustrada ceràmica. Paral·lel a la façana principal, en surt un baluard amb merlets i garites, que tanca la casa per darrere. Aquest té accés des de garbí per una portalada que condueix al pati, on hi ha un cos rectangular que correspon al celler. El revestiment dels murs és arrebossat i pintat de color cru, on ressalten els ràfecs, mènsules, baranes i obertures de ceràmica vista i la rajola ceràmica decorativa dels barrets de les xemeneies, balcons i cornises.

## Història

La masia de Xoriguera està documentada des del segle xiii, quan pertanyia a Arnau de Xoriguera, síndic de Ribes. Entre els segles xvi i xvii va pertànyer als Puig de Xoriguera, i més endavant als Mironet. Al cadastre de l'any 1717 n'era propietari Emanuel Giralt i masover Jaume Artigas, mentre que l'any 1764 ja hi figura un tal Joan Miró de Munxuriguera. Més endavant, tal com consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, pertanyia a Antoni Giralt. Al principi del segle XX la va adquirir la família Soler de Vilanova i la Geltrú, que va construir sobre la masia antiga un casal modernista.

## Referències

* 1 2 «Xoriguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Phyllogobius platycephalops

Phyllogobius platycephalops és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.
* Aleta caudal arrodonida.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a Moçambic, Indonèsia, les Filipines, Salomó i la Gran Barrera de Corall.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1997. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. Segona edició revisada i ampliada. Crawford House Publishing Pty Ltd. Bathurst, Nova Gal·les del Sud, Austràlia. 557 p.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Werner, T.B. i G.R. Allen, 2000. A rapid marine biodiversity assessment of the Calamianes Islands, Palawan province, Philippines. RAP Bulletin of Biological Assessment 17. Washington DC, Estats Units:Conservation International.

## Bibliografia

* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hyles siehei

Hyles siehei és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) que viu des de Turquia a l'Àsia Central.

## Història natural

Envergadura alar d'entre 55 i 70 mm. L'eruga pot arribar fins als 80 mm i és polimòrfica. S'alimenta de Eremurus, especialment de Eremurus himalaicus, Eremurus olgae, Eremurus robustus, Eremurus krudica, Eremurus stenophyllus, Eremerus sogriganus, Eremerus inderiensis i Eremerus ambigens.

## Distribució

La subespècie siehei es troba a les Muntanyes del Taure i altres zones del sud i est de Turquia, Armènia, nord de Síria i nord d'Iraq, mentre que la subespècie svetlana (considerada sovint com a espècie) es distribueix per les terres baixes del sud del Kazakhstan, des de les ribes de la mar Càspia a través de la frontera amb la Xina, el sud de l'Uzbekistan i el sud Turkmenistan.

## Referències

* ↑ «BioLib - Hyles siehei» (en anglès). [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «Sphingidae of the Western Palaearctic - Hyles svetlana» (en anglès). [Consulta: 10 juny 2024].

## Enllaços externs

* Sphingidae of the Western Palaearctic (ssp. siehei) (anglès)
* Sphingidae of the Western Palaearctic (ssp. svetlana) (anglès)
# Roseland (Califòrnia)

Roseland és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 6.369 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Roseland tenia 6.369 habitants, 1.847 habitatges, i 1.348 famílies. La densitat de població era de 2.319,9 habitants/km².
Dels 1.847 habitatges en un 44,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48% hi vivien parelles casades, en un 17,1% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 19,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,6% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 17,5% de 45 a 60 i un 7,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.955 $ i la renda mediana per família de 46.799 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.000 $ mentre que les dones 26.449 $. La renda per capita de la població era de 14.577 $. Entorn de l'11,8% de les famílies i el 17,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Roseland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Roseland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Licancabur

Licancabur és un volcà situat a la frontera entre Xile i Bolívia al costat de la Laguna Verde. La seva última erupció ocorregué en l'Holocè. Es troba dins la Reserva Nacional de Fauna Andina Eduardo Abaroa al departament de Potosí. Gràcies a la calor volcànica que desprèn el volcà, el llac mai es congela totalment.

## Referències

* ↑ Ahlfeld, Federico. Geografía de Bolivia: geografía física (en castellà). Los Amigos del Libro, 1973, p. 135.
# Pena de mort a Andorra

La pena de mort a Andorra és prohibida per la Constitució de 1993. L'última pena de mort s'aplicà el 18 d'octubre del 1943: Pere Areny Aleix, de 29 anys i de Canillo, fou afusellat per haver assassinat el seu germà, Antoni Areny Baró.
Pere Areny fou empresonat al calabós del soterrani de la Casa de la Vall durant gairebé tres mesos, i s'executà la sentència dos dies després del judici. Seguint els costums del Manual Digest, la sentència es llegí a la plaça pública, en presència del condemnat i d'una multitud, i a continuació es conduí el reu fins a la Roureda de Moles, on va ser afusellat per un escamot del Cos de Policia. Qualsevol persona podia demanar clemència i que la pena fos commutada per presó perpètua, però no en va demanar ningú. Investigacions recents han revelat que Areny no tingué un judici just i que probablement patia esquizofrènia.
L'anterior pena de mort s'havia dictat el 1896, però s'havia commutat per presó perpètua. El mètode d'execució previst, el garrot vil, només s'aplicà una vegada, el 1860, per matar Joan Mandicó, acusat d'assassinar a ganivetades un veí seu. El garrot el féu comprar el copríncep Josep Caixal perquè el considerà més humà que la forca.

## Referències

* ↑ «Es compleixen 70 anys de la darrera execució al Principat». BonDia, 17-10-2013.
* ↑ «Quan Andorra va matar el seu últim condemnat a mort». El Nacional.cat, 06-09-2021.
* ↑ Rubio, Iñaki. Morts, qui us ha mort?. Editorial Comanegra, 2021, p. 259. ISBN 9788418022951.
# Cantó de Mélisey

El cantó de Mélisey és un cantó francès del departament de l'Alt Saona, situat al districte de Lure. Té 13 municipis i el cap és Mélisey.

## Municipis

* Belfahy
* Belmont
* Belonchamp
* Écromagny
* Fresse
* Haut-du-Them-Château-Lambert
* La Lanterne-et-les-Armonts
* Mélisey
* Miellin
* Montessaux
* Saint-Barthélemy
* Servance
* Ternuay-Melay-et-Saint-Hilaire

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Caritey | radical |
| 1951-1970 | Alfred Clerget | RPF, després RS, després UNR, després UDR |
| 1970- | Rose-Marie Daviot | Centrista, després MRG, després PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 6.821 | 7.549 | 7.249 | 6.992 | 6.509 | 6.198 | 6.390 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Magritte (cràter)

Magritte és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 149 km de diàmetre. Porta el nom del pintor belga René Magritte (1898-1967), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2012.

## Referències

* ↑ «Magritte». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 14 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Rossiïski (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Rossiïski».
Rossiïski - Российский (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Azov, al nord del riu Kuban, a 10 km al nord del centre de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Kalínino.
# Hyles vespertilio

Hyles vespertilio és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae).
S'estén per l'est de França, Suïssa, nord d'Itàlia, sud d'Alemanya (on es creu extingida), Àustria, República Txeca, sud de Polònia, nord d'Hongria, l'antiga Iugoslàvia, nord de Grècia, oest de Bulgària, Turquia i Líban (on persisteix una població aïllada a les muntanyes).
L'eruga s'alimenta de principalment del gènere Epilobium, en especial de Epilobium dodonaei, encara que també accepta Oenothera o Galium.

## Referències

* ↑ Sphingidae of the Western Palaearctic (anglès)
# Ribera de Vallera

La Ribera de Vallera és un curs d'aigua de la Catalunya del Nord, d'orientació sud-est - nord-oest. És un curs d'aigua de la comarca del Vallespir, de règim torrencial, que neix en el vessant nord de la carena dels Pirineus, en el terme de Reiners.
Els seus 10 quilòmetres, aproximadament, de recorregut discorren pels termes de Ceret i Reiners, amb un tram en el seu curs mitjà que fa de termenal entre aquestes dues comunes. El seu curs s'inicia a llevant del Bosc de Campans, dins del terme de Ceret, en el vessant septentrional del Pic de les Salines, des d'on davalla cap al nord, decantant-se progressivament cap a ponent i travessant al biaix el terme ceretà, per tal d'anar a cercar el límit dels dos termes pels quals discorre. Al llarg de poc més d'un quilòmetre fa de termenal entre aquestes dues comunes, fins que a prop de Vallera entra ja en el terme de Reiners. El travessa també de sud-est a nord-oest, marcant uns meandres molt destacats, fins que s'aboca en la Ribera de Reiners a prop al sud-est del Pont de Reiners i del Tec.
Desemboca en la Ribera de Reiners poc abans que aquesta s'aboqui en el Tec, sempre en terme de Reiners.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «-131-Reiners». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Reiners». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El traç de la Ribera de Vallera en el centre-dreta dels ortofotomapes de l'IGN
# Libó (arquitecte)

Libó (Libon, Λίβων) fou un arquitecte grec natural d'Elis. Fou el constructor del gran temple de Zeus a l'Altis d'Olímpia a la ciutat d'Elis cap al 460 aC, un temple fet amb les despulles de la ciutat de Pisa i altres de veïnes que s'havien revoltat i havien estat derrotades. Aquests fets es daten vers el 580 aC, però la construcció del temple segurament es va demorar uns anys i probablement no feia molt de temps que s'havia acabat quan Fídies va fer l'estàtua d'or i vori de Zeus (437 aC), per la qual cosa cal situar l'arquitecte a la primera meitat del segle v aC. D'aquest temple encara queden algunes ruïnes.

## Referències

* ↑ Chisholm, 1911.
* ↑ Pausanias, v. 10.3.
* ↑ The Encyclopaedia Britannica: A Dictionary of Arts, Sciences, Literature and General Information. Encyclopaedia Britannica, 1922.
# Pine Ridge (Nebraska)

Whiteclay (lakota: Makȟásaŋ; és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 14 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Whiteclay tenia 14 habitants, 7 habitatges, i 3 famílies. La densitat de població era de 6,1 habitants per km².
Dels 7 habitatges en un 14,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,9% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 57,1% no eren unitats familiars. En el 57,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 35,7% de 45 a 60 i un 7,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.250 $ i la renda mediana per família de 76.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 53.750 $. La renda per capita de la població era de 21.394 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Ullrich, Jan F. New Lakota Dictionary. 2a edició. Bloomington, IN: Lakota Language Consortium, 2014. ISBN 978-0-9761082-9-0 [Consulta: 19 gener 2015]. Arxivat 2016-10-18 a Wayback Machine.
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Whiteclay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Whiteclay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cantó de Ménigoute

El cantó de Ménigoute és un cantó francès del departament de Deux-Sèvres, situat al districte de Parthenay. Té 11 municipis i el cap és Ménigoute.

## Municipis

* Chantecorps
* Coutières
* Fomperron
* Les Forges
* Ménigoute
* Reffannes
* Saint-Germier
* Saint-Martin-du-Fouilloux
* Vasles
* Vausseroux
* Vautebis

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-19.. | Dr. Roullet | Divers droite |
| 19..-19.. | M. Brunet | rad. |
| 19..-19.. | M. Dupuis | Divers droite |
| 19..-1973 | M. Charoceau | Divers droite |
| 1973-2004 | André Dulait | Divers droite, després UDF |
| 2004-2011 | Jean-Charles Pied | Divers gauche |
| 2011- | Didier Gaillard | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 6.872 | 6.205 | 5.440 | 5.031 | 4.686 | 4.509 | 4.805 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Magret

El magret (de l'occità magret) és un filet de carn magra, tallada del pit d'una oca o ànec encebat. Que l'ocell estigui encebat fa distingir el magret d'un pit convencional. Malgrat que sigui conegut de fa força temps, el magret és, de fet, una invenció força recent. Tradicionalment, la carn d'ànec encebat (engreixat) es preparava en confit, i el rostit sencer es reservava per l'ànec sense encebar. Fou André Daguin, xef de l'Hôtel de France a Aush (Gers), el primer a idear aquesta forma de preparar els filets d'ànec encebat a començaments dels anys 1960.

## Referències

* ↑ «Magret». Argot culinari i gastronòmic. TERMCAT. [Consulta: 21 agost 2015, actualitzat el 17-01-2021].
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «encebar». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ «Magret». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Enllaços externs

* Preparació dels magrets, com saltar-los i preparar-los al pebre verd i com tallar els filets. A chefsimon.com (en francès)
* Com preparar un magret séché. A chefsimon.com (en francès)
# Rosskanal

El Rosskanal o Roßkanal és un canal navegable al port d'Hamburg a l'estat d'Hamburg a Alemanya que comença al Köhlbrand i que s'acaba al Rosshafen i l'Ellerholzkanal terraplenat. El canal, paral·lel al Neuhöfer Kanal està sotmès al moviment de la marea. Ha perdut quasi tot el seu paper pel transport aquàtic. El seu nom prové d'un antic mas Ross desaparegut.
* El pont Howald
* El pont ferroviari Rossbrücke
* Els magatzems Reemtsma al marge del canal
* La desembocadura al Köhlbrand i els terminals de contenidors CTH i CTB al segon pla
* Els magatzems Vollers

## Connecta amb

* Köhlbrand
* Rosshafen
* Ellerholzkanal
* Süderelbe

## Referències

* ↑ Verordnung zur Bestimmung der schiffbaren Gewässer, Hamburg, 5 de maig de 1987, (traducció: Decret de les vies navegables d'Hamburg)
* ↑ Hamburgisches Wassergesetz (HWaG) , Hamburg, 14 de desembre de 2007 (traducció: Llei de l'estat d'Hamburg sobre les aigües de superfície)
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Rosskanal
# Piper PA-28 Cherokee

El Piper PA-28 Cherokee és un model d'avioneta de la companyia Piper Aircraft dissenyat l'entrenament en vol, aerotaxi i ús personal.
Totes les versions del PA-28 són dissenys de construcció completament metàl·lica, amb fuselatge sense pressurització i propulsió per un sol motor. Tenen una configuració d'ala baixa amb tren d'aterratge tricicle i 4 places. Tots disposen d'una sola porta, pel cantó del copilot, a la que s'accedeix pujant sobre l'ala.

## Desenvolupament

El Cherokee va ser desenvolupat com una versió més petita i econòmica de produir que el Piper PA-24 Comanche. El primer vol del prototip va ser el 14 de gener de 1960. La producció en sèrie va començar el 1961 amb les versions Cherokee 150 i 160 (PA-28-150 i PA-28-160), fent referència a la potència en cavalls dels seus motors.

## Especificacions (model PA-28-140, del 1964)

Dades de Piper Aircraft Owner's Handbook
Característiques generals
* Tripulació: un pilot
* Capacitat: tres passatgers
* Longitud: 7,16 m
* Envergadura: 9,2 m
* Alçada: 2,25 m
* Superfície de l'ala 15,14 m²
* Perfil: NACA 65₂-415
* Pes buit: 544 kg
* Pes carregat: 975 kg
* Càrrega útil: 430 kg
* Pes màxim d'enlairament: 975 kg
* Motors: 1× Hèlix Sensenich M74DM Lycoming O-320-E2A, 150 CV
* Diàmetre de l'hèlix: 1,9 m
Rendiment
* Velocitat màxima: 123 nusos (230 km/h)
* Velocitat de creuer: 108 nusos
* Velocitat d'entrada en pèrdua: 47 nusos
* Abast: 465 milles nàutiques
* Sostre de servei: 14.300 peus
* Ràtio d'ascens: 660 peus/min
* Càrrega alar: 64,4 kg/m²
* Potència/pes: 0,116 kW/kg

## Cultura popular

En els simuladors de vol existeixen una o més variants del Piper PA-28 Cherokee, com el simulador de vol de codi obert FlightGear, així com en el sector comercial.

## Vegeu també

Avions lleugers comparables:
* Cessna 172
* Cessna 182
* Diamond DA40

## Referències

* 1 2 3 Plane and Pilot: 1978 Aircraft Directory, pages 62-64. Werner & Werner Corp, Santa Monica CA, 1977. ISBN 0-918312-00-0
* ↑ Twombly, Mark R. «Training Aircraft Review: The Piper Warrior III», undated. Arxivat de l'original el 29 de gener de 2008. [Consulta: 6 febrer 2008].
* ↑ Taylor, John W. R.. Jane's All The World's Aircraft 1961–62. Londres: Sampson Low, Marston & Company, Ltd., 1961, p. 305.
* ↑ Piper Aircraft: Cherokee 140 PA-28-140 Owner's Handbook. Piper Aircraft Corporation publication 753 584, February 1964, Revised May 27, 1977
* ↑ «Piper PA-28 Cherokee al wiki de FlightGear» (en anglès). Comunitat de FlightGear. [Consulta: 16 juny 2017].

## Enllaços externs

* Piper PA-28 Cherokee - Lloc web oficial
# Ridha El Louze

Ridha El Louze (Sfax, 27 d'abril de 1953) és un exfutbolista tunisià de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de Tunisia amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1978.
Pel que fa a clubs, destacà a Sfax Railways Sports.

## Referències

* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-04-29. [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ 1978 FIFA World Cup Argentina Arxivat 20 October 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Perfil a calcio.com
# Llavis menors allargats

Llavis menors allargats o Sinus pudoris és una característica genètica que consisteix en una elongació natural dels llavis menors que en els casos més extrems arriben a penjar fins a 10 cm més enllà de la vulva.
És un tret que es troba en molts grups ètnics, però amb més freqüència entre els que pertanyen a l'ètnia Khoisan, per aquesta raó també s'ha conegut com a "davantal hotentot" (en francès tablier = "davantal") en referència al grup ètnic khoikhoi.
Aquest tret ja apareix comentat a documents del segle xvii però no es va documentar fins al segle xix.
En altres grups ètnics africans, com a Ruanda, els llavis s'allarguen intencionalment amb l'objecte de modificar l'aspecte de la zona genital femenina. Normalment una dona més gran de la mateixa família sotmet la xiqueta a la pràctica d'estirament dels llavis menors des de l'edat de quatre o cinc anys.

## Galeria

* Llavis menors allargats
* Llavis menors allargats oberts
* Dones khoisan amb llavis menors allargats visibles

## Vegeu també

* Esteatopígia

## Referències

* ↑ ‘The Female Hottentot, with natural Apron.’ A medical myth. a ma Biblioteca digital de la literatura neerlandesa
* ↑ Baker, John R. «The ‘Hottentot Venus'». Oxford University Press, 1974. [Consulta: 26 juny 2006].
* ↑ «Campaign Against Female Genital Mutilation». Arxivat de l'original el 2008-05-21. [Consulta: 16 agost 2010].