OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leishmania donovani

Leishmania donovani és una espècie de protozou tripanosomàtid paràsit que produeix leishmaniosi visceral, també coneguda com a febre negre o febre Dumdum. El paràsit migra a l'interior dels òrgans com el fetge, l'espleni i la medul·la òssia. Si no es tracta provoca la mort de l'hoste. Els seus símptomes inclouen febre, pèrdua de pes, fatiga, anèmia i inflamació de la melsa i el fetge. Es dispersa amb un vector insecte, concretament mosquits de la sorra dels gèneres Phlebotomus i Lutzomyia. Durant el seu cicle de vida varia molt la seva morfologia. En els vertebrats existeixen sense flagel i en forma rodona d'amastigots quan invadeix macròfags. Els amastigots es fusionen amb els lisosomes i proliferen desenvolupant un fagolisoma.

## Referències

* ↑ Van Griensven, Johan; Diro, Ermias (June 2012). "Visceral Leishmaniasis". Infectious Disease Clinics of North America 26 (2): 309–322. doi:10.1016/j.idc.2012.03.005. PMID: 22632641
* ↑ Evans, TG (Sep 1993). "Leishmaniasis.". Infectious Disease Clinics of North America 7 (3): 527–46. PMID: 8254158
* ↑ Herwaldt, BL (1999). "Leishmaniasis.". Lancet 354 (9185): 1191–9. doi:10.1016/S0140-6736(98)10178-2. PMID: 10513726

## Enllaços externs

* Taxonomia a UniProt
* Genome information in EBI
* Taxonomia a BioLib
# Leirvíksfjørður

El Leirvíksfjørður, pronunciat [ˈlɔɹvʊiksˌfjøːɹʊɹ] en feroès, és un estret de les illes Fèroe que separa les illes d'Eysturoy (a l'oest), Borðoy (a l'est) i Kalsoy (al nord).
Limita al nord-oest amb el gran estret de Djúpini, entre Eysturoy i Borðoy, i al nord-est ho fa amb l'estret de Kalsoyarfjørður. Pel sud s'obre a l'Atlàntic.
A la riba del Leirvíksfjørður hi ha la població de Leirvík, de qui en pren el nom, així com el poble abandonat de Blankskáli.
Un transbordador de la companyia Strandfaraskip Landsins creuava l'estret des de Leirvík fins a Klaksvík. A causa de l'elevat volum de trànsit, el 2006 es va obrir el Norðoyatunnilin, un túnel submarí de 6.3 km de longitud (el segon més llarg de les Illes Fèroe després de l'Eysturoyartunnilin, inaugurat el 2020) que creua l'estret connectant ambdues poblacions. Aquest túnel va deixar obsoleta la línia de transbordador i avui la Strandfaraskip Landsins ofereix d'una línia de busos que fa el mateix servei.

## Referències

* 1 2 «Leirvíksfjørður». geoview.info. [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ «Leirvik». Mapcarta. [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ Nebelong, Lisbeth. Turen Går Til Færøerne (en danès). Politikens Forlag.
* ↑ «410 Fuglafj. - Gøtudalur - Klaksvík» (en feroès i anglès). Stranfaraskip. Arxivat de l'original el 2019-07-27. [Consulta: 8 juny 2019]. «Horaris»

## Vegeu també

* Llista de fiords de les Illes Fèroe.
# Leandre Negre Carrió

Leandre Negre Carrió (Barcelona, 15 de juny de 1946) és exjugador i dirigent d'hoquei sobre herba.
S'inicià com a porter al club Iuris, passà al can Salvi i després al Júnior CF i va ser divuit vegades internacional amb la selecció espanyola, amb què va jugar els Jocs Olímpics de Mèxic de 1968, on Espanya va acabar sisena. El 1980 va ser elegit president de la Federació Catalana de Hockey, càrrec que va ocupar fins al 30 de novembre de 1984, quan va ser elegit president de la Federació Espanyola. Va ser reelegit el 1989, però el 1992, després dels Jocs Olímpics de 1992 en què la selecció espanyola femenina va guanyar la medalla d'or, no es va presentar a la reelecció. El 2001 va tornar per un temps a la Federació Espanyola com a vicepresident de l'àrea esportiva durant el mandat de Martí Colomer i el 2003 va ser elegit president de la Federació Europea, càrrec des del qual el 2007 va posar en marxa l'Eurohockey League, que unificava les antigues Copa d'Europa i Recopa. El novembre de 2007 va ser reelegit al capdavant de l'Europea, però el novembre de 2008 va dimitir per presentar-se a la presidència de la Federació Internacional. El 29 de novembre de 2008, finalment, va ser elegit president de la de la Federació internacional, i durant el seu primer mandat va posar en marxa la Lliga Mundial. A finals de novembre de 2012 va ser reelegit per quatre anys més en el càrrec com a candidat únic.

## Referències

* ↑ «Leandre Negre Carrió». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El català Leandre Negre, nou president de l'Federació Internacional». El Punt Avui, 30-11- 2008 [Consulta: 3 juny 2017].
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Leandre Picher Buenaventura

Leandre Picher Buenaventura (La Pobla de Vallbona, 18 de maig de 1945) ha estat un polític valencià, diputat en les tres primeres legislatures de les Corts Valencianes.
Ha treballat com a pintor mural, des del 1977 és membre del PSPV-PSOE i va ser regidor de l'ajuntament de La Pobla de Vallbona. Fou elegit diputat per la circumscripció de València a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983, 1987 i 1991. De 1988 a 1991 fou vicepresident de la Comissió d'Investigació i seguiment del procés d'expropiació i relocalització del poble de Gavarda. També ha estat secretari general del PSPV-PSOE a la comarca del Túria i secretari d'organització del PSPV fins a 1995. Fou un dels principals suports de Joan Lerma durant la seva secretaria general.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 14 maig 2015].
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.444. ISBN 9788495484802.
# Leah Kirchmann

Leah Kirchmann (Winnipeg, 30 de juny de 1990) fou una ciclista canadenca professional des del 2011 i fins al 2022. Ha aconseguit diversos campionats nacionals en diferents modalitats.

## Palmarès

* 2010
** Campiona del Canadà en critèrium
** Campiona del Canadà sub-23 en ruta
* 2011
** Campiona del Canadà en critèrium
** 1a al Tour d'Elk Grove i vencedora de 2 etapes
** Vencedora d'una etapa al Nature Valley Grand Prix
* 2013
** Campiona del Canadà en critèrium
** 1a a la White Spot / Delta Road Race
* 2014
** Campiona del Canadà en ruta
** Campiona del Canadà en contrarellotge
** Campiona del Canadà en critèrium
** 1a a la White Spot / Delta Road Race
** 1a al Sea Otter Classic (circuit)
** Vencedora d'una etapa a la San Dimas Stage Race
** Vencedora de 2 etapes al Redlands Bicycle Classic
* 2015
** 1a al USA Cycling National Racing Calendar
** Vencedora d'una etapa al Joe Martin Stage Race
** Vencedora de 2 etapes a la Volta a Califòrnia
* 2016
** 1a a la Drentse Acht van Westerveld
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2017
** Campiona del món en contrarellotge per equips
** 1a al Gran Premi de Gatineau
* 2018
** Campiona del Canadà en contrarellotge
* 2019
** Campiona del Canadà en contrarellotge
** 1a al Gran Premi de Gatineau

## Referències

* ↑ «Leah Kirchmann to retire from pro cycling» (en anglès). cyclingmagazine, 29-08-2022. [Consulta: 11 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Leah Chishugi

Leah Chishugi (1976) és una supervivent tutsi del Genocidi de Ruanda, escriptora i impulsora d'iniciatives humanitàries. Va fundar l'entitat catitativa Everything is a Benefit, que fa campanyes amb i per als supervivents de les víctimes de violacions i altres violacions dels drets humans que hi va haver durant el primer i el segon conflicte civil a la República Democràtica del Congo (RDC).
Va néixer en una família i va créixer amb nou germans. La va marcar estar a l'aeroport de Kigali el 6 d'abril de 1994 quan el president Juvénal Habyarimana va ser assassinat. Va créixer a Goma, una ciutat de la RDC, just a la frontera amb Ruanda. Als disset anys es va traslladar a Ruanda i es va casar i va donar a llum un fill. El 1994 va fugir del genocidi que es va produir a Ruanda en aquell moment i es va refugiar a la Gran Bretanya. El 2008 va tornar a casa per lliurar aliments i medicaments i va espavilar-se amb el que va trobar i va començar a entrevistar supervivents de violacions als pobles que va visitar. Va anar a Bukavu i després a Walungu, en unes circumstàncies difícils, la carretera es va tornar impossible. Va explicar que "els boscos estaven plens de cadàvers" i durant un període de dos mesos va entrevistar aproximadament 500 supervivents de violacions. Va documentar les edats, els noms i els llocs on es van produir els atacs, així com l'etnicitat dels autors. El supervivent més jove que va documentar tenia un any i el més gran tenia noranta anys. A la dècada del 2010 resideix a Londres i treballa com a infermera.
El 2010 va escriure, A Long Way From Paradise: Surviving The Rwandan Genocide (Un llarg camí des del paradís, sobreviure al genocidi de Ruanda) que és un relat de com es va escapar del genocidi.

## Referències

* ↑ Callaghan.
* ↑ Sackur, 2008.
* ↑ McClements, 2010.
* ↑ Taylor, 2008.
* ↑ Enus, 2011.
* ↑ Chishugi, 2010.

## Bibliografia

* Callaghan, Greg «Leah Chishugi». The Australian, 29-10-2011 [Consulta: 13 març 2014].
* Chishugi, Leah. A Long Way From Paradise: Surviving The Rwandan Genocide. Hachette, 2010. ISBN 978-1844086573.
* Enus, Anton «How I survived the genocide: Leah Chishugi». SBS, 14-09-2011 [Consulta: 13 març 2014].
* McClements, Melissa «Leah Chishugi: 'He's my cup of tea every day'». The Guardian, 30-10-2010 [Consulta: 13 març 2014].
* Sackur, Stephen «Leah Chishugi». BBC, 17-12-2008 [Consulta: 13 març 2014].
* Taylor, Diane «Aged one to 90, the victims of hidden war against women». the Guardian, 05-12-2008 [Consulta: 13 març 2014].
# La bandida

La bandida és una pel·lícula mexicana filmada en 1963 i dirigida per Roberto Rodríguez, protagonitzada per María Félix, Pedro Armendáriz, Emilio Fernández i Katy Jurado.

## Argument

Una turbulenta història d'amor i sobretot, d'aventures en el marc de la Revolució Mexicana de 1910. María Mendoza "La Bandida" (María Félix), prostituta i propietària d'un bordell, és amant de Roberto Herrera (Pedro Armendáriz), qui manté una constant disputa a través de les baralles de galls i amb les armes, amb Epigmenio Gómez (Emilio Fernández). Les constants friccions entre els rivals s'aguditzen quan "La Bandida" es converteix en part de la disputa.

## Repartiment

* María Félix - María Mendoza "La bandida"
* Pedro Armendáriz - Roberto Herrera
* Emilio Fernández - Epigmenio Gómez
* Katy Jurado - La Jarocha
* Ignacio López Tarso - Anselmo
* Lola Beltrán
* Andrés Soler
* Marco Antonio Muñiz
* Gina Romand
* Carlos Ancira
* Alicia del Lago
* René Cardona
* Celia Viveros
* Yolanda Ciani
* Jose Chávez
* Pilar Sen
* Mario García "Harapos"

## Comentaris

Va ser l'última pel·lícula filmada per Pedro Armendáriz a Mèxic

## Referències

* ↑ Doll, Susan. «La Bandida» (en anglès). Turner Classic Movies. [Consulta: 8 maig 2018].
* ↑ La bandida a sensacine.com,
* ↑ la bandida a Fotogramas
# La baraonda

La baraonda és una pel·lícula italiana del 1980 dirigida per Florestano Vancini. també va estar distribuïda per Passioni popolari.

## Trama

Durant la Cursa de sis dies de ciclisme al Palasport di San Siro, el metge esportiu Federico Salvi rep la visita de la seva ex-xicota Erminia, procedent de la Romanya, que es presenta amb una criatura i afirma que és d'ell. Tanmateix, Federico es nega a reconèixer-lo

## Repartiment

* Giuliano Gemma: Federico Salvi
* Edi Angelillo: Erminia
* Wanda Aschel Bacciella:
* Narcisa Bonati:
* Enrico Grazioli:
* Francesco Salvi: balordo
* Andrea Roncato
* Guido Nicheli
* Gianfranco Mauri:

## Crítica

    «... fresc poc dibuixat...» *

## Nominacions

* David di Donatello 1981: nominada al millor muntatge

## Notes

* ↑ Paolo Mereghetti, Dizionario dei film, ed. 1994.
* ↑ premis David di Donatello 1981 a mymovies.it

## Enllaços externs

* La baraonda a YouTube
# León Artola

José Luis "León" Artola (Noceda del Bierzo, 1893-1937) va ser un director, guionista, director de fotografia i actor.

## Biografia

Molt jove, emigra amb els seus pares cap a l'Argentina, on s'inicia al cinema com a actor. En 1923 va fundar a l'Argentina una empresa per a rodar documentals per a la nombrosa colònia emigrant. Dos anys després torna a Vigo amb el seu reportatge Gallegos en Buenos Aires (1925)... Al costat de Juan Pacheco, un dels millors operadors de càmera d'aquella època, va rodar i va realitzar Mientras la aldea duerme. Aquest mateix any 1926 Artola prova en el camp còmic amb El pollo pera, ajudat pel periodista Antonio Valero de Bernabé... Artola estrena una altra pel·lícula, Sol en la nieve el 23 d'abril de 1934 al Monumental Cinema.
Como altres, Artola no es va adaptar bé al cinema sonor. Sol en la nieve és una pel·lícula muda mentre el cinema sonor portava ja 3 anys a les sales... Encara que potser el més conegut de León Artola sigui el guió d'una altra sarsuela, Rosario la Cortijera, el 1935, interpretada per Estrellita Castro i el Niño de Utrera.
Als vespres de la Guerra Civil, León Artola dirigeix el 1936 Rinconcito madrileño, un melodrama costumbista, en el qual debutà Luis Prendes. També va produir i guionizó la Zarzuela homònima de Luis Fernández de Sevilla en col·laboració amb Anselmo C. Carreño i música de José Serrano. La pel·lícula fou estrenada el 5 de juliol del 1937, però no es tenen més notícies de León Artola des de començaments del 1937, quan fou denunciada la seva desaparició. Des d'aleshores es desconeixen les seves causes ni el seu destí final.

## Filmografia

* Mientras la aldea duerme (1926)
* El pollo pera (1926)
* La del Soto del Parral (1929)
* El suceso de anoche (1929)
* Sol en la nieve (1934)
* Rosario la Cortijera (1935)
* Rinconcito madrileño (1936)

## Referències

* ↑ León Artola, uno de Noceda, Diario de León, 5 de maig de 2003
* ↑ Labanyi & Pavlović p.471
* ↑ León Artola, el pionero documentalista berciano que se perdió en un Madrid de ‘mordaza’, infobierzo

## Bibliografia

* Labanyi, Jo & Pavlović, Tatjana. A Companion to Spanish Cinema. John Wiley & Sons, 2012.
# Lev Artsimóvitx

Lev Artsimóvitx (rus: Лев Андреевич Арцимович) (Moscou, 12 de febrer de 1909 $^{(Julià)}$ - Moscou, 1 de març de 1973) va ser un físic rus, Acadèmic de l'Acadèmia de Ciències de l'URSS (1953), membre del Presídium de l'Acadèmia de Ciències de l'URSS (des de 1957), i Heroi del Treball Socialista (1969).
Va ser conegut per dirigir l'equip que va assolir produir la primera fusió nuclear en un laboratori.

## Investigacions acadèmiques

Artsimóvitx va treballar en el camp de la fusió nuclear i de la física del plasma.
De 1930 a 1944 va treballar a l'Institut Físic-Tècnic Ioffe, i el 1944 es va unir al Laboratori número 2 (actualment Institut Kurchàtov) per treballar en el Projecte soviètic de la bomba atòmica. De del 1951 fins a la seva mort el 1973, va ser el cap del programa d'energia de fusió soviètic.
És conegut com «el pare del Tokamak», un concepte especial de reactor de fusió. Una vegada Artsimóvitx va ser preguntat sobre quan estaria llest el primer reactor termonuclear. Va respondre: «Quan la humanitat ho necessiti, potser poc temps abans».
Sota la seva direcció es va assolir per primera vegada una reacció de fusió termonuclear en un laboratori.
De 1963 a 1973 va ser vicepresident de la Conferència Pugwash i president del Comitè Nacional de Físics Soviètics.
Va ser triat un Membre Honorari Estranger de l'Acadèmia Estatunidenca de les Arts i les Ciències en 1966.

## Reconeixements

* 1946 - Membre corresponent de l'Acadèmia de Ciències de l'URSS.
* 1953 - Acadèmic de l'Acadèmia de Ciències de l'URSS.
* 1953 - Premi Stalin de 1a classe.
* 1957 - Acadèmic-secretari de Departament d'Astronomia i Física General de l'Acadèmia de Ciències de l'URSS, membre del Presídium de l'Acadèmia de Ciències de l'URSS.
* 1958 - Premi Lenin.
* 1965 - Membre Honorari de l'Acadèmia de Ciències de Txecoslovàquia.
* 1966 - Membre Honorari Estranger de l'Acadèmia Estatunidenca de les Arts i les Ciències.
* 1968 - Membre Honorari de la Reial Acadèmia de les Ciències de Suècia.
* 1969 - Membre Honorari de l'Acadèmia de les Ciències de Iugoslava.
* 1969 - Heroi del Treball Socialista.
* 1970 - Ciutadà Honorari de Texas (Estats Units d'Amèrica).
* 1971 - Premi Estatal de l'URSS.
* 1972 - Doctor honoris causa de la Universitat de Varsòvia.
* Quatre Ordes de Lenin.
* Orde de la Bandera Roja, dues vegades (incl. 1945).

## Eponímia

* El cràter lunar Artsimovich porta aquest nom en la seva memòria.

## Referències

* ↑ Coppi, Bruno; Feld, Bernard T «Obituary: L. A. Artsimovich» (en anglès). Physics Today, 26(7), 01-07-1973, pàg. 60-61. Arxivat de l'original el 2013-09-27 [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ «Fusion power. Astep in the right direction» (en anglès). New Scientist, 26-08-1976.
* ↑ «Chris Smith, The Path to Fusion Power». Elementary.
* ↑ «Book of Members, 1780-2010: Chapter A» ( PDF) (en anglès). American Academy of Arts and Sciences.
* ↑ "Artsimovich". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

## Enllaços externs

* «Artsimovich's photo». Acadèmia de Ciències de l'URSS.
* «Artsimovich Memorial Lecture». OFES. Arxivat de l'original el 2006-09-25. [Consulta: 17 juliol 2021].
# Li Ang

Li Ang (李昂) és el pseudònim de Shih Shu Tuan (施 淑 端) nascuda el 5 d'abril de 1952, a Lukang (Taiwan). Li Ang (李昂) és una escriptora feminista taiwanesa. Després de graduar-se en filosofia a la Universitat de Cultura Xinesa, va estudiar drama a la Universitat d'Oregon. Posteriorment, va tornar a ensenyar a la seva alma mater. L'obra més coneguda és The Butcher's Wife (殺夫: 1983, - Matar el marit: 2021. Ed. Males Herbes - traducció de Mireia Vargas). El feminisme i la sexualitat són temes presents en bona part de la seva obra. Moltes de les seves històries estan ambientades a Lukang.
Matar el marit (殺夫) és una crítica al patriarcat tradicional xinès. L'heroïna, òrfena de pare, és venuda per l'oncle (germà del pare) a un carnisser molt més gran que ella. La domina sexualment i es complau d'espantar-la de formes diverses, inclosa la visita a l'escorxador, cosa que provoca que la noia assassini el carnisser. Hi ha una traducció al català de Mireia Vargas Urpí

## Referències

* ↑ Haddon, Rosemary, From Pulp to Politics: Aspects of Topicality in Fiction by Li La Ang Modern Chinese Literature and Culture, vol. 13, no. 1, pp.36-72
* ↑ Li Ang Arxivat 2012-10-06 a Wayback Machine., Guest Writers, 11th International Conference on the Short Story in English, York University
* ↑ Li, Ang. Matar al marido. Barcelona: Plataforma, 2012. ISBN 978-84-15577-45-4.
* ↑ Li Ang. 2021. Matar el marit. Barcelona: Les Males Herbes (Distorsions). ISBN 9788412316513.

## Bibliografia

* Chinese Writers on Writing Li Ang. ed. Arthur Sze. (Trinity University Press, 2010).

## Enllaços externs

* «Can Xue». [Consulta: 10 març 2021].
* «The Li Ang Archive». [Consulta: 10 març 2021].
* Slaktarens hustru, 1992 Libris
# Li-Meng Yan

Dr. Li-Meng Yan és un viròloga, investigadora i denunciant xinesa que va fugir de Hong Kong després que els seus supervisors la silenciessin i l'obliguessin a aturar la seva investigació sobre COVID-19. Yan creu que el govern xinès i l'Organització Mundial de la Salut coneixien com es transmetia la covid-19 entre les persones molt abans del que es va informar, fins i tot abans de publicar informes. Actualment viu amagada als EUA.
Va obtenir el seu grau al XiangYa Medical College de la Central South University de la Xina, i el seu doctorat a la South Medical University, Xina. La seva recerca inclou l'estudi d'una vacuna antigripal universal, anticossos reactius creuats i immunologia cel·lular. En el moment de la pandèmia de la covid-19, treballava a l'Escola de Salut Pública de Hong Kong, a la Universitat de Hong Kong, fent recerca especialitzada en virologia i immunologia.
Va ser una de les primeres científiques del món a estudiar el brot de coronavirus a Wuhan, segons la seva versió, després que el doctor Leo Poon, el seu supervisor a la universitat de Hong Kong (un laboratori de referència de l'OMS), li va demanar que mirés els casos com els SARS a Wuhan, el desembre del 2019. A través d'una àmplia xarxa de professionals mèdics de la Xina continental va conèixer que el covid-19 es transmetia entre les persones el 31 de desembre de 2019. El 9 de gener de 2020, l'OMS va publicar una declaració dient que no hi havia "cap evidència" de transmissió persona a persona de la covid-19. Yan va continuar les seves investigacions sobre la malaltia i va comunicar les seves troballes als seus superiors el 16 de gener. Després li van advertir que no continués i que "callés i estigués atenta", o en cas contrari tindria problemes i havia de desaparèixer.
A l'abril del 2020 va fugir de Hong Kong i va viatjar als Estats Units per sensibilitzar sobre la pandèmia i el paper que hi havia tingut el govern xinès. Va arribar a LAX i, suposadament, va ser interrogada per la Oficina Federal d'Investigació durant hores després de la seva posada en llibertat.
La Universitat de Hong Kong va negar els fets i va assenyalar que Yan mai havia fet cap investigació sobre la transmissió entre humans del nou coronavirus a HKU durant el desembre de 2019 i el gener de 2020, segons va afirmar la seva entrevista.

## Referències

* 1 2 «Chinese virologist in hiding after accusing Beijing of coronavirus cover-up». New York Post, 10-07-2020 [Consulta: 11 juliol 2020].
* 1 2 «EXCLUSIVE: Chinese virologist accuses Beijing of coronavirus cover-up, flees Hong Kong: 'I know how they treat whistleblowers'». , 09-07-2020 [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «Li-Meng Yan MD, PhD, The University of Hong Kong». Keystone Symposia. Arxivat de l'original el 11 juliol 2020. [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «Chinese virus expert who defected to the US claims to know 'the truth of Covid'». Dailystar, 10-07-2020 [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «HKU responds to the media concerning a former staff member’s TV interview». , 11-07-2020 [Consulta: 12 juliol 2020].
# Licínia (filla de Publi Licini Cras Dives Mucià)

Licínia (en llatí Licinia) va ser una dama romana, filla de Publi Licini Cras Dives Mucià, cònsol l'any 131 aC. Formava part de la gens Licínia
Es va casar amb Gai Sulpici Servi Galba, que va ser condemnat l'any 110 aC per haver estat subornat per Jugurta.
La seva germana, que portava mateix nom, va ser la dona de Gai Semproni Grac, el famós tribú de la plebs.

## Referències

* ↑ Smith, Willaim (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 782.
# Licínia (esposa de Gai Mari el Jove)

Licínia (en llatí Licinia) va ser una dama romana, filla de Luci Licini Cras (Lucius Licinius Crassus) orador i cònsol l'any 95 aC. Es va casar amb Gai Mari el Jove.
Es va destacar, juntament amb la seva germana que també es deia Licínia, per la puresa del llenguatge llatí que utilitzava i que havien après de la seva mare Múcia i de la seva àvia Lèlia.
Un impostor de nom Amaci o Amati o Heròfil (Amatius) es va fer passar per fill d'aquest matrimoni.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 782.