OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barri de Granada

El Barri de Granada és un nucli de població de l'entitat singular de població de la la Canyada del Fenollar d'Alacant (Alacantí, País Valencià). A pesar del fet que pertany a Alacant, popularment és considerat un barri de Sant Vicent del Raspeig per la seua proximitat i llaços dels seus habitants amb aquest municipi.

## Història

El Barri de Granada va nàixer en els anys 60 al segle xx. Els primers assentaments van ser veïns del municipi de Cuevas del Campo i altres de la província de Granada que buscaven treball en l'agricultura o la construcció. Es van instal·lar progressivament cases, de manera que es va formar un barri amb identitat pròpia, i per la procedència dels seus pobladors, se li va conèixer com a Barri Granada.

## Descripció general

Proper al cementeri municipal de Sant Vicent del Raspeig, el Barri de Granada està format per diverses desenes d'habitatges d'una o dues plantes, i compta tan sols amb dos carrers principals coneguts sota el nom d'"Ample" i "de les Flors", una d'anada i una altra de tornada, travessades per un altre parell de carrerons. Existeix un camp de futbol sala de terra amb porteries de futbol 7. Granada celebra les seues festes a l'agost. L'alçària respecte el nivell de la mar és de 96,36 metres.

## Desatenció d'Alacant

El barri és únicament residencial i manca de qualsevol servei, tant ciutadà com comercial. A nivell urbanístic, manca de nombrosos elements com són reixetes, guals i passos per als vianants, fonts d'aigua potable, papereres, pilons i telèfons públics. A més, compta amb trams de vorera en mal estat i elements que envaeixen la banda lliure per als vianants de la major part dels itineraris. Els xiquets i jóvens del barri tenen assignada l'educació infantil i primària al col·legi Azorín de Sant Vicent del Raspeig a causa de la seua llunyania amb Alacant. Així mateix, a nivell de sanitat, els residents acudeixen al centre de salut de Sant Vicent del Raspeig. El mateix ocorre amb el servei de repartiment de Correu postal, que és atés per Sant Vicent. A més de les reclamacions dels seus veïns, també alguna formació política ha sol·licitat millores i atenció al barri. Veïns del Barri de Granada han contemplat la segregació d'Alacant per sol·licitar l'annexió a Sant Vicent del Raspeig.

## Referències

* 1 2 R. Forner, Clara «Granada, sin tiendas ni bar» (en castellà). , 17-01-2013 [Consulta: 28 desembre 2014].
* 1 2 «Alicante Digital ♥ - La Cañada del Fenollar» (en castellà-es). [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ Pérez Navalón, Estefanía «Análisis de la accesibilidad urbana en San Vicente del Raspeig: Estudio de los barrios Granada, Los Manchegos y El Tubo.». Universidad de Alicante [Alicante], septiembre de 2014, pàg. 94 [Consulta: 28 desembre 2014].
* ↑ A., R. «Mejoras para el barrio de Granada» (en castellà). [Alicante], 17-07-2013 [Consulta: 28 desembre 2014].
# Makàrovo (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Makàrovo».
Makàrovo (en rus: Макарово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 3 habitants. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ «Владимирская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года.». Arxivat de l'original el 2019-01-14.
* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Nikitin

Nikitin - Никитин (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 15 habitants. Pertany al districte (raion) de Rovenkí.

## Referències

* ↑ Ломакин А. В. Село Ладомировка Белгородской области Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Проект «От чистоты речушек малых до чистоты души большой»». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 25 gener 2014].
# Dipodomys merriami

Dipodomys merriami és una espècie de mamífer rosegador de la família dels heteròmids. Viu a Mèxic i els Estats Units. Els seus hàbitats naturals són les zones de sòl sorrenc, argilós, gravós o rocós amb vegetació de tipus matollar desèrtic, artemísies, pins pinyoners-ginebres i arbres de Josuè. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del metge i naturalista estatunidenc Clinton Hart Merriam.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; Timm, R.; Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T. Dipodomys merriami. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 agost 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 272. ISBN 978-0801893049.
# Epinephelus socialis

Epinephelus socialis és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 52 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Günther, A. 1873. Andrew Garrett's Fische der Südsee. (Band I) Heft I. Journal des Museum Godefroy, Band II, Heft III. L. Friederichsen & Co., Hamburg. Andrew Garrett's Fische der Südsee.: 1-24, Col. Pls. 1-20.
* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bassa de Cas Barreter

Sa Bassa de Cas Barreter és un safareig vinculat a la Síquia de Coanegra a Santa Maria del Camí que s'utilitzava per regular el cabal d'aigua que movia les rodes del molí immediat, antigament el Molí Draper i en l'actualitat en estat ruïnós. El nom de sa Bassa de Cas Barreter identifica tota la zona: safareig, ruïnes del molí i el pla i conradissos on se situen aquestes edificacions (es Pla de sa Bassa).

## Referències

* ↑ Canyelles Crespí, Martí; Mesquida Mas, M. Magdalena; Vich Vich, Rosa.- Per la vall de Coanegra: guia didàctica.- Ajuntament de Santa Maria del Camí: Santa Maria del Camí, 1997.
# Avió de reconeixement

Els avions de reconeixement són avions militars que es fan servir per monitorar l'activitat enemiga, normalment estan desproveïts d'armament. Aquest article es concentra en les aeronaus militars usades en aquest propòsit, encara que una important activitat de l'aviació civil és el reconeixement i la vigilància del terreny per la cartografia, el monitoratge del tràfic i els estudis geològics i científics. A més, en molts països es fan servir aeronaus civils per a la vigilància de fronteres, la patrulla marítima o per a la prevenció del contraban i la immigració il·legal. La majoria són avions de combat, blindats, fotogràfics; són biplaça o monoplaça depenent de quin avió sigui. També alguns bombarders són avions de reconeixement, alguns són aeronaus d'alta velocitat (depenent de quin avió sigui), d'atac i tenen computadores intel·ligents
Una aeronau de vigilància no requereix necessàriament de capacitats d'alt rendiment o característiques furtives. De fet pot ser una aeronau civil modificada que hagi estat camuflada amb la finalitat de semblar inofensiva. Tècnicament, qualsevol cosa que pugui volar i realitzar observacions (dinàmicament o mitjançant equip/sensors d'enregistrament) d'informació visual o emissions electròniques pot ser qualificada com una aeronau de vigilància.
Van existir intents de realitzar aquest tipus de missions molt abans de la invenció dels aparells voladors més pesants que l'aire, en 1794 a França van començar a experimentar usant globus aerostàtics per proporcionar informació d'orientació per a l'artilleria. Els successius intents durant tot el segle xix van resultar militarment inútils, però actualment estan en ús les plataformes de radar basades en aeròestats.
# Makàrovo

«Makàrovo» té aquests significats:
* Makàrovo (Marí El), localitat de la república de Marí El, a Rússia
* Makàrovo (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Ojkanje

Ojkanje és un cant tradicional polifònic a dos veus originari de la regió dàlmata a l'interior de Croàcia. Inscrit el 2010 a la Llista del Patrimoni Cultural Immaterial que necessita mesures urgents de salvaguarda. Els intèrprets poden ser dos o més homes o dones. Es caracteritza per tenir una vibració peculiar que es fa amb la gola i fins que el o la cantant aguanti la respiració. Les escales de la melodia són limitades i essencialment cromàtiques. Els temes són diversos des de l'amor, fins a temes d'actualitat polítics i socials. Aquest cant, com molts altres tradicionals es transmeten entre generacions gràcies a persones que estan ben dotades per interpretar-los y que formen grups que transmeten aquestes tradicions. Però la immigració, el despoblament de zones rurals, on són més populars aquests cants, i el canvi en la manera de viure fan difícil la seva permanència i cada vegada hi ha menys intèrprets dotats per aquest tipus de cants. Els mitjans audiovisuals actuals també estan fent una bona feina ajudant a la transmissió només oral o que es pugui fer en grups folklòrics que són els que realment estan fent una gran feina per mantenir aquestes tradicions.

## Referències

* ↑ http://www.unesco.org/culture/ich/index.php?lg=es&pg=00011
* ↑ http://www.unesco.org/culture/ich/index.php?pg=00272

## Enllaços externs

* Naše ojkanje i ganganje Arxivat 2010-04-11 a Wayback Machine.. Lloc web en croat.
* El cant Ojkanje (UNESCO)
* Vídeo al youtube d'un cant Ojkenje.
# Nikkal

Nikkal, el nom complet Nikkal-wa-ter, fou una deessa d'Ugarit, Canaan i més tard de Fenícia. Ella fou una deessa dels horts, el nom significa "Gran Dama i fructífera" i es deriva de l'idioma accadi i semític occidental - que significa "Deessa de la Fruita". Johannes Cornelis de Moor tradueix de l'ugarític 𐎛 𐎁 "ib" com "flor", que sobreviu a l'hebreu bíblic com אֵב) i (Càntics 6:11) com una supervivència d'aquest ús
Era filla de Khirkhibi, el rei de l'estiu, i estava casada amb el déu de la lluna Yarikh, que li va regalar collarets de lapislàtzuli. El seu matrimoni es descriu líricament en el text ugarític "Nikkal i la Kathirat". Possiblement fou adorada a finals de l'estiu quan els fruits dels arbres havien estat collits. El seu equivalent és la deessa sumèria Ningal, la mare de Inanna i Ereshkigal.
La peça més antiga registrada de música antiga, és un himne en alfabet cuneïforme ugarític que estava dedicat a Nikkal. Fou publicat pel professor Anne Draffkorn Kilmer amb el títol de "L'Himne a Nikkal", i ha estat objecte de diversos estudis des del seu descobriment a Ugarit.

## Referències

* ↑ Johannes Cornelis de Moor. Antologia de Textos Religiosos de Ugarit. E.J. Brill, 1987. ISBN 90-04-08330-8, pàgina 142
* ↑ Poema Nikkal i la Kathirat
* ↑ , Godfrey Roller (1956, 2a ed., 1971). Mites i Llegendes cananees (2 ª ed.). Edinburgh: T. & T. Clark
* ↑ Kilmer, Anne Draffkorn, Revista d'Estudis cuneïforme, XXXVIII (1986), 94-98

## Bibliografia

* Driver, Godfrey Rolles (1956, 2nd ed., 1971). Canaanite Myths and Legends (2nd ed.). Edinburgh: T. & T. Clark
* Kilmer, Anne Draffkorn. "The Cult Song with Music from Ancient Ugarit: Another Interpretation". Revue d'Assyriologie 68 (1974): 69–82.
* Kilmer, Anne Draffkorn, Richard L. Crocker, and Robert R. Brown. Sounds from Silence: Recent Discoveries in Ancient Near Eastern Music. Berkeley: Bit Enki Publications, 1976.
# Al-Mahdí li-din-Al·lah Àhmad

Al-Mahdí li-din-Al·lah Àhmad és el nom dels següents personatges:
* Al-Mahdi li-Din Allah Ahmad ibn al-Husayn, imam zaidita (1248 - 1255)
* Al-Mahdi li-Din Allah Ahmad ibn Yahya ibn al-Murtada, imam zaidita (1291 - 1292)
* Al-Mahdi li-Din Allah Ahmad ibn al-Hasan ibn al-Kasim, imam zaidita (1676 - 1681)
# La Tour

«La Tour» té aquests significats:
* La Tour o casa de La Tor d'Alvèrnia, família noble francesa originària de La Tor, avui dia extingida, vinculada als comtats d'Alvèrnia i Boulogne
* La Tour (Alta Savoia), municipi al departament de l'Alta Savoia (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* La Tour-d'Auvergne, municipi al departament del Puèi Domat (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* La Tour d'Auvergne, senyoria d'Alvèrnia, origen de la família de La Tour que després fou La Tour d'Auvergne
* La Tour-en-Jarez, municipi al departament del Loira (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* La Tour-du-Meix, municipi al departament del Jura (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* La Tour-de-Peilz, ciutat i comuna suïssa, del cantó de Vaud, situada al districte de Vevey, cercle de La Tour-de-Peilz
* La Tour-du-Pin, municipi al departament de la Isèra (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* La Tour-Saint-Gelin, municipi al departament de l'Indre i Loira (regió de Centre – Vall del Loira, França)
* La Tour-de-Sçay, municipi al departament del Doubs (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Autigny-la-Tour, municipi al departament dels Vosges (regió del Gran Est, França)
* Cantó de la Tour-du-Pin, cantó del al districte de Grenoble (departament de la Isèra, regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Cercy-la-Tour, municipi al departament del Nièvre (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Coulommiers-la-Tour, municipi al departament del Loir i Cher (regió de Centre – Vall del Loira, França)
* Districte de La Tour-du-Pin, districtes al departament de la Isèra (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Mars-la-Tour, municipi al departament de Meurthe i Mosel·la (regió del Gran Est, França)
* Ménil-la-Tour, municipi al departament de Meurthe i Mosel·la (regió del Gran Est, França)
* Ribécourt-la-Tour, municipi al departament del Nord (regió dels Alts de França, França)
* Suilly-la-Tour, municipi al departament del Nièvre (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Yvignac-la-Tour, municipi al departament de Costes del Nord (regió de Bretanya, França)
# Estana – Coll de la Canal del Cristall

El PR-C 121 és un sender de petit recorregut que surt d'Estana i arriba al Coll de la Canal del Cristall. Aquest sender enllaça la població d'Estana, a la Cerdanya, amb la carena de la serra del Cadí passant per Prat de Cadí. Enllaça amb el GR-150 a la població d'Estana i a coll de Pallers amb el GR-150-1 prop del pic de les Tres Canaletes.

## Descripció de l'itinerari

| Temps Totals | Distàncies Totals | Punt itinerari |
| 0:00 h | 0,000 km | Estana. Enllaç GR-150 |
| 0:11 h | 0,800 km | Coll de Pallers. Enllaç GR-150 |
| 0:22 h | 1,550 km | Serra de Mataplana |
| 0:55 h | 3,550 km | Coll Roig. |
| 1:10 h | 4,550 km | Prat de Cadí. |
| 3:10 h | 6,100 km | Coll de la Canal del Cristall. Enllaç GR-150-1 |

## Referències

* ↑ Lara i García i Lara, Sergi. A Peu pel parc natural Cadí-Moixeró i el massís del Pedraforca. Volum 81 de Col·lecció Azimut. Cossetània Edicions, 2006, p. 70-72. ISBN 9788497912075.
* ↑ «Senders de petit recorregut – PRː PR-C 121: Estana – coll de la Canal del Cristall». Parcs de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 5 de desembre 2017. [Consulta: 30 abril 2017].
* 1 2 «PR®-C 121». Senders de Catalunya. Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). [Consulta: 30 abril 2017].
# Ball de diables de Sant Quintí

El Ball de diables de Sant Quintí és una tradició arrelada a Sant Quintí de Mediona. La primera notícia del ball de diables de Sant Quintí de Mediona data l'any 1853 en una notícia al diari barceloní El Presente del dia 18 d'agost d'aquell mateix any. No hi ha documents que ho demostrin, ja que per la Guerra Civil espanyola es van cremar els arxius de l'ajuntament de Sant Quintí. El ball de diables de Sant Quintí manté les actuacions ininterrompudes des del seu origen, tret de durant la Guerra Civil espanyola.

## El típic

| « | Si analitzem els diferents textos conservats del Ball de Diables en l'àrea etnogràfica del Penedès, ens adonem que la versió de Sant Quintí de Mediona, al costat de la de l'Arboç del Penedès, són les dues més antigues. Ni una ni l'altra inclouen la relació de personatges que cada diable ha tingut l'oportunitat de veure a l'infern, part que indefugiblement connectem amb els actuals versots o versos crítics i irònics. Aquells "condemnats" a l'infern foren substituïts progressivament per personatges i temes que variaven d'any en any. La còpia conservada del ball a Sant Quintí és, doncs, entre els textos més antics de ball de Diables de què disposem en l'actualitat. Si tenim en compte que les temàtiques crítiques documentables històricament pertanyen a les èpoques properes a la guerra del Francès, de principis del XIX, quan apareixen referències al general napoleònic Chabran, que l'estudiós Manuel Milà i Fontanals adscriu de forma genèrica a la zona penedesenca, o bé la crítica contra el rei Botella, José Bonaparte, que Antoni Insenser atribueix al ball de Diables vilafranquí, podem augurar que la versió conservada a Sant Quintí de Mediona pertany si més no a èpoques anteriors, probablement el segle xvii. | » |
| — Jordi Bertran, Història del tipíc |||

## Referències

* ↑ Palau Martí, Montserrat; Sunyer, Magí. Els Balls parlats a la Catalunya nova: teatre popular català. Edicions El Mèdol, 1992. ISBN 8486542502.
* ↑ «El Ball de Diables de Sant Quintí de Mediona: "el típic"». Ball de diables.cat. [Consulta: 16 febrer 2011].

## Enllaços externs

* pàgina web
# Marbre de Purbeck

El marbre de Purbeck és un tipus de pedra calcària dura, apetxinada, d'un color marró grisenc i procedent de les mines reials de l'illa de Purbeck (sud-est de Dorset, Anglaterra).

## Característiques

És el mineral extret a Anglaterra que s'assembla més al marbre de debò, pot ésser tallat fins a obtindre detalls prou fins i, en polir-lo, s'enfosqueix.

## Usos

Durant l'ocupació romana es va utilitzar per a fer inscripcions, motllures arquitectòniques, morters, mans de morters i altres articles. Cap a mitjan segle xii, el marbre de Purbeck començà a ésser emprat per a detalls arquitectònics, columnes i altres elements artístics, i va substituir gradualment les pedres estrangeres que es feien servir anteriorment, les quals eren més costoses. Les piques baptismals de marbre de Purbeck van ocupar el lloc de les piques de marbre negre importades de Tournai, i les bases, els fusts i els capitells de les columnes eren fets cada vegada més d'aquell material.
Sembla que es va començar a fer servir per a tombes i efígies funeràries abans de la segona meitat del segle xii, i s'emprà a bastament durant el segle xiii amb aquesta finalitat. Però l'ús creixent de gesso pintat per a l'acabat de la pedra tova, més fàcil de tallar (per exemple, per a les Eleanor Crosses erigides per Eduard I d'Anglaterra el 1290, que indicaven el camí de la processó funerària de l'Elionor de Provença), feu que s'abandonés progressivament la utilització del marbre de Purbeck en els monuments funeraris, i va caure en desús al començament del segle xiv. S'ha considerat que una altra raó d'aquest abandonament pot haver estat que l'elaborada decoració, la pintada i el daurat fets pels artesans sobre el marbre de Purbeck l'enfosquien tant, que als clients els semblava que la pedra tova (més econòmica) tenia la mateixa qualitat que aquell.
Actualment el marbre de Purbeck és emprat per alguns escultors contemporanis (com ara, Emily Young).

## Referències

* 1 2 3 Triadó, J-R.; Chilvers, Ian; Osborne, Harold; Farr, Dennis, 1996. Diccionari d'Art d'Oxford. Des del segle v aC fins a l'actualitat. Barcelona: Edicions 62. ISBN 8429742271. Pàg. 658.
* ↑ Beavis, John, 1971. "Some aspects of the use of Purbeck Marble in Roman Britain", Proceedings of the Dorset Natural History and Archaeological Society, 92, pàgs. 181–204.
* ↑ Large Blue Purbeck Head d'Emily Young - Bowman Sculpture Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Clements, R. G., 1993. "Type-section of the Purbeck Limestone Group, Durlston Bay, Swanage, Dorset", Proceedings of the Dorset Natural History and Archaeological Society, 114, pàgs. 181–206.
* Haysom, Treleven, 1998. "Extracting Purbeck Marble", Hatcher Review, 5(45), 48–54.

## Enllaços externs

* Roman Purbeck Stone (anglès)
* Purbeck Mineral & Mining Museum (anglès)
# Novikovita

La novikovita és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La novikovita és un sulfat de fórmula química (NH₄)₄(Mo⁶⁺₂Mo⁵⁺₂)₄O₈(SO₄)₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5886/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Ravat Kishlak, dins els districte d'Ayni (Província de Sughd, Tadjikistan), al mateix jaciment on també va ser descrita l'ermakovita. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Novikovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 5 gener 2023].
# Masaru Uchiyama

Masaru Uchiyama (Prefectura de Shizuoka, Japó, 14 d'abril de 1957) és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Masaru Uchiyama va disputar 1 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database