OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ostasi I Polentani

Ostasi I Polentani fou fill de Bernardí Polentani.
Quan Guiu II Polentani estava absent a Bolonya va deixar el poder al seu germà Rinald Polentani, nomenat bisbe de Ravenna, i abans de tornar el cosí Ostasi va fer un cop d'estat (20 de setembre de 1322), va matar Rinald i va assolir el poder. Va poder rebutjar l'intent de Guiu II per recuperar el poder.
Ostasi, no satisfet amb Ravenna volia també Cervia que havia estat del seu pare però on ara governava el seu oncle Bannino Polentani i va provocar una revolta que va acabar amb la mort de Bannino i el seu fill Guiu.
Ostasi fou un mecenes que va acollir a la seva cort a Giovanni Boccaccio (1345-1346).
Va obtenir el nomenament de vicari del papa Benet XII, legalitzant així el seu poder i va morir el 14 de novembre de 1346 segons alguns assassinat pel seu fill Bernardí I Polentani, i el van succeir els seus fills Bernardí I, Pandulf i Lambert Polentani.
# Ratpenat cuallarg gegant americà

El ratpenat cuallarg gegant americà (Eumops perotis) és el ratpenat més gros autòcton de Nord-amèrica.
El ratpenat cuallarg es troba tant a Amèrica del Sud com a Amèrica del Nord. Al Sud, l'espècie es troba al Brasil i als seus països veïns, des del sud fins al nord de l'Argentina. També es pot trobar a Cuba. Mentre que al Nord s'ha detectat als Estats Units amb la frontera de Mèxic, fins al nord del Pacífic al Comtat d'Alameda.

## Referències

* ↑ Barquez, R; Diaz, M. «Eumops perotis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, 20-07-2015. DOI: 10.2305/iucn.uk.2015-4.rlts.t8247a22026043.en.
* ↑ Cockrum, E. Lendell «Distribution, Habitat and Habits of the Mastiff Bat, Eumops perotis, in North America». Journal of the Arizona Academy of Science, 1, 3, 1960, pàg. 79–84. DOI: 10.2307/40025030. ISSN: 0004-1378.
* ↑ Brown, Patricia E.; Rainey, William E. «Bats of the California Channel Islands: New Records with New Methods». Western North American Naturalist, 78, 3, 01-11-2018, pàg. 474–495. DOI: 10.3398/064.078.0316. ISSN: 1527-0904.
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Batalla de Vertou

La batalla de Vertou, té lloc del 26 al 31 d'agost de 1793 durant la primera guerra de Vendée.
El 26 d'agost, el general Canclaux va enviar 5.000 soldats per atacar les forces de Lyrot a Les Sorinières i al Château de la Maillardière, a Vertou. Els Vendeans van ser colpejats i expulsats de la ciutat, però Lyrot va tornar amb reforços el 28. Els dos bàndols es van enfrontar durant tres dies al pont de Vertou fins que Lyrot va decidir ordenar la retirada.

## Referències

* 1 2 3 Gabory 2009, p. 195

## Bibliografia

* Émile Gabory, Les guerres de Vendée, Paris, Éditions Robert Laffont, coll. «bouquins», 2009, 1504 p. (ISBN 978-2-221-11309-7).
# Ratpenat cuallarg negre

El ratpenat cuallarg negre (Molossus rufus) és una espècie pròpia de Sud-amèrica i d'Amèrica Central.

## Distribució

Aquesta espècie viu des de Mèxic fins al Perú, el nord de l'Argentina, Bolívia, el Paraguai, Uruguai, el Brasil, Veneçuela, Surinam, Guyana i la Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ Distribució geogràfica (Molossus ater) (anglès)

## Enllaços externs

* Infonatura Arxivat 2009-06-24 a Wayback Machine.
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Fort de Bala Hisar

El fort de Bala Hisar és una fortalesa de Peshawar al Pakistan. Des del 1949 és seu del Frontier Corp. Està situat en una altura a la part nord-oest de Peshawar ocupant 4 km² i està protegit d'una doble muralla.
Fou construït per Baber el 1519 i servia de parada pels emperadors quan anaven a Kabul o venien de Kabul. A aquesta darrera ciutat ja existia una fortalesa amb el mateix nom, derivat del persa i que vol dir "Castell Alt".
Al cap d'un temps fou destruïda per les tribus de la regió que consideraven que posava en perill la seva independència, però Humayun la va reconstruir el 1553. El mateix any fou atacada pels afganesos dazalak que foren rebutjats pels governador Sikandar Khan Uzbek. Un gran incendi s'hi va produir el 1586 i va destruir gran quantitat de mercaderies però fou restaurat i va restar en mans dels mogols fins al 1668 quan la fortalesa va caure en mans dels afganesos dirigits per Aymal Khan.
Al cap de dos o tres anys els mogols la van recuperar i la van conservar fins al 1738 quan la va ocupar Nadir Shah, xa afshàrida de Pèrsia, a la mort del qual es va sotmetre a Ahmad Shah Durrani, el cap dels afganesos sadozay abdali. El seu fill Timur Shah Durrani la va convertir en la seva residència. Després de la batalla de Nowshera, els sikhs van ocupar Peshawar i van dominar la fortalesa (1824) que es va desmantellar i els materials foren venuts; però després es van penedir, la van reconstruir i li van donar el nom de Sumergarh, Samirgarh o Samargarh (1834), nom que no fou popular i que no va durar gaire temps. El 1848 va passar als britànics que van construir una ciutadella a la fortalesa (1849).

## Enllaços externs

* Frontier Corp Arxivat 2006-04-05 a Wayback Machine.
# Elio Bertocchi

Elio Bertocchi (Poggio Renatico, Emília-Romanya, 16 de setembre de 1919 - Roma, 27 d'agost de 1971) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1942 i 1954.
Les victòries més destacades les aconseguí al Giro d'Itàlia, on guanyà quatre etapes en les quatre participacions. El 1948 guanyà una etapa a la Volta a Catalunya.

## Palmarès

* 1942
** 1r a la Coppa San Geo
* 1946
** Vencedor de 2 etapes del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa de la Ronda de França
* 1947
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
* 1948
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1951
** Vencedor d'una etapa de la Roma-Nàpols-Roma

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1946. 33è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1947. 20è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1948. 22è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1951. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1947. Abandona (3a etapa)

## Referències

* ↑ «BERTOCCHI Elio». [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Elio BERTOCCHI» (en italià). [Consulta: 22 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Elio Bertocchi a sitiodeciclismo.net
# Olzinelles

Olzinelles és una entitat de població del municipi de Sant Celoni. Al cens de 2018 s'hi comptabilitzaven 43 habitants. Fins al 1930 va tenir un terme municipal propi amb Vilardell.

## Geografia

Està situada al sud del terme municipal de Sant Celoni, al límit amb el municipi de Vallgorguina, als vessants del Puigcastell, a l'extrem nord-occidental del massís del Montnegre. Es comunica amb Sant Celoni per la carretera local BV-5112 i amb Vallgorguina per una pista forestal.

## Història

Al centre del disseminat hi trobem l'església de Sant Esteve d'Olzinelles, ja documentada el 1083, malgrat que es va reformar al segle xvi. L'indret apareix citat amb el nom de Vallis Ollofredis l'any 1179, el 1331 com a Castrum Eulofredii o Vallis de Ulzinellis. En altres textos de l'època apareix amb el nom d'Oltzinelles, Olzinelles, Ulzinelles o Otzinelles. Al fogatge de 1360 es registraren nou focs a l'anomenada parròquia d'Aulineles. El 1421 la parròquia d'Olzinelles incorpora la de Vilardell, un altre disseminat de l'actual municipi de Sant Celoni. El fogatge de 1553 ja contenia el nom de parròquia de Sant Esteve d'Alzinelles. Algunes masies destacades del disseminat són can Draper i ca l'Agustí.

## Referències

* ↑ «Sant Celoni». IDESCAT. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «Olzinelles». GEC. [Consulta: 26 gener 2020].
* 1 2 «Façanes al ras. Exposició de les masies d'Olzinelles i Sant Martí de Montnegre» (pdf). Diputació de Barcelona. [Consulta: 21 agost 2011].
* ↑ «Sant Celoni». GEC. [Consulta: 27 gener 2020].

## Enllaços externs

* «Fitxa del municipi de Sant Celoni.». gencat.cat.
* «Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya.
Viccionari
# Ojos-Albos

Ojos-Albos és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 38 | 53 | 60 | 58 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Valentí Junyent i Torras

Valentí Junyent i Torras (Castellbell i el Vilar, 24 d'abril de 1960) és un polític, dirigent esportiu i professor català, que va exercir d'alcalde de Manresa entre el 2011 i el 2020, i president de la Fundació Universitària del Bages des del 2011.
Llicenciat en Geografia i Història per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), Màster en Direcció i Gestió Esportiva d'INEF i Màster en Intel·ligència Emocional a les Organitzacions per la UB.
Ha desenvolupat la seva trajectòria professional en el camp de la gestió esportiva. Va ser gerent, president i director general de l'Igualada Hoquei Club; gerent, president executiu i director general del Bàsquet Manresa; i, director general i conseller delegat del Bàsquet Lleida. També va ser durant cinc temporades director esportiu i d'arbitratge de l'Asociación de Clubs de Baloncesto (ACB).
També ha estat professor del Màster de Gestió Esportiva de la URL, vicepresident de l'Associació Catalana de Gestors Esportius Professionals i professor col·laborador del Màster MBA&Sports Management d'EAE Business School.

## Referències

* ↑ «Valentí Junyent Torras». Diputació de Barcelona. [Consulta: 2 juny 2016].
* ↑ Galindo, Francesc. «Valentí Junyent vol mantenir el grup municipal de Junts per Manresa «aliè a les picabaralles»». Regió 7, 06-11-2020. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «Valentí Junyent i Torras». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Valentí Junyent i Torras». Portal de la Transparència. Arxivat de l'original el 11 de juny 2016. [Consulta: 2 juny 2016].
# Biblioteca de l’Esport

Biblioteca de l'Esport és una institució creada per la Generalitat de Catalunya amb la finalitat de formar una biblioteca de recerca relacionada amb la temàtica esportiva.
L'any 1982 la Direcció General de l'Esport de la Generalitat de Catalunya encarregà a la bibliotecària Maria Lluïsa Berasategui Dolcet la tasca de constituir la "Biblioteca de l'Esport". En un primer moment, el 1986 fou instal·lada dins el marc del Museu i Centre d'Estudis de l'Esport Doctor Melcior Colet. Entre els fons que van estar en l'origen de la configuració de la biblioteca es troben el fons bibliogràfic recuperat el 1983 per la Generalitat de Catalunya, format per obres d'esports dels segles XVI al XX, procedents de la Comissaria d'Esports de la Generalitat Republicana, que havia estat propietat del Gimnàs Colón de Barcelona. Acabada la Guerra Civil Espanyola, el fons fou traslladat al Comitè Olímpic Espanyol que se'n feu càrrec, i posteriorment es diposità a la biblioteca de l'INEF de Madrid. Posteriorment, la biblioteca rebé donacions de diversos esportistes catalans, entre les quals destaquen les de Guerau Garcia i Obiols, Ramon Sanllehy, August Castelló i Roca o Josep Elías i Juncosa. El 1991 es produí l'ingrés de la biblioteca d'esports de Joan Antoni Samaranch, que estava dipositada des del 1964 a la Biblioteca de Catalunya. La Secretaria General de l'Esport de la Generalitat de Catalunya dotà econòmicament la biblioteca per incorporar noves adquisicions i conservar i difondre la col·lecció. Entre els fons que cal destacar es troben el fons antic i també la col·lecció de cartells i la col·lecció de revistes. Aquesta biblioteca ha format part de l'Associació Internacional d'Informació i Documentació Esportiva (IASI), de la xarxa iberoamericana Sportcom i de la xarxa francesa Sportdoc. Entre les seves activitats cal remarcar la participació en projectes de digitalització de la Biblioteca de Catalunya, com l'Arxiu de Revistes Catalanes Antigues (ARCA), i del Consorci de Biblioteques Universitàries de Catalunya (CBUC), com la Memòria Digital de Catalunya (MDC).

## Referències

* 1 2 «Biblioteca de l'Esport». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ «Maria Lluïsa Berasategui Dolcet». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 març 2020].
# Rayne (Louisiana)

Rayne és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 8.552 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rayne tenia 8.552 habitants, 3.183 habitatges, i 2.228 famílies. La densitat de població era de 957,1 habitants/km².
Dels 3.183 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,1% hi vivien parelles casades, en un 20,5% dones solteres, i en un 30% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.369 $ i la renda mediana per família de 27.991 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.140 $ mentre que les dones 14.980 $. La renda per capita de la població era de 12.588 $. Entorn del 24,5% de les famílies i el 29,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rayne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rayne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Llista de batles de Deià
## Batles del segle xviii

| Núm. | Batle | Inici del mandat |
| 1 | Joan Masroig del Molí | 1713 |
| 2 | Joan Muntaner | 1718 |
| 3 | Bartomeu Borràs | 1724 |
| 4 | Bartomeu Rullan de Miquel | 1726 |
| 5 | Joan Masroig i Rullan | 1760 |
| 6 | Joan Masroig de la Foradada | 1769 |
| 7 | Joan Masroig i Rullan | 1772 |
| 8 | Joan Masroig de la Foradada | 1778 |
| 9 | Gabriel Masroig | 1797 |
| 10 | Joan Masroig i Rullan | 1798 |

## Batles del segle XIX

| Núm. | Batle | Inici del mandat |
| 1 | Joan Masroig i Mayol | 1803 |
| 2 | Joan Bauçà | 1809 |
| 3 | Bartomeu Masroig | 1809 |
| 4 | Joan Baptista Masroig | 1822 |
| 5 | Guillem Cardell Rullan | 1823 |
| 6 | Miquel Ripoll | 1824 |
| 7 | Guillem Cardell Rullan | 1825 |
| 8 | Bartomeu Canals | 1803 |
| 9 | Joan Bauçà | 1827 |

## Batles de 1901 a 1979

| Núm. | Batle | Inici del mandat | Fi del mandat |
| 1 | Bartomeu Vives Mas | 1901 | 1905 |
| 2 | Joan Ripoll Vives | 1905 | 1906 |
| 3 | Francesc Vives Colom | 1906 | 1910 |
| 4 | Guillem Cardell Amengual | 1910 | 1912 |
| 5 | Martí Bauçà Gastesi | 1912 | 1913 |
| 6 | Pere Ignasi Mas Canyelles | 1913 | 1917 |
| 7 | Bartomeu Garcés Colom | 1917 | 1918 |
| 8 | Francesc Vives Colom | 1918 | 1922 |
| 9 | Guillem Cardell Amengual | 1922 | 1923 |
| 10 | Josep Salas Ripoll | 1923 | 1930 |
| 11 | Pere Ignasi Mas Canyelles | 1930 | 1933 |
| 12 | Joan Garcia Lucas | 1933 | 1933 |
| 13 | Bartomeu Gamundí Vives | 1933 | 1936 |
| 14 | Joan Marroig Mas | 1936 | 1936 |
| 15 | Bernat Colom Visconti | 1936 | 1937 |
| 16 | Joan Bauçà Vives | 1937 | 1938 |
| 17 | Bartomeu Gamundí Vives | 1938 | 1938 |
| 18 | Lluc Oliver Vicens | 1938 | 1953 |
| 19 | Bartomeu Gamundí Vives | 1953 | 1954 |
| 20 | Sebastià Ripoll Marroig | 1954 | 1963 |
| 21 | Lluc Morell Cardell | 1963 | 1963 |
| 22 | Joan Vives Ripoll | 1963 | 1971 |
| 23 | Bartomeu Bauzà Rullan | 1971 | 1974 |
| 24 | Epifanio Apesteguia Díaz | 1974 | 1979 |

## Batlles escollits democràticament des de la mort del dictador Francisco Franco

| Número | Legislatura | Batle | Inici del mandat | Fi del mandat | Partit | Suport del Ple |
| 1 | I | Epifanio Apesteguia Díaz | 1979 | 1983 | UCD | Majoria absoluta |
| | II | Epifanio Apesteguia Díaz | 1983 | 1986 | UM | Majoria absoluta |
| 2 | | Josep Salas Santos | 1986 | 1987 | UM | Majoria absoluta |
| 3 | III | Francesc Xavier Salas Santos | 1987 | 1991 | UM | Majoria absoluta |
| | IV | Francesc Xavier Salas Santos | 1991 | 1995 | UM-PP | Majoria absoluta |
| | V | Francesc Xavier Salas Santos | 1995 | 1999 | PP | Majoria absoluta |
| | VI | Francesc Xavier Salas Santos | 1999 | 2003 | PP | Majoria absoluta |
| 4 | VII | Jaume Crespí Deyà | 2003 | 2007 | PP | Majoria absoluta |
| | VIII | Jaume Crespí Deyà | 2007 | 2011 | PP | Majoria absoluta |
| | IX | Jaume Crespí Deyà | 2011 | 2014 | PP | Majoria absoluta |
| 5 | | Magdalena López Vallespir | 2014 | 2015 | PP | Majoria absoluta |
| | X | Magdalena López Vallespir | 2015 | 2019 | Junts X Deià | Majoria absoluta |
| 6 | XI | Lluís Enric Apesteguia Ripoll | 2019 | en el càrrec | Agrupació DEIA | Majoria absoluta |
# Gaig de Beechey

El gaig de Beechey (Cyanocorax beecheii) és un ocell còrvid del gènere Cyanocorax autòcton de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Gaig de Beechey». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
# Kuime

Kuime (喰女-クイメ-), estrenada internacionalment com Over Your Dead Body, és una pel·lícula de terror sobrenatural japonesa del 2014 dirigida per Takashi Miike. Es va estrenar el 23 d'agost de 2014.

## Argument

Una estrella, Miyuki Goto (Kō Shibasaki) interpreta Oiwa, la protagonista d'una nova obra basada en la història de fantasmes Yotsuya Kaidan. Ella estira alguns fils per aconseguir que el seu amant, Kosuke Hasegawa (Ebizō Ichikawa XI) participi de l'obra, tot i que és un actor relativament desconegut. Altres intèrprets, Rio Asahina (Miho Nakanishi) i Jun Suzuki (Hideaki Itō), desitgen Miyuki. Fora de l'escenari, l'amor possessiu i les obsessions del repartiment existeixen com a realitat. Atrapats entre l'obra i la realitat, els sentiments del repartiment entre ells s'amplifiquen. Quan es fa evident que l'amor no està pensat per ser tant dins com fora de l'escenari, l'amor es converteix en rancor i creua la línia borrosa entre la realitat i la fantasia.

## Repartiment

* Ebizō Ichikawa XI com a Kousuke Hasegawa/Tamiya Iemon
* Kō Shibasaki com a Miyuki Goto/Oiwa
* Hideaki Itō com a Jun Suzuki/Takuetsu
* Miho Nakanishi com a Rio Asahina/Itō Ume
* Maiko com a Kayoko Kurata
* Toshie Negishi com a Misuzu Horiuchi/Maki
* Hiroshi Katsuno com a Michisaburō Ogata/Tamiya Matazaemon
* Ikkō Furuya com a Kanji Shimada/Itō Kihei

## Recepció

Al lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, la pel·lícula té una puntuació d'aprovació del 56% basada en 9 crítics, amb una valoració mitjana de 7/10.
Dennis Harvey de Variety, després de veure-la projectada al Festival Internacional de Cinema de Toronto, va escriure: "Els actors que assajen un conte clàssic de fantasmes troben la vida imitant l'art en aquesta obra atípicament avorrida de Takashi Miike".

## Referències

* ↑ Kevin Ma. «Hot Japanese Genre Films in Cannes». Film Business Asia, 15-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-17. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ «ja:喰女-クイメ- (2013)» (en japonès). allcinema.net. Stingray. [Consulta: 10 juliol 2021].
* ↑ «Over Your Dead Body (2014)». Rotten Tomatoes. Fandango Media. [Consulta: 10 juliol 2021].
* ↑ Harvey, Dennis (5 September 2014). «Toronto Film Review: 'Over Your Dead Body'». Variety.

## Enllaços externs

* Kuime - Lloc web oficial (japonès)
# Valentí Oviedo

Valentí Oviedo Cornejo (Manresa, 15 de desembre de 1977) és un gestor cultural català, i des del maig de 2018 el director general del Gran Teatre del Liceu.
Oviedo es va llicenciar en Administració i direcció d'empreses per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i té formació directiva en MBA, IESE i un postgrau en Control de Gestió. Ha col·laborat com a docent en Finances i Màrqueting en el Màster de Gestió Cultural de la Universitat de Barcelona (UB) i la Universitat Internacional de Catalunya (UIC), i ha estat membre de la junta de l'Associació de Professionals de la Gestió Cultural, i de l'Associació Cultural "El Galliner" de Manresa. Va iniciar la seva carrera professional en el sector privat financer però gràcies al seu vincle amb la cultura i les arts va passar a dirigir Manresana d'Equipaments Escènics, a partir del gener del 2008, en substitució de la dimissionària Laura Bozzo.
El 2008 es va convertir en el gerent del Teatre Kursaal de Manresa, responsabilitat que va desenvolupar fins al 2013, moment en què va deixar l'equipament manresà per fer-se càrrec de la gerència de l'Auditori de Barcelona. El 2016 fou nomenat gerent de l'Institut de Cultura de Barcelona (ICUB). El març del 2018 fou nomenat nou director general del Gran Teatre del Liceu en substitució de Roger Guasch.

## Referències

* 1 2 Cervantes, Xavier «Valentí Oviedo, nou director general del Gran Teatre del Liceu». Diari ARA, 22-03-2018 [Consulta: 11 maig 2018].
* 1 2 «El manresà Valentí Oviedo, nou gerent de l'ICUB barceloní». Regió 7, 22-06-2016 [Consulta: 11 maig 2018].
* ↑ Cia, Blanca «Valentí Oviedo assumeix les regnes de la direcció general del Liceu». El País, 22-03-2108 [Consulta: 11 maig 2018].
* ↑ «Del sector privat financer a la gestió d'espais culturals». Regio 7, 22-03-2018 [Consulta: 11 maig 2018].
# Ojuelaïta

La'ojuelaïta és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'arthurita. Va ser anomenada en honor de la seva localitat tipus: la mina Ojuela, a Mapimí (Estat de Durango, Mèxic).

## Característiques

L'ojuelaïta és un fosfat de fórmula química ZnFe3+ 2(AsO₄)₂(OH)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic en forma de cristalls o fibres aciculars, allargades paral·lement a [001], de fins a 4mm, comunament en branques divergents. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ojuelaïta pertany a «08.DC: Fosfats, etc, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 1:1 i < 2:1» juntament amb els següents minerals: nissonita, eucroïta, legrandita, strashimirita, arthurita, earlshannonita, whitmoreïta, cobaltarthurita, bendadaïta, kunatita, kleemanita, bermanita, coralloïta, kovdorskita, ferristrunzita, ferrostrunzita, metavauxita, metavivianita, strunzita, beraunita, gordonita, laueïta, mangangordonita, paravauxita, pseudolaueïta, sigloïta, stewartita, ushkovita, ferrolaueïta, kastningita, maghrebita, nordgauïta, tinticita, vauxita, vantasselita, cacoxenita, gormanita, souzalita, kingita, wavel·lita, allanpringita, kribergita, mapimita, ogdensburgita, nevadaïta i cloncurryita.

## Formació i jaciments

L'ojuelaïta és un mineral rar que es forma en la zona oxidada de dipòsits minerals hidrotermals polimetàl·lics rics en arsènic. Va ser descoberta a la mina Ojuela, a Mapimí (Estat de Durango, Mèxic). També ha estat descrita a múltiples indrets de Liorna (Àtica, Grècia), altres indrets de Mèxic, la mina Tsumeb (Oshikoto, Namíbia) i la mina Sterling (Comtat de Sussex, Nova Jersey, Estats Units).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: paradamita, escorodita, smithsonita, tennantita i goethita.

## Referències

* 1 2 3 «Ojuelaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Ojuelaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 8 març 2018].