OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Belgrad-Banja Luka

La Belgrad-Banja Luka (coneguda també com a Banja Luka-Belgrad) és una competició ciclista per etapes que es disputa entre Belgrad (Sèrbia) i Banja Luka (Bòsnia i Hercegovina). Al llarg de la seva història ha anat intercanviat-se la ciutat d'arribada amb la de sortida i durant un temps va constar de dues curses separades d'un dia, d'anada i tornada entre les dues ciutats. Forma part del calendari de l'UCI Europa Tour.
| Any | Banja Luka-Belgrad I | Banja Luka-Belgrad II |
| 2007 | Belgrad-Banja Luka I | Belgrad-Banja Luka II |
| 2008 | Belgrad-Banja Luka I | Belgrad-Banja Luka II |
| 2009 | Banja Luka-Belgrad | Banja Luka-Belgrad II |
| 2010-2014 | Banja Luka-Belgrad I | Banja Luka-Belgrad II |
| 2015-2017 | Belgrad-Banja Luka I | Belgrad-Banja Luka II |
| 2018- | Belgrad-Banja Luka | Belgrad-Banja Luka |
(en color: no forma part del calendari de l'UCI)

## Palmarès
### Belgrad-Banja Luka I

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2007 | Matej Gnezda | Igor Kranjec | Gergely Ivanics |
| 2008 | Aldo Ino Ilešič | Daniele Callegarin | Emanuele Rizza |
| 2009 | Normunds Lasis | Rino Zampilli | Krisztian Lovassy |
| 2010 | Jure Zrimšek | Maroš Kováč | Yasuharu Nakajima |
| 2011 | Krisztian Lovassy | Matej Marin | Radoslav Rogina |
| 2012 | Marko Kump | Luka Mezgec | Robert Jenko |
| 2013 | Michal Kolář | Jan Sokol | Matej Mugerli |
| 2014 | Martin Otonicar | Fabian Schnaidt | Mattia Gavazzi |
| 2015 | Marko Kump | Charalampos Kastrantas | Polychronis Tzortzakis |
| 2016 | Vitali Buts | Alex Surutkovich | Raman Ramanau |
| 2017 | Barnabás Peák | Robert Jenko | Dušan Rajović |
| 2018 | Gašper Katrašnik | Roman Maikin | Nicolás Tivani |
| 2019 | Paweł Franczak | Aaron Grosser | Attila Valter |
| 2020 | Jakub Kaczmarek | Martí Márquez | Daniil Pronskiy |
| 2021 | Mihkel Räim | Justin Wolf | Patryk Stosz |
| 2022 | Jakub Kaczmarek | Gianni Marchand | Lennert Teugels |
| 2023 | Gregor Matija Černe | Eduard-Michael Grosu | Bartosz Rudyk |
| 2024 | Piotr Pękala | Davide Toneatti | Mihael Štajnar |

### Belgrad-Banja Luka II

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2007 | Žolt Der | Jure Kocjan | Igor Kranjec |
| 2008 | Matej Stare | Matej Gnezda | Daniele Callegarin |
| 2009 | Vladimir Kerkez | Balint Szeghalmi | Boštjan Rezman |
| 2010 | Matej Marin | Nik Burjek | Borislav Ivanov |
| 2011 | Matija Kvasina | Matej Jurčo | Luka Mezgec |
| 2012 | Matej Mugerli | Marko Kump | Riccardo Zoidl |
| 2013 | Matej Mugerli | Markus Eibegger | Jan Sokol |
| 2014 | Ivan Stević | Geórgios Boúglas | Stefan Schäfer |
| 2015 | Andi Bajc | Lukas Pöstlberger | Ivan Stević |
| 2016 | Filippo Fortin | Vitali Buts | Alex Surutkovich |
| 2017 | Niccolò Salvietti | Paolo Totò | Dušan Rajović |

## Enllaços externs

* Palmarès de Banja Luka-Belgrad I a cyclebase.nl
* Palmarès de Banja Luka-Belgrad II a cyclebase.nl
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
# European Astronaut Corps

El European Astronaut Corps és una organització de l'Agència Espacial Europea (ESA) que selecciona, entrena, i proporciona astronautes com a tripulants en missions espacials americanes i russes. Fins al maig de 2010, 21 astronautes de l'ESA han volat a l'espai, incloent una dona. Actualment hi ha 14 membres actius al Corps. L'European Astronaut Corps es troba a l'European Astronaut Centre a Colònia, Alemanya. Poden ser assignats a diferents projectes tant a Europa (a l'ESTEC, per exemple) o en altres parts del món, al NASA Johnson Space Center o la Ciutat de les Estrelles.

## Vegeu també

* Vol espacial tripulat
* Història del vol espacial

## Enllaços externs

* The European Astronaut Corps
Agència Espacial Europea :
# Kràsnie Vísselki

Kràsnie Vísselki (en rus: Красные Выселки) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2013 tenia 129 habitants. Pertany al districte rural de Griazi.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
* ↑ http://rgada.info/opisi/1354-opis_487-1/0006.jpg
* ↑ Часовня на могиле мужа Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine. // Gorod48
# US Real State Investment

US Real State Investment és una empresa americana amb seu a Miami Beach. L'empresa es dedica a la construcció d'hotels, habitatges i centres comercials. El 2019 el president era Russel Platt i el vicepresident Clifton Onolfo. Russell Platt és fundador de Morgan Stanley Real Estate i president de Forum Partners i Greppon Advisor. Clifton Onolfo va ser propietari de Connecticut Wolves SC i de Global Cities Co-Investment Real Estate.
El 21 de gener del 2019 es va oficialitzar la seva compra del Club de Futbol Reus Deportiu, fent-se amb el 99,7% de les accions i comprometent-se a afrontar els cinc milions de deute. La nova empresa propietària del club es va comprometre a reformar l'estadi, que passarà a dir-se Gaudí i tindrà capacitat per a 18.000 espectadors, fer un centre comercial al polígon Agro Reus i apostar per la pedrera com a negoci. D'aquesta manera s'acabava una etapa amb Joan Oliver i Fontanet de president que havia començat el 2013 amb un grup inversor que també comptava amb Joan Laporta i Rafa Yuste.

## Referències

* 1 2 Libiano, Marc «Los americanos Russel Platt y Clifton Onolfo compran el CF Reus y lo salvan del desastre». Diari de Tarragona, 21-01-2019 [Consulta: 21 gener 2019].
* 1 2 EFE «La empresa estadounidense US Real State Investment compra el Reus». Eurosport, 21-01-2019 [Consulta: 21 gener 2019].
* ↑ «Russell Platt i Clifton Onolfo: els inversors americans que salven el CF Reus». TarragonaDigital, 21-01-2019 [Consulta: 21 gener 2019]. Arxivat 21 de gener 2019 a Wayback Machine.
# Linhares Esporte Clube

El Linhares Esporte Clube fou un club de futbol brasiler de la ciutat de Linhares a l'estat d'Espírito Santo.

## Història

El Linhares Esporte Clube va ser fundat el 15 de març de 1991, després de l'intent de fusió dels clubs Industrial Esporte Clube i América Futebol Clube. La fusió fallà però l'Industrial patí una fallida i fou refundat com a Linhares Esporte Clube. Linhares guanyà quatre cops el campionat capixaba a la dècada de 1900. L'any 2002 baixà a la Segona Divisió i el 2003 desaparegué.

## Estadi

The club disputa els seus partits com a local a l'Estadi Guilherme Augusto de Carvalho. Té una capacitat per a 12.000 espectadors.

## Presidents

Llista de presidents del club:
* 1991: Ademilson Nunes Loureiro
* 1992: José Viguini
* 1993: José Armando Maciel
* 1994: Cirilo Pandini
* 1995: Titi Conti
* 1996-1997: Ademilson Nunes Loureiro
* 1998-1999: Edson Ferreira de Paula
* 1999: Cirilo Pandini

## Palmarès

* Campionat capixaba:
** 1993, 1995, 1997, 1998

## Referències

* 1 2 3 «Sport Club Mangueira» (en portuguès). Arquivo de Clubes. [Consulta: Juliol 4, 2009].
* 1 2 «Linhares Esporte Clube» (en portuguès). RSSSF, Octubre 26, 2003. [Consulta: Juliol 2, 2009].
* ↑ Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 199. ISBN 85-88651-01-7.
* ↑ «Espirito Santo State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* 1 2 «Estádios Capixabas» (en portuguès). RSSSF, Octubre 20, 2003. [Consulta: juliol 2, 2009].
# Olivier Ducastel

Olivier Ducastel (Lió, 23 de febrer de 1962) és un director, guionista i editor francès que treballa amb el seu company Jacques Martineau.

## Biografia

Va passar la seva adolescència a Rouen. Després del batxillerat, es va preparar per al concurs de l'IDHEC estudiant cinema i teatre a la Universitat de la Sorbonne Nova. Olivier Ducastel es va incorporar a IDHEC per a la 41a i darrera promoció de la qual es va graduar dirigint un curtmetratge musical, Le Goût de plaire, el 1988.
Després va treballar com a ajudant d'edició amb Jacques Demy, editor de so amb Brigitte Roüan, Youssef Chahine, René Allio, Edwin Baily, Christine Pascal, Tonie Marshall i Patrick Grandperret aleshores editor en cap de Vitali Kanevski. El 1995, va conèixer Jacques Martineau que va escriure el guió de Jeanne et le Garçon formidable. Decideixen fer aquest primer llargmetratge junts.
El 2005, Olivier Ducastel va presidir el jurat del 5è Festival Internacional de Cinema de La Roche-sur-Yon En route vers le monde.

## Filmografia
### Director i guionista

* 1989: Le Goût de plaire (curtmetratge)
* 1998: Jeanne et le Garçon formidable
* 2000: Drôle de Félix
* 2002: Ma vraie vie à Rouen
* 2005: Crustacés et Coquillages
* 2008: Nés en 68
* 2010: L'Arbre et la Forêt
* 2016: Théo et Hugo dans le même bateau, premi del públic als Teddy Awards (Berlinale)
* 2019: Haut-Perchés

### Muntador

* 1991: Comédie d'un soir de Marianne Basler (curtmetratge)
* 1992: Voleur d'images de Bruno Victor-Pujebet
* 1994: Nous, les enfants du XXe siècle de Vitali Kanevski

## Notes i referències

* ↑ Olivier Ducastel visita la Filmoteca de la mà del FIRE!!, Filmoteca de Catalunya
* ↑ OLIVIER DUCASTEL, JACQUES MARTINEAU Y GEOFFREY COUËT, cinedivergente.com
* ↑ Un excelente musical dramático aborda el problema del sida, El País, 14 d'octubre de 1998
* ↑ «Berlinale: 1998 Programme». berlinale.de. [Consulta: 21 gener 2012].
# Trazo

Trazo és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la comarca d'Ordes.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 3.640 | 4.458 | 5.409 | 5.005 | 3.652 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Benza (San Pedro)
* Berreo (San Mamede)
* Campo (San Xoán)
* Castelo (Santa María)
* Chaián (Santa María)
* Monzo (San Martiño)
* Morlán (Santa María)
* Restande (Santa María)
* Trazo (Santa María)
* Vilouchada (San Vicenzo)
* Xavestre (San Cristovo)

## Referències

Viccionari
# Batalla de Mons Seleucus

La batalla de Mons Seleucus es va lliurar l'any 353 entre les forces del legítim emperador romà Constanci II de la línia de Constantí I el Gran i les forces de l'usurpador Magnenci. Constanci II en va sortir victoriós i Magnenci, més tard, es va suïcidar.

## Antecedents

Després de ser derrotat a Mursa, Magnenci va fugir cap a Aquileia. Allà va cridar a tots els que encara li mantenien fidelitat per tal que li donessin suport. Magnenci Decenci (germà o cosí de Magnenci), que havia estat nomenat Cèsar, va ser enviat a lluitar contra els alamans a les fronteres del Rin i no va poder prestar ajuda al seu parent amb la part de l'exèrcit que manava.
Constanci II va reclutar tropes fresques i es va dedicar a recuperar les ciutats que Magnenci havia conquerit. A l'estiu de l'any 352, Constanci es va traslladar a Itàlia, on va constatar que Magnenci havia pres la decisió de no defensar aquella península.

## Batalla

Els exèrcits es van enfrontar al Mons Seleucus, a l'actual La Bâtie-Montsaléon, al sud-est de França, vora els Alps. Constanci va tornar a guanyar aquella batalla i Magnenci, veient que ja no tenia solució, es va suïcidar el 10 d'agost del 353. Després de la batalla final, Constanci va passar l'hivern amb les seves tropes a Arles.

## Conseqüències

Constanci II, ara indiscutible emperador de l'Imperi Romà, va nomenar Julià Cèsar de la la meitat occidental de l'Imperi l'any 355 o potser el 356, i va iniciar una campanya per perseguir els que havien donat suport a Magnenci. Segons Ammià Marcel·lí, Constanci s'havia tornat més «cruel, violent i suspicaç amb l'edat», i els notarii i la guàrdia imperial sota les seves ordres, només amb una petita sospita ja infligien els càstigs.

## Referències

* 1 2 3 Crawford, Peter. Constantius II: Usurpers, Eunuchs and the Antichrist. Barnsley, South Yorkshire: Pen & Sword Military, 2016, p. 80-82, 292. ISBN 9781783400553.
* ↑ Hunt, David. "The successors of Constantine". A: Cameron, Averil; Peter Garnsey, (eds.). The Cambridge Ancient History: The late empire, A.D. 337-425. Vol. XIII. Cambridge: Cambridge University Press, 1998, p. 17-22. ISBN 9780521302005
# Europe in the Raw

Europe in the Raw és una pel·lícula documental nord-americana de 1963 escrita i dirigida per Russ Meyer. La pel·lícula es va estrenar el 28 de març de 1963.

## Repartiment

* Veronique Gabriel
* Gigi La Touche
* Abundavita
* Denise Du Vall
* Heide Richter
* Yvette Le Grand
* Greta Thorwald
* Shawn Devereaux
* Franklin L. Thistle

## Producció

Meyer va rodar la pel·lícula a Europa després de completar la seva adaptació de Fanny Hill. Segons Roger Ebert, Meyer "va amagar una càmera de 16 mm en una maleta i va obtenir imatges als barris roigs de París, Amsterdam i altres llocs". Més tard, Meyer va sentir que la càmera de la maleta era incòmoda i difícil d'utilitzar, i que no recomanaria tornar a fer una pel·lícula d'aquesta manera."

## Referències

* ↑ «Europe in the Raw (1963) - Overview». Turner Classic Movies. [Consulta: 8 gener 2015].
* ↑ «Russ Meyer, 82; Iconic Sexploitation Filmmaker». Los Angeles Times. [Consulta: 8 gener 2015].
* ↑ RUSS MEYER: King of the Nudies Ebert, Roger. Film Comment; New York Vol. 9, Iss. 1, (Jan/Feb 1973): 35-46.

## Enllaços externs

* Europe in the Raw a TCMDB
* Fragment de la pel·lícula a YouTube
* Fragment de la pel·lícula a Internet Archive
# Kràsnoie (Tsipka)

* Per a altres significats, vegeu «Kràsnoie».
Kràsnoie - Красное (rus) - és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants meridionals de l'extrem oest del Caucas occidental, a la vora dreta del riu Tuapsé, a 7 km al nord-est de Tuapsé i a 100 km al sud de Krasnodar.
Pertany al poble de Tsipka.
# Vera Merkurieva

Vera Aleksàndrovna Merkurieva rus: Вера Александровна Меркурьева (1876—1943) fou una poetessa i traductora russa.

## Biografia

Nascuda a la família d'un topògraf, el 1895 es va graduar al gimnàs femení de Vladikavkaz. Des de la infància, va patir de sordesa i trastorns del cor. Només es va dedicar seriosament a la poesia a l'edat adulta, quan ja tenia quaranta anys.
En 1912 - 1917 va publicar a la revista "Butlletí de teosofia". En 1917 es va traslladar a Moscou, i es mogué a l'entorn de Viatxeslav Ivànov i el cercle dels simbolistes. Publicà en antologies de poesia simbolista i revistes. En 1920 van tornar a Vladikavkaz, on va viure fins al 1932, quan van tornar de nou a Moscou.
L'únic llibre publicat en vida de Merkurieva - aparegut el 1937, fou una col·lecció de traduccions de Percy Bysshe Shelley. A Moscou, va viure en una pobresa extrema. Durant la guerra va ser evacuada a Taixkent, on ella va morir al març de 1943. Va ser enterrat al cementiri Botkin de Taixkent, prop de la tomba de Ielizaveta Ivànovna Dmítrieva (Txerubina de Gabriak). Les tombes d'ambdues fins ara no s'han conservat.
Malgrat diversos intents dels seus amics per publicar un llibre dels seus poemes en vida, Merkurieva no arribaria a veure mai una col·lecció de poemes publicada. La primera herència poètica de Vera Merkurieva va veure la llum només en 2007

## Referències

* ↑ Merkurieva, Tsxetà: sobrànie stikhotvorenii Arxivat 2017-02-26 a Wayback Machine. ("Vanitat": col·lecció de poemes). Moscou. Editorial Vodolei, 2007. ISBN 978-5-902312-34-5

## Enllaços externs

* Poemes (rus)
* Merkurieva, Vera Aleksàndrovna Arxivat 2019-07-01 a Wayback Machine. al web Vek Perevoda (rus)
* Col·lecció de referències a la seva vida i obra Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (rus)
# Salice

Salice (en cors Salice) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 55 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 186 | 201 | 164 | 113 | 77 | 73 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | François Giordani | | |
# Puig de Trespunts

El Puig de Trespunts és una muntanya de 2.581 m d'altitud situada al Massís del Carlit, en el límit dels termes comunals de Portè, de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord, i de Merens, del parçan del Sabartès, pertanyent al País de Foix. Està situat a la zona nord del terme comunal de Portè i al sud-oest del de Merens. És a ponent de la Tossa Rodona i al sud-est del Cap de la Clota de Trespunts.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme o d'esquí de muntanya del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ Equivalent occità a la comarca catalana.
* ↑ El Puig de Trespunts en els ortofotomapes de l'IGN
# Belubani

Belubani va ser rei d'Assíria entre els anys 1700 aC i 1692 aC aproximadament, fill i successor d'Adasi, segons la Llista dels reis d'Assíria.
Adasi va ser el fundador de la dinastia, que els historiadors moderns anomenen Dinastia d'Adasi. però generalment els seus successors citaven a Belubani com ancestre perquè era rei i fill de rei, sobretot Assarhaddon (681 aC - 669 aC), i els seus fills, Xamaix-xuma-ukin (668 aC - 648 aC) i Assurbanipal (669 aC - 627 aC). Adasi havia arribat al poder en un període de lluites internes on van aparèixer fins a set usurpadors, en una Assíria que encara estava dominada per l'Imperi babilònic amorrita. Tanmateix, els seus descendents seguirien governant Assíria fins al 722 aC.
Segons les Llistes reials va regnar durant deu anys, potser des del 1700 aC segons la cronologia curta, en un moment d'inestabilitat que va aconseguir pacificar. El seu pare va ser l'últim dels set monarques que es van disputar el tron d'Assíria, i que s'anomenaven "fills de ningú", ja que no provenien de cap família reial. Havien competit pel tron durant sis anys.
El va succeir el seu fill Libaia, encara que alguns historiadors pensen que era el seu germà.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 31 octubre 2021].
* ↑ «Near East Kingdoms: Ancient Mesopotamia». The History Files. [Consulta: 31 octubre 2021].
* ↑ Glassner, Jean-Jacques. Mesopotamian chronicles. Atlanta: Ga Scholars Press, 2015, p. 175. ISBN 9781589830905.

## Bibliografia

* The Assyrian King List from Khorsahabad al Journal of Near Eastern Studies, 1, 4, per A. Poebel.
# Kilkee

Kilkee (en irlandès Cill Chaoi o Església de Chaoineadh Ita) és una ciutat d'Irlanda, al comtat de Clare, a la província de Munster. Es troba entre Kilrush i Doonbega la carretera N67. La vila és particularment coneguda per a ser la platja dels habitants de Limerick. Té una abadia en forma de ferradura protegida de l'Atlàntic pel Duggerna Reef. Kilkee ha rebut repetidament la bandera blava de la Comissió Europea. En 2006 s'hi va inaugurar una estàtua de l'actor Richard Harris a mans de Russell Crowe.

## Referències

* ↑ «Kilkee - Brief History of Kilkee, Co. Clare». Arxivat de l'original el 2019-07-12. [Consulta: 12 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Kilkee golf club
* Kilkee Sub Aqua Club
# Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 - lluita lliure masculina pes pesant

Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 :
| Lluita grecoromana |||
| Pes lleuger | homes |
| Pes mitjà | homes |
| Pes semipesant | homes |
| Pes pesant | homes |
| Lluita lliure |||
| Pes gall | homes |
| Pes ploma | homes |
| Pes lleuger | homes |
| Pes mitjà | homes |
| Pes pesant | homes |
| < 1904 1912 > |||
La prova del pes pesant de lluita lliure fou una de les cinc de lluita lliure que es disputaren als Jocs Olímpics de Londres de 1908. Com la resta de proves de lluita sols hi podien participar homes. Els lluitadors que participaven en aquesta categoria havien de pesar més de 73,0 quilograms. La competició es disputà el 23 de juliol i hi van prendre part 11 participants, en representació de 3 països.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Con O'Kelly (GBR) | Jacob Gundersen (NOR) | Edward Barrett (GBR) |

### Classificació final

| Posició | Lluitador | País |
| 1 | Con O'Kelly | Regne Unit |
| 2 | Jacob Gundersen | Noruega |
| 3 | Edward Barrett | Regne Unit |
| 4 | Edward Nixson | Regne Unit |
| 5 | Lawrence Bruce | Regne Unit |
| 5 | Frederick Humphreys | Regne Unit |
| 5 | Harold Foskett | Regne Unit |
| 5 | Charles Brown | Regne Unit |
| 9 | Arthur Banbrook | Regne Unit |
| 9 | Lee Talbott | Estats Units |
| 9 | Walter West | Regne Unit |

### Quadre

| Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| George Cornelius O'Kelly | T | | | | | | |
| Lee Talbott | | | | | | | |
| Lee Talbott | | George Cornelius O'Kelly | T | | | | |
| | | Harold Foskett | | | | | |
| | | | | George Cornelius O'Kelly | T | | |
| | | | | Ned Barrett | | | |
| | | Ned Barrett | T | | | | |
| | | Charles Brown | | | | | |
| | | | | | | George Cornelius O'Kelly | 2 |
| | | | | | | Jacob Gundersen | 0 |
| Jacob Gundersen | T | | | | | Jacob Gundersen | 0 |
| William West | | | | | | | |
| William West | | Jacob Gundersen | D | | | | |
| | | Frederick Humphreys | | | | | |
| | | | | Jacob Gundersen | T | | |
| | | | | Edward Nixson | | Tercer lloc | Tercer lloc |
| | | Edward Nixson | T | | | Ned Barrett | 2 |
| | | Lawrence Bruce | | | | Edward Nixson | 0 |
| Lawrence Bruce | T | Lawrence Bruce | | | | Edward Nixson | 0 |
| Arthur Banbrook | | | | | | | |

## Referències

* Cook, Theodore Andrea. The Fourth Olympiad, Being the Official Report. Londres: British Olympic Association, 1908.
* (anglès) International Olympic Committee
# Sant Eloi de Tàrrega

Sant Eloi de Tàrrega és una ermita de Tàrrega (Urgell) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

L'ermita s'aixeca sobre el tossal de Sant Eloi, que constitueix un magnífic mirador sobre la vila de Tàrrega i la plana que l'envolta. Actualment, es fa difícil conèixer l'aspecte original de l'església, ateses les nombroses reformes que ha sofert.
És una església de nau única, que té un absis poligonal de cinc costats amb coberta de fusta. Les dues finestres espitllerades de l'absis són les úniques que s'obren a la nau. La coberta de la nau, a dos vessants, és un embigat de fusta sostingut per arcs diafragma apuntats. Aquests arcs, de secció quadrada, es prolonguen fins a terra amb pilars adossats de secció semicircular. El pas de la nau al presbiteri s'efectua a través d'una arcada ogival. La porta d'accés al temple, situada al mur de ponent, és precedida d'un porxo amb dues arcades de mig punt. Al damunt s'obren dues finestres quadrades que li donen l'aspecte d'un edifici civil. Adossat al mur meridional s'aixeca un campanar de base quadrada, amb obertures d'arc de mig punt al darrer pis.

## Història

L'església fou bastida el 1248 per disposició de l'argenter Simó Canet. Al segle xviii (1728-31) fou considerablement reformada. El 1872, durant la tercera guerra carlina, el santuari fou utilitzat amb finalitats militars, i fou novament reformada. L'edifici s'equipà com a fortí i s'aixecà una muralla que l'envoltava, amb diverses torres al seu entorn que foren aprofitades com a presons. Passada la guerra, el 1876, el santuari fou novament restaurat per al culte.
L'última restauració data del 1964, en què fou refet el campanar. L'any 1970 fou trobada, paredada, la imatge del sant.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Eloi de Tàrrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].