OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Silici tensat

El silici tensat és una capa de silici en la qual els àtoms de silici s'estiren més enllà de la seva distància interatòmica normal. Això es pot aconseguir posant la capa de silici sobre un substrat de silici-germani (SiGe). A mesura que els àtoms de la capa de silici s'alineen amb els àtoms de la capa subjacent de silici germani (que estan disposats una mica més lluny, respecte als d'un cristall de silici a l'engròs), els enllaços entre els àtoms de silici s'estiren, donant lloc a tensió. silici. L'allunyament d'aquests àtoms de silici redueix les forces atòmiques que interfereixen amb el moviment dels electrons a través dels transistors i, per tant, una millor mobilitat, donant lloc a un millor rendiment del xip i un menor consum d'energia. Aquests electrons es poden moure un 70% més ràpid, permetent que els transistors de silici tensats canviïn un 35% més ràpid.
Els avenços més recents inclouen la deposició de silici tensat utilitzant epitaxia en fase de vapor metalorgànica (MOVPE) amb metallorgànics com a fonts inicials, per exemple fonts de silici (silà i diclorosilà) i fonts de germani (germà, tetraclorur de germani i isobutilgermani). Els mètodes més recents per induir la tensió inclouen el dopatge de la font i el drenatge amb àtoms desajustats en gelosia com el germani i el carboni. El dopatge de germani de fins a un 20% a la font i el drenatge MOSFET del canal P provoca una tensió de compressió uniaxial al canal, augmentant la mobilitat del forat. El dopatge de carboni tan baix com el 0,25% a la font i el drenatge del MOSFET del canal N provoca una tensió de tracció uniaxial al canal, augmentant la mobilitat dels electrons. Cobrir el transistor NMOS amb una capa de nitrur de silici molt tensada és una altra manera de crear una tensió de tracció uniaxial. A diferència dels mètodes a nivell d'oblies per induir tensió a la capa del canal abans de la fabricació de MOSFET, els mètodes esmentats utilitzen la tensió induïda durant la pròpia fabricació del MOSFET per alterar la mobilitat del portador al canal del transistor.
La idea d'utilitzar germani per colar silici amb el propòsit de millorar els transistors d'efecte de camp sembla que es remunta almenys al 1991.

## Referències

* ↑ Sun, Y.; Thompson, S. E.; Nishida, T. Journal of Applied Physics, 101, 10, 2007, pàg. 104503–104503–22. Bibcode: 2007JAP...101j4503S. DOI: 10.1063/1.2730561. ISSN: 0021-8979.
* ↑ Bedell, S.W.; Khakifirooz, A.; Sadana, D.K. MRS Bulletin, 39, 2, 2014, pàg. 131–137. DOI: 10.1557/mrs.2014.5. ISSN: 0883-7694.
* ↑ Vogelsang, T.; Hofmann, K.R. IEEE Transactions on Electron Devices, 39, 11, 01-11-1992, pàg. 2641–2642. DOI: 10.1109/16.163490.
* ↑ Lammers, David. «Intel adopts strained silicon for 90-nanometer process» (en anglès). EDN, 13-08-2002. [Consulta: 9 juliol 2022].
* ↑ «The hidden way to print to PDF on iPad and iPhone» (en anglès). ZDNet. [Consulta: 9 juliol 2022].
# Nou ric

Nou ric (del francès nouveau riche) és un terme referit a una persona que ha aconseguit pastar una considerable fortuna durant la seva vida. El terme és usat generalment per emfatitzar el fet que l'individu es trobava anteriorment en un nivell inferior en l'escala de la classe social, i les noves riqueses de la qual li han proporcionat els mitjans per a l'adquisició de nous luxes que li eren impossibles d'aconseguir prèviament.
El terme ha estat usat despectivament al llarg de la història amb propòsit de la distinció entre classes socials, per descriure persones amb riqueses recentment obtingudes que actuen de forma vulgar i sense delicadesa per utilitzar la riquesa de la mateixa manera que els vells rics, persones de famílies que han estat rics a través de moltes generacions (antiga burgesia i aristocràcia). El terme identifica individus que no són acceptats socialment per aquells individus que pertanyen a la nova classe social i expressa un tipus de classisme.
El Satíricon és una obra de l'Antiga Roma que tracta el cas d'un nou ric a través del personatge de Trimalció. Per altra banda, la famosa Molly Brown, que va sobreviure en 1912 a l'enfonsament del Titanic, apareixia a l'espectacle musical The Unsinkable Molly Brown com una persona que havia adquirit «la seva fortuna recentment», «escalant classes socials», puix que la seva família havia estat una família d'immigrants irlandesos pobres i no posseïa pedigrí social.

## Referències

* ↑ «Nouveau Riche». Merriam Webster.
# Nurri

Nurri (en sard, Nurri) és un municipi italià, dins de la Província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 2.431 habitants. Es troba a la regió de Sarcidano. Limita amb els municipis d'Esterzili, Isili, Mandas, Orroli, Sadali, Serri, Siurgus Donigala i Villanova Tulo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Antonio Atzeni | Llista cívica |
# La reina de la neu (pel·lícula de 2005)

La reina de la neu (títol original en anglès, The Snow Queen) és un telefilm de la BBC de 2005 encarregada per Michael Carrington que es basa en el conte de fades de 1844 de Hans Christian Andersen La reina de les neus. Dirigida per Julian Gibbs, és protagonitzada per Juliet Stevenson com la mare de la Gerda i la veu de Patrick Stewart com el corb. S'ha doblat al català.
La pel·lícula va ser concebuda originalment com un vehicle per a la música composta per Paul K. Joyce. Joyce havia escrit un conjunt de cançons operístiques per a un concert al Barbican Arts Centre celebrat l'any 2003. Les cançons narraven el conte de fades de La reina de les neus i comptaven amb Sydney Rae White com a soprano principal, Juliet Stevenson com a narradora i l'Orquestra Simfònica de Londres com a instrumental. A causa de l'èxit del concert, es va desenvolupar una pel·lícula al voltant de la banda sonora original, i en la qual Sydney White i Juliet Stevenson van tornar a contribuir-hi com a actrius.
Les cançons escrites per Paul K. Joyce són fonamentals per a la pel·lícula, i proporcionen la narració principal al llarg de la història. El diàleg real és escàs, i el més notable és que la Reina de la neu no té cap línia. La història també se centra completament en el viatge de la Gerda, amb tots els altres interpretant personatges secundaris, inclòs el mateix Kai. No obstant això, el personatge del corb (amb la veu de Patrick Stewart) té més protagonisme a mesura que acompanya la Gerda al llarg de tot el seu viatge.

## Referències

* ↑ «The Snow Queen (2007) (DVD) – Cinema Crazed» (en anglès americà), 25-12-2007. [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ «The Snow Queen (2005) recensie, Julian Gibbs - Cinemagazine». [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ «La reina de la neu». ésAdir. [Consulta: 26 febrer 2024].
# 1168

El 1168 (MCLXVIII) fou un any de traspàs començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* Maimònides acaba la seva Mishné Thora.
* El califa del Cairo ordena cremar-la perquè no caigui en mans dels croats.
# Albert Garcia i Demestres

Albert Garcia i Demestres (Barcelona, 16-05-1960) és un compositor i cantant.
Va estudiar al Conservatori Municipal de Música de Barcelona, obtenint així els títols professionals de Cant i Piano. Va estudiar composició amb Josep Soler i direcció orquestral a Wüppertal (Alemanya). També va rebre consells i ajuda de Luciano Berio i es va formar en les tècniques electroacústiques al Conservatori Nacional de París.
Va rebre orientacions de Luciano Pavarotti quant a la pràctica del cant. Ha actuat a diversos països d'Europa com a cantant i ha compost d'obres que han estat estrenades als Estats Units i a diversos països d'Europa.
Els aspectes estètics de la seva creació musical s'han d'emmarcar en allò que es podria anomenar la segona recepció de la Segona Escola de Viena a l'àmbit català, deguda en gran part a l'impuls de Josep Soler.
Per aquesta raó es troben a les seves obres nombrosos recursos expressionistes, que venen de Webern i molt especialment d'Alban Berg. El fragment següent del mateix Demestres està en deute amb alguns dels postulats de Josep Soler: "L'artista crea la seva obra a partir de la soledat turmentada que constitueix l'essència del seu propi existir i que es reafirma constantment".
Així es pot entendre el "crit d'angoixa" que llisca en composicions com Traurige Lieder (Cançons tristes en alemany) i algunes altres del seu catàleg. Resideix habitualment a Itàlia i allà, a la dècada de 1990, va iniciar una dedicació a aspectes organitzatius de tipus musical, sense deixar les seves activitats líriques i compositives. Entre els seus premis destaquen el del Concurs de Composició de la Fundació Juan March, el Musician-Accord-New York i els de les Joventuts Musicals de Barcelona i Portugal.

## Bibliografia

* MEDINA, Àngel. « Garcia i Demestres, Albert », Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Vol. 5. Madrid: SGAE, 1999, p. 446. ISBN 84-8048-308-3.
# Sindre Lunke

Sindre Skjøstad Lunke (17 d'abril de 1993) és un ciclista noruec, professional des del 2013 i actualment a l'equip Team Sunweb.

## Palmarès
### Resultats a la Volta a Espanya

* 2016. 135è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2017. 120è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Llista de temporades d'huracans de l'Atlàntic

Aquesta és una llista de les temporades d'huracans a l'Atlàntic. La temporada d'huracans a l'Atlàntic és l'època de l'any en què es formen els huracans a l'Oceà Atlàntic del nord. La temporada comença l'1 de juny i acaba el 30 de novembre. Hi ha una mitjana de deu tempestes tropicals, sis huracans i dos o tres grans huracans a l'Atlàntic.
El Centre Nacional d'Huracans dels EUA és l'organisme encarregat de fer el seguiment i vigilància dels huracans a l'Atlàntic nord, així com realitzar la seva predicció.

## Abans del segle xvii

1492-1524 1525-1549
1550-1574 1575-1599

## Segle xvii

1600-1619 1620-1639
1640-1659 1660-1679 1680-1699

## Segle xviii

1700-1719 1720-1739 1740-1759
1760-1769 1770-1779 1780-1789 1790-1799

## Segle xix

1800-1809 1810-1819 1820-1829 1830-1839
1840-1849 1850-1859 1860-1869 1870-1879
1880-1884 1885 1886 1887 1888 1889
1890 1891 1892 1893 1894 1895 1896 1897 1898 1899

## Segle XX

1900 1901 1902 1903 1904 1905 1906 1907 1908 1909
1910 1911 1912 1913 1914 1915 1916 1917 1918 1919
1920 1921 1922 1923 1924 1925 1926 1927 1928 1929
1930 1931 1932 1933 1934 1935 1936 1937 1938 1939
1940 1941 1942 1943 1944 1945 1946 1947 1948 1949
1950 1951 1952 1953 1954 1955 1956 1957 1958 1959
1960 1961 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969
1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979
1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989
1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999

## Segle XXI

2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009
2010 2011 2012
# Nou realisme

El nou realisme (en francès, nouveau réalisme) és un moviment de la pintura dels anys 60 creat pel pintor Yves Klein i el crític d'art Pierre Restany que proposa un retorn a la realitat fugint de l'art abstracte de l'època. El nom prové del realisme, per la voluntat de representar l'experiència de manera objectiva, amb una identificació clara del referent per part de l'espectador, i de l'adjectiu "nou" que indica tant una nova realitat, moderna i sorgida del context de finals del segle xx, com per la nova manera de mirar de l'artista, diferent de la de realismes passats.

## Bibliografia

* Jürgen Becker, Wolf Vostell, Happenings, Fluxus, Pop Art, Nouveau Réalisme. Eine Dokumentation. Rowohlt Verlag, Reinbek 1965.
* Nouveau Réalisme. Museum Moderner Kunst Stiftung Ludwig Wien, Verlag für moderne Kunst Nürnberg, 2005. ISBN 3-938821-08-6.
* Ulrich Krempel, Nouveau Réalisme. Revolution des Alltäglichen. Hatje Cantz Verlag, Ostfildern 2007, ISBN 978-3-7757-2058-8.
* Pierre Restany, Manifeste des Nouveaux Réalistes, éd. Dilecta, Paris, 2007.
* Nuevos Realismos: 1957-1962. Estrategias del objeto, entre readymade y espectáculo. Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía, 2010, ISBN 978-84-8026-418-1.

## Referències

* ↑ http://books.google.cat/books?id=PRIXAQAAMAAJ&q=%22Nou+realisme%22+Klein&dq=%22Nou+realisme%22+Klein&hl=ca&sa=X&ei=gICFVPLrG8j5UNaMg-gP&ved=0CCcQ6AEwAg
* ↑ http://www.cnac-gp.fr/education/ressources/ENS-nouvrea/ENS-nouvrea.htm#chrono Arxivat 2012-09-18 a Wayback Machine.
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.123. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
# Pirmin Stierli

Pirmin Stierli (Baar, 9 d'octubre de 1947) és un exfutbolista suís de la dècada de 1970.
Fou 16 cops internacional amb la selecció suïssa.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Zug, FC Zürich, RSC Anderlecht i Neuchâtel Xamax.

## Palmarès
### FC Zürich

* Lliga suïssa de futbol (4): 1967-68, 1973-74, 1974-75, 1975-76
* Copa suïssa de futbol (3) 1971-72, 1972-73, 1975-76

## Referències

* ↑ Worldfootball.net profile
* ↑ Pirmin Stierli a National-Football-Teams.com (anglès)
# Albert Arilla i López

Albert Arilla i López (Barcelona, 24 de desembre de 1937) fou un tennista català de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Pel que fa a clubs, va defensar els colors del Reial Club de Tennis Barcelona. Començà a destacar de ben jove. En categoria juvenil guanyà el Campionat de Catalunya individual (1955) i el de dobles amb Andreu Gimeno i Josep Lluís Arilla respectivament (1954 i 1955). En categoria júnior fou campió de Roland Garros l'any 1957.
Destacà com a jugador de dobles. Ja en categoria absoluta fou quatre cops campió d'Espanya en dobles juntament amb Gimeno entre 1955 i 1958. Fou dos cops campió de Catalunya individual els anys 1960 i 1961, i en dobles (1957, amb A. Gimeno, i 1961, amb J.L. Arilla).
Va disputar vuit eliminatòries de Copa Davis amb Espanya entre 1958 i 1963.
El seu germà Josep Lluís també fou destacat tennista.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Albert Arilla López». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Alberto Arilla». Davis Cup. [Consulta: 11 febrer 2011].
# Sicista armenica

Sicista armenica és una espècie de mamífer rosegador miomorf de la família dels dipòdids.

## Descripció

És un petit rosegador, com el ratolí, amb un pes mitjà de 10 g i fins a 9 cm de llarg, excloent la cua semi-prènsil, que supera lleugerament la longitud del cos. El cos és de color marró, més fosc a la regió superior.

## Biologia

L'espècie és de comportament nocturn i s'alimenta de llavors, baies i insectes. Es mou per terra amb petits salts i pot entrar fàcilment als arbustos i arbres, per la seva cua prènsil. El nou, de forma ovalada, està fet de restes de plantes en un forat poc profund excavat pel mateix animal.

## Distribució i hàbitat

És una espècie endèmica d'Armènia, que es troba en els boscos mixtos de coníferes i arbres de fulla ampla a la zona aigües amunt del riu Marmarik.

## Estatus i conservació

La Societat Zoològica de Londres, sobre la base de l'evolució singular i la petitesa de la població, considera la sicista armenicau una de les 100 espècies de mamífers amb major risc d'extinció.

## Referències

* ↑ Baloyan, S., Schönbrodt, G. i Bukhnikashvili, A.. «Sicista armenica» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: 18 novembre 2015].
* Holden, M. E.; G. G. Musser. 2005. Family Dipodidae. Pàg. 871-893; Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore.
Espècies vivents d'esmíntids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Sicistinae :
Categoria :
# Luis Cuartero Lafarga

Luis Cuartero (Saragossa, 17 d'agost de 1975) és un exfutbolista aragonès, que jugava de defensa.
Cuartero ha format part del Reial Saragossa en tota la seua carrera professional. Va debutar al primer equip la temporada 92/93, tot i que no es consolidaria al planter saragossista fins a 1995. En eixos 15 anys ha jugat 190 partits de lliga. Sempre ha estat un jugador que ni era titular ni suplent, quedant-se cada campanya entre els 10 i els 20 partits disputats. El 2009 es va retirar a causa d'una lesió.
Amb el Saragossa va guanyar 2 Copes del Rei, una Recopa i una Supercopa. Té la marca d'haver estat el jugador que més partits ha jugat amb els aragonesos sense haver marcat cap gol.
Cuartero ha estat diverses vegades internacional amb les seleccions espanyoles inferiors (sub 20, sub 21 i sub 23).

## Enllaços externs

* Fitxa de Cuartero
* Cuartero posa fi a tota una vida en el Saragossa
# Luis Cueto Álvarez de Sotomayor

Luis Cueto Álvarez de Sotomayor (Madrid, 1961) és un alt funcionari espanyol.
Es va llicenciar en dret per la Universidad Autónoma de Madrid i va ingressar en el Cos Superior d'Administradors Civils de l'Estat el 1987. Està casat amb la neboda de Manuela Carmena.
Ha treballat de director de Recursos Humans de l'Institut Cervantes, a l'Agència Espanyola de Cooperació Internacional per al Desenvolupament, així com director general de l'escola de negocis de l'EOI.
Coordinador general de l'alcaldia de Madrid (cap de gabinet de l'alcaldessa Manuela Carmena) des de juny de 2015, per la seva importància en la gestió municipal ha estat destacat en diferents fonts com «alcalde a l'ombra» de la capital espanyola. També va ser nomenat president de la junta gestora d'Ifema.

## Referències

* 1 2 Calleja, Ignacio S. «Luis Cueto, el contrapunto incondicional de Carmena». ABC, 16-08-2015 [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «Don Luis Cueto Álvarez de Sotomayor». [Consulta: 25 gener 2019].
* 1 2 3 «Carmena nombra a Luis Cueto nuevo presidente de la junta rectora de Ifema». ABC, 04-08-2015 [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ Espinoza Pino, Mario «Señor Cueto, un hombre de negocios». El Salto Diario, 28-06-2017.
* ↑ Alcaraz, Mayte «El sobrino de Carmena». ABC, 07-08-2015 [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ Gil, Iván «Luis Cueto, el 'alcalde en la sombra' que maneja los hilos para el relevo de Carmena». El Confidencial, 16-07-2017 [Consulta: 25 gener 2019].
# Labes

* Per a altres significats, vegeu «Labes (leptíctid)».
El Regne de Labes (deformació de l'Abbas perquè era el territori dels Banu Abbas o Banu l-Abbas o Ait Abbas) fou el nom donat pels historiadors europeus medievals a un dels tres estats en què estava dividida la Cabília en començar el segle xvi. Estava format pels territoris de les tribus cabilenques situats a l'est del uadi al-Sahil (Wadi l-Sahil) conegut com a riu Soummam, que ocupa part de la Petita Cabília (almenys una part del massís dels Babors). Se'ls suposa els descendents dels kutama.
La tribu Banu Abbas, quan es van revoltar en la segona meitat del segle xv contra els zwawa (dels quals eren tributaris), van escollir com a cap el marabut Sidi Abd al-Rahman, que havia fundat una zawiya. El fill del marabut, Ahmad, hi va construir una kasba, es va proclamar soldà i va estendre la seva autoritat entre el Hodna i la mar. La seva capital fou la fortalesa de Kalat Bani Abbas. Aquest soldanat fou conegut més tard com a Regne de Labes o Labès. En aquest temps (començaments del segle xvi), el seu xeic estava en relacions amb els espanyols de Bugia.
El seu successor, Abd al-Aziz, fou encara més poderós i va gaudir del suport dels otomans, perquè quan Khayr al-Din Barba-rossa va trencar amb el Regne de Kuko vers 1520, va fer aliança amb el de Labes. Va lluitar al costat dels otomans contra el Regne de Kuko i els va secundar en les expedicions al Marroc i contra Tuggurt i Ouargla. L'aliança amb els turcs es va trencar el 1552. Ocasionalment, va col·laborar amb els espanyols i va acollir captius cristians fugitius, de manera que el 1559 el seu xeic podia disposar d'una tropa important de mosqueters.
El trencament amb els otomans va comportar guerres amb aquestos, que van durar la resta del segle, durant les quals la seva capital Kalat Bani Abbas, que fou assetjada diverses vegades però mai conquerida. Abd al-Aziz va morir defensant la capital i el va succeir el seu fill Amokkran, que també va defensar el seu domini fins al Sàhara, va rebutjar diversos atacs turcs i va morir en lluita contra aquestos el 1600. El va succeir el seu fill Sidi Nasir, que fou un home de religió més que de combat, i va descontentar els Banu Abbas, que el van assassinar. El regne va desaparèixer amb la seva mort per a retornar a l'organització tribal, amb una mena de república municipal que va existir fins al 1857.

## Llista de reis

* Sidi Abd al-Rahman, segona meitat del segle xvi.
* Sidi Ahmad, governava al començament del segle xvi.
* Sidi Abd al-Aziz, vers 1520-1570.
* Sidi Amokkran, vers 1570-1600.
* Sidi Nasir, 1600-vers 1610.

## Nota

* ↑ Haiedo, Histoire des rois d'Alger

## Bibliografia

* F. Dessomes, Notes sur l'histoire de Kabylie, Fort National, 1964.
# Pista de la Plana (Torallola)

La Pista de la Plana és una pista rural del terme municipal de Conca de Dalt (a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà.
Arrenca de la Pista de Torallola a la partida de Serradàs, des d'on surt cap a l'est-nord-est, passa entre les partides de la Via (nord) i la Rourera (sud), després arriba al sector nord-est de la de les Saülls, on trenca cap al nord, passa per la partida de l'Espinosa, i, finalment, arriba a la Plana en poc més d'un quilòmetre de recorregut.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Faci de Cremona

Faci de Cremona (Verona, Vèneto, 1200 - Cremona, Llombardia, 18 de gener de 1272) fou un orfebre italià, fundador de diversos hospitals i de la Confraria de l'Esperit Sant, a Cremona. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Faci havia nascut en una família molt religiosa en 1200. De jove, fou confiat a un mestre orfebre que li ensenyà la professió. Per la qualitat dels seus treballs i el seu bon tarannà, va adquirir fama amb només 26 anys. Altres col·legues seus, envejosos per la seva fama, van començar a assetjar-lo i Faci marxà a Cremona. Va tornar a Verona passat un temps, per reconciliar-se amb els seus enemics, però aquests van aconseguir que l'empresonessin, acusant-lo injustament.
Fou alliberat a instància dels cremonencs, que el consideraven ja com un conciutadà, i tornà a viure a Cremona, on continuà exercint la seva feina. A més, feia apostolat, ajudant als necessitats de la ciutat i als malalts de l'hospital. Amb aquest objectiu fundà una confraria laica, el Consorci de l'Esperit Sant, i obrí a casa seva una llar d'acollida, que amb el temps esdevindrà l'hospital major de la ciutat.
El bisbe de Cremona el va elegir visitador general dels monestirs de la diòcesi, fet excepcional, ja que el càrrec sempre era atorgat a un eclesiàstic. Va desenvolupar aquesta tasca fins a la seva mort. El 1240, Faci fundà un altre hospital a Soncino, al costat de l'església de l'Esperit Sant, avui de Sant Antoni Abat.
Va morir en llaor de santedat el 18 de gener de 1272.

## Veneració

Al necrologi de la catedral de Cremona esmenta el frater Facius ("germà Faci"), amb una relació de la seva mort. Poc després, un prevere anomenat Giovanni va escriure'n una vida en llatí, afegint miracles que se li atribuïen. Pius IX en confirmà el culte tradicional en 1873. És sebollit a la cripta de la catedral de Cremona.

## Enllaços externs

* Santi, beati e testimoni. "Beato Facio (Fazio) di Cremona".