OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Polimerasa

Una polimerasa és un tipus d'enzim proteic situat a les cèl·lules i que serveix per a transcriure i replicar els seus àcids nucleics a la divisió cel·lular i en altres casos en què calgui.

## Etimologia

El nom polimerasa ve de polímer, ja que polimeritza l'àcid ribonucleic i el desoxiribonucleic, i el seu sufix -asa fa referència a la funció com a enzim.

## Funció

La funció de les polimerases és assegurar que la informació genètica de les cèl·lules es transmeti, llegint la informació genètica de les mares, copiant-la, revisant-la per a detectar possibles errors o mutacions i formant i muntant les noves seqüències genètiques tal com les han interpretades.
Aquesta funció per a les polimerases es realitza en realitat en tres fases consecutives que són la iniciació, l'elongació i terminació de la síntesi de la seqüència genètica (l'ADN o ARN). A la iniciació els promotors se serveixen dels factors de transcripció per a construir les polimerases. L'elongació és la transcripció en si de la majoria de gens correspondents a la seqüència donada. La terminació requereix tant aturar la transcripció genètica com la desconstrucció de les polimerases que hi han intervingut.

## Tipus

Les polimerases s'especialitzen en ADN o en ARN, així, respectivament podem parlar de polimerases d'ADN o de polimerases d'ARN.
D'altra banda, les diferents polimerases es classifiquen en els grups I, II i III segons si les seves funcions precises. Així, les polimerases I actuen a totes tres fases de la transcripció genètica, són le polimerases que comencen la transcripció, al final de la fase d'iniciació; mentre que les polimerases III poden encarregar-se de la terminació, com és el cas de les procariotes.

## Llista de polimerases

* Taq polimerasa, és l'ADN polimerasa de l'eubacteri Thermus aquaticus.
* ADN polimerasa I, llegeix i copia, és a dir, replica, d'ADN de cèl·lules procariotes.
* ADN polimerasa II, repara l'ADN de les cèl·lules procariotes.
* ADN polimerasa III, acaba de muntar trossos o la cadena completa d'ADN de les cèl·lules procariotes. És un dels components dels replisomes. És un holoenzim compost de nombroses subunitats proteiques, per a totes les subfuncions necessàries.
* ADN polimerasa IV, o polimerasa de reparació d'urgència.
* ARN polimerasa I, transcriu l'ARN de les cèl·lules eucariotes.
* ARN polimerasa II, catalitza la transcripció de l'ADN de les eucariotes per sintetitzar els precursors de l'ARN
* ARN polimerasa III, transcriu l'ADN per a sintetitzar l'ARNt, l'ARNr i altres ARN petits.
* ARN polimerasa T7, transcriu l'ADN dels virus bacteriòfags.
# Premis Ondas 1961

Els Premis Ondas 1961 van ser la cinquena edició dels Premis Ondas, atorgades el 1961. En aquesta edició es diferencien quatre categories: Premis Nacionals de ràdio, nacionals de televisió, internacionals de ràdio i televisió, i especials.

## Nacionals de ràdio

* Manuel Vidal Españó, Millor programa científic de Ràdio Barcelona
* Tercer programa (Antonio Manuel Campoy), Millor programa cultural d'RNE
* Vicente Mullor, Millor actor de programa de la cadena SER
* Jaime de Armiñán, Millor autor de programa de la cadena SER
* Cayetano Luca de Tena, Millor director de programa de cadena SER
* Reverend P. Iraologoitia, Millor programa religiós de Ràdio Castilla de Burgos

## Nacionals televisió

* Tico Medina, Millor programa informatiu de TVE
* Margot Cottens, Millor actriu de programa de TVE
* Gran Teatro, Millor programa teatral de TVE

## Locals

* María Teresa Íñigo de Toro, Millor locutora de programa locals de La Voz de Valladolid
* Alberto Nadal, Millor locutor de programa locals de Ràdio Espanya de Barcelona
* Purita Martínez, Millor actriu de programa locals de Radi Granada
* Fernando Forner, Millor actor de programa locals de Ràdio Intercontinental Madrid
* Juan Pablo Alba, Millor actor locals de Ràdio Extremadura Badajoz
* Carlos Barber, Millor Director de programa locals de Ràdio La Veu de Madrid
* Carmen Mendoza, Millor locutora de programa locals de la cadena SER
* Jesús Álvarez, Millor locutor de programa locals de TVE
* Fantasía infantil, Millor programa infantil de Radio Las Palmas

## Internacionals ràdio i televisió

* Jacqueline Huet, Millor locutora d'ORTF -París (França)
* Renny Ottolina, Millor locutor estranger de TV Caracas (Veneçuela)
* Jacqueline Nadal, Millor actriu estrangera de Ràdio i TV- Beirut (Líban)
* Miville Couture, Millor actor estranger de Ràdio Canadà- Mont-real (el Canadà)
* André Gaspard, Millor autor estranger de Ràdio Montecarlo-Mònaco (Mònaco)
* Floriano Faissal, Millor director estranger de Ràdio Nacional Brasil-Rio de Janeiro
* John Parry, Millor Programa Religiós Estranger de Ràdio Rhodèsia - Salisbury (Rodhesia)
* Alberto Domper, Millor Programa Informatiu Estranger de Ràdio El Mundo - Buenos Aires (l'Argentina)
* Eye on Research, Millor Programa Científic Estranger de BBC - Londres (Gran Bretanya)
* L'amico del giaguaro (Gino Bramieri), Millor Programa Teatral Estranger de RAI - Roma (Itàlia)
* Eduardo Olona, Millor Programa Infantil Estranger de Ràdio Nederland - Hilversum (Països Baixos)
* Itàlia Cultural, Millor Programa Cultural Estranger de Ràdio Zuric - Zuric (Suïssa)

## Especials

* José Bermejo Per retransmissions de les corregudes de toros des de Bogotà, SER-Madrid (Espanya)
* Richard Dimbleby, Primer locutor que va unir la intervenció amb l'Eurovisió des de Moscou, BBC Londres (Gran Bretanya)

## Referències

* ↑ Concesión de los Premios Ondas, La Vanguardia, 8 de novembre de 1961

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial dels Premis Ondas Arxivat 2019-06-26 a Wayback Machine.
# President de Dominica

El President de Dominica és el Cap d'Estat de Dominica. El càrrec fou creat en 1978.
Aquesta és la llista dels presidents de Dominica.
| Nom | Inici del govern | Fi del govern |
| Louis Cools-Lartigue | 3 de novembre de 1978 | 16 de gener de 1979 |
| Fred Degazon | 16 de gener de 1979 | 25 de febrer de 1980 |
| Jenner Armour | 21 de juny de 1979 | 25 de febrer de 1980 |
| Aurelius Marie | 25 de febrer de 1980 | 19 de desembre de 1983 |
| Clarence Augustus Seignoret | 19 de desembre de 1983 | 25 d'octubre de 1993 |
| Crispin Anselmo Sorhaindo | 25 d'octubre de 1993 | 5 d'octubre de 1998 |
| Vernon Shaw | 6 d'octubre de 1998 | 1 d'octubre de 2003 |
| Nicholas Liverpool | 2 d'octubre de 2003 | actualitat |

## Enllaços externs

* Government of the Commonwealth of Dominica.
# Providència (dret)

Una providència és, en termes de dret processal, una resolució judicial dictada per un jutge o un tribunal que té per finalitat l'ordenació d'un procés o la tramitació d'un afer.

## Referències

* ↑ «GDLC - providència». [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ «providència | enciclopèdia.cat». [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ Enciclopedia-juridica.biz14.com. «Providencia» (en castellà). [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ «Definició de providència, significat de providència en català». [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > providència». [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ El dret civil català en la jurisprudència: Anys 1934-1937. Edicions Universitat Barcelona, 1974. ISBN 9788460063001.
# Provincetown

Provincetown és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2007 tenia 3.171 habitants. El seu malnom en anglès és P-Town.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Provincetown tenia 3.431 habitants, 1.837 habitatges, i 464 famílies. La densitat de població era de 137,1 habitants/km².
Dels 1.837 habitatges en un 9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 17,7% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 74,7% no eren unitats familiars. En el 53,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 8% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 36,1% entre 25 i 44, un 32,9% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 116,2 homes.
Entorn del 8,5% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Personatges destacats

* Robert Motherwell

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Provincetown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Provincetown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pont romà sobre l'Odivelas

El pont romà sobre l'Odivelas, també anomenat pont de Vila Ruiva, a l'Alentejo, es troba sobre el curs de l'Odivelas, a la freguesia de Vila Ruiva, al municipi de Cuba, districte de Beja, a Portugal.
És a prop d'1,5 quilòmetre de Vila Ruiva si es pren la carretera EN258 entre Alvito i Vidigueira.(1)

## Història

És un antic pont romà, en ús fins als nostres dies. A causa de la seua amplària, però, només es travessa en un sentit.
Devia integrar l'antiga via romana que, de Faro i Beja, seguia cap a Évora i Mèrida.
Presenta diferents fases constructives. Se suposa que l'estructura originària, els tres primers pilars de granit, daten d'entre el segle I ae i el segle I. Hi apareixen reconstruccions i afegits, datables probablement del segle V i XI, que utilitzen material romà antic i també materials nous de l'època.
Està classificat com a Monument Nacional des de 1967.(1)
La vista actual del pont és incompleta, doncs a causa d'un ensorrament, 15 arcs i ulls no es poden veure, perquè estan soterrats parcialment.

## Característiques

Té 120 m de longitud, 4,9 m d'amplària i una alçada màxima de 5,3 m.
La pista sobre el pont és rampant i, al llarg del pont, corre un parapet de baix nivell. El pont s'alça damunt un total de 20 arcs, dels quals tretze tenen una volta perfecta amb buits de grandàries diferents. Intercalats amb els pilars hi ha els ulls, també amb buits de grandàries diferents.

## Referències

* (1)[pt http://www.igespar.pt/pt/patrimonio/itinerarios/pontes/#16]
# Prince of Foxes

Prince of Foxes és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Henry King el 1949, sobre un guió de Milton Krims. Adaptació de la novel·la del 1947 El príncep de les guineus, de Samuel Shellabarger, i ambientada en una imaginària Edat mitjana italiana. El personatge protagonista és Andrea Orsini, que no es plega a les intrigues de Cèsar Borja, el seu amo i general, i per amor es passa a l'enemic. Fet presoner, aconsegueix fugir i a guiar la revolta contra el tirà.
Esplèndid film en blanc i negre de Leon Shamroy (candidat a l'Oscar), la pel·lícula va ser rodada principalment a la Itàlia central: a Siena amb imatges de la Sala del Mappamondo del Palau Comunal, San Marino, San Gimignano i Monteriggioni. La pel·lícula presenta diverses seqüències realitzades en el Castell de Gradara (PU) en les Marques. En canvi la Ferrara del Cinquecento va ser reconstruïda a Cinecittà. Una ulterior escena ha estat a més rodada al llarg del canal Mortacino a Terracina (Latina, Lazi)
Orson Welles va ser contractat amb una retribució altissima (100.000 dòlars) durant una de les interrupcions dels treballs del seu Otello.

## Argument

El 1500, Andrea Zeppo, un aventurer esdevingut capità Orsini, és encarregat per Cèsar Borja de persuadir el comte d'Este de casar-se amb la seva germana, Lucrècia Borja que acaba de perdre el seu marit. Després de l'èxit d'aquesta missió, Orsini, acompanyat de Mario Belli que l'havia de matar en principi, és nomenat ambaixador a Città Del Monte amb el vell comte Varano.

## Repartiment

* Orson Welles: Cèsar Borja
* Tyrone Power: Orsini
* Wanda Hendrix: Camilla Varano
* Marina Berti: Angela Borja
* Katína Paxinoú: Mona Zoppo
* Everett Sloane: Mario Belli

## Nominacions

1950
* Oscar a la millor fotografia per Leon Shamroy
* Oscar al millor vestuari per Vittorio Nino Novarese

## Al voltant de la pel·lícula

La pel·lícula és rodada en decorats naturals. Per aquesta ocasió, el productor, Sol C. Siegel, havia "llogat" tota la República de San Marino.

## Referències

* ↑ http://www.terracinablog.com
* ↑ «Prince of Foxes». The New York Times.
# Punctum

Punctum és una editorial catalana fundada a Lleida el desembre de 2005 pels filòlegs Òscar Bagur i Marta Villalonga. La seva especialitat és l'edició de materials i estudis sobre filologia catalana, incloent estudis de diversos grups de recerca d'universitats catalanes. Ha participat en exposicions com Petis llibres, grans editors (2009) organitzada pel Foment de les Arts i el Disseny. Segons l'Scholary Publishers Indicators in Humanities and Social Sciences de 2014, Punctum se situa al número 49 en el rànquing d'editorials de «Lingüística, Literatura y Filología», d'un total de 195 editorials espanyoles avaluades.

## Referències

* ↑ Gomila, Pere. «Les Cartes del Renaixement de Marià Aguiló i els 10 anys de Punctum». Diari Menorca,12 gener 2016: https://peregomila.wordpress.com/2016/01/12/les-cartes-del-renaixement-de-maria-aguilo-i-els-10-anys-de-punctum/
* ↑ «L'editorial Punctum fa deu anys». [Consulta: febrer 2016].
* ↑ «Petits editors, grans llibres» (en català, castellà). [Consulta: febrer 2016].
* ↑ «Prestigio de las editoriales según expertos españoles. Editoriales mejor valoradas por sectores (2014)» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-02-06. [Consulta: febrer 2016].

## Enllaços externs

* Web de l'editorial Punctum
# Proenza Schouler

Proenza Schouler és una firma novaiorquesa d'accessoris i roba per a dona. Fundada l'any 2002 pels dissenyadors Jack McCollough i Lazaro Hernandez. El nom de la marca és la combinació dels cognoms de soltera de les mares dels dissenyadors. Jack McCollough i Lazaro Hernandez es van conèixer estudiant a la Parsons The New School for Design, que van col·laborar junts per a la seva tesi, la qual va acabar sent la primera col·lecció oficial del duo com Proenza Schouler.

## Referències

* ↑ «Proenza Schouler - Pronunciation Guide». Another Magazine, 07-02-2012.
# Psychoda miyatakei

Psychoda miyatakei és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: el Japó, incloent-hi l'illa de Shikoku.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Tokunaga, M., 1958. Japanese Psychodidae, IV. Descriptions and revision of Psychoda species. Philippine Journal of Science. 86:359-403.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Punta del Romeu

La Punta del Romeu és una muntanya de 499 metres que es troba al municipi de Pira, a la comarca de la Conca de Barberà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pírcing al coll

Un pírcing al coll és un pírcing superficial fet per emular l'aparició d'una mossegada al costat del coll de la persona. Es col·loca una barra a la pell del costat del coll. Quan s'elimina la barra, sembla una mossegada de vampir.
Aquesta perforació també es fa normalment a través de la carn solta a la part posterior del coll, i es coneix com a á pírcing al clatell.

## Joieria

En gairebé tots els casos, les barres rectes són rebutjats en una perforació superficial. Per aquest tipus de pírcing, la joia més adequada és la barra superficial o el corbat.
A causa de la gran mobilitat del coll, la joieria sol ser de tefló. Aquesta joieria és prou flexible per moure's amb el coll. La barra d'acer limita el moviment i causa desgast a la pell.

## Cicatrització

Poc després de la perforació, la zona circumdant és propensa a la inflamació i hemorràgia. El coll continuarà estant inflat durant els dies vinents, i la pell al voltant dels extrems de la perforació serà vermella i inflamada.
El pírcing al coll pot ser rebutjat en el 90% dels casos, degut principalment a l'aparició d'una infecció. La infecció de la perforació es pot evitar amb una adequada cura i neteja durant tot el període de cicatrització.

## Referències

* ↑ Hudson, Karen L. «Piercing Guide - Surface Piercings - Vampire Bite» (en anglès). About.com. Arxivat de l'original el 2010-08-18. [Consulta: 28 juny 2020].

## Vegeu també

* Tatuatge

## Enllaços externs

* «Pírcings». Canal Salut. Generalitat de Catalunya.
# Que nos quiten lo bailao

Que nos quiten lo bailao és una pel·lícula còmica espanyola de 1983, dirigida i escrita per Carles Mira i protagonitzada pels actors Joan Monleón, Guillermo Montesinos i Empar Ferrer. La seva trama se centra en la convivència de cristians i musulmans en un petit poble localitzat en l'antic regne de València entre els segles XV i XVI.

## Producció

La pel·lícula va comptar amb un pressupost de 29 milions de pessetes, a més del milió i mig subvencionat per la Diputació de València perquè fos doblada al valencià. Va ser filmada durant sis setmanes a la serra d'Aitana i a la localitat de Llutxent, els habitants de la qual van col·laborar amb l'equip tècnic en la restauració d'un antic convent amb la finalitat d'usar-lo com a escenari per a representar una alcazaba i un castell; a més, es va realitzar una selecció entre els habitants perquè formessin part del repartiment. Com a mostra d'agraïment per la seva ajuda, el cineasta Mira va triar la localitat per a l'estrena mundial de la pel·lícula.
La banda sonora va ser composta per Enric Murillo, amb la col·laboració del grup Carraixet, Mamen García i Joan Monleón.

## Repartiment

* Amando Beltrán, com Don Fernando.
* Enric Benavent, com Fray Jacinto.
* Elionor Calatayud, com Isabelita.
* Empar Ferrer, com la Marquesa de Mocorroño.
* Joan Monleón, com Alkanfor.
* Guillermo Montesinos, com el Sultà Aben Amir Al Parrus.
* Fernando Planelles, com el Marquès de Mocorroño.
* Celia Zaragoza, com Zoraida.

## Referències

* ↑ MILLÁS, Jaime. «Que nos quiten lo bailao, de Carles Mira, propone un cine mediterráneo en clave sensual y festiva». El País, 25-08-1983. [Consulta: 2 juliol 2010].
* ↑ Que nos quiten lo bailao a esadir.cat

## Enllaços externs

* Presentació de "Que nos quiten lo bailao" a Historia de nuestro cine
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Qàysar ibn Abi-l-Qàssim

Àlim-ad-Din Qàysar ibn Abi-l-Qàssim ibn Abd-al-Ghaní (àrab: عالم الدين قيصر بن أبي القاسم بن عبد الغني, ʿĀlim ad-Dīn Qayṣar b. Abī l-Qāsim b. ʿAbd al-Ḡanī), més conegut com Qàysar at-Taàssif (àrab: قيصر التعاسيف, Qayṣar at-Taʿāsīf) (Alt Egipte, vers 1170-1175 - Damasc, 1251) va ser un matemàtic i enginyer egipci del segle xiii.

## Vida i obra

Va fer els seus estudis a Egipte i a Síria, abans d'anar a Mosul on tindrà com a mestre a Kamal al-Din ibn Yunus, que poc després ho serà també de Nassir-ad-Din at-Tussí. Entrà al servei del governador de la ciutat de Hamat (Síria), on va construir fortificacions i molins d'aigua a la riba del riu Orontes que encara subsisteixen.
Només es conserven quatre cartes que va intercanviar amb Nassir-ad-Din at-Tussí, sobre la demostració del postulat de les paral·leles de Simplici.

## Referències

* ↑ Hoyrup, Jens. On Measure, Number, and Weight. State University of New York. Albany, 1994. ISBN 0-7914-1821-9. Pàgina 91.
* ↑ Sabra, A.I. Optics, astronomy, and logic: studies in Arabic science and philosophy. Variorum. 1994. ISBN 9780860784357. Pàgina 213.

## Bibliografia

* Jaouiche, Khalil. La Théorie des Parallèles en Pays d'Islam. Vrin. Paris, 1986. ISBN 2-7116-0920-0. Pàgines 106-109.
# Ptychadena pumilio

Ptychadena pumilio és una espècie de granota que viu al centre d'Àfrica. La seva extensió geogràfica fa que es consideri una espècie no amenaçada. Habita als boscos, sabanes, coves, estanys i ribes dels rius on s'alimenta de petites aranyes i insectes.
Els mascles tenen una longitud total d'uns 30 mm i les femelles són lleugerament més grosses. La pell presenta tonalitats entre verds i marronoses, amb franges i tasques fosques a l'esquena i les potes. Alguns exemplars poden tendir cap al gris, que els ajuda a camuflar-se entre les roques dels atacs dels predadors.

## Referències

* ↑ Rödel, M.-O., Amiet, J.-L. & Largen, M. 2004. Ptychadena pumilio. 2006 IUCN Llista Vermella d'espècies amenaçades.
* ↑ Entrada a AmphibiaWeb
# Ptychadena stenocephala

Ptychadena stenocephala és una espècie de granota que viu al Camerun, Costa d'Ivori, Guinea, Uganda i, possiblement també, a la República Centreafricana, Libèria i Nigèria.

## Referències

* Rödel, M.-O., Amiet, J.-L. & Howell, K. 2004. Ptychadena stenocephala. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 19 d'abril del 2008.
# Punta de Nulles

La Punta de Nulles és una muntanya de 364 metres que es troba al municipi de Maials, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rambla de Josep Anselm Clavé

La Rambla de Josep Anselm Clavé és una avinguda del municipi de Cornellà de Llobregat situada entre la carretera d'Esplugues i el carrer Joaquim Rubió i Ors. Va ser oberta el segle xx. El setembre del 2022, s'hi van encetar unes obres urbanístiques de renaturalització.

## Referències

* ↑ «Cornellà de Llobregat». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «Obres a l'inici de la Rambla Anselm Clavé per fer-ne un espai renaturalitzat». Ajuntament de Cornellà de Llobregat, 12-09-2022. [Consulta: 14 maig 2023].
# Rasbora beauforti

Rasbora beauforti és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Borneo.
Els mascles poden assolir els 2 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.
# Quint Cecili Metel

«Quint Cecili Metel» té aquests significats:
Quint Cecili Metel (Quintus Caecilius Metellus) va ser el nom de diversos polítics romans de la gens Cecília (Caecilia) i de la família dels Metel (Metelli):
* Quint Cecili Metel (cònsol), cònsol romà l'any 206 aC.
* Quint Cecili Metel Macedònic, cònsol l'any 143 aC.
* Quint Cecili Metel Baleàric, cònsol l'any 123 aC.
* Quint Cecili Metel Caprari, cònsol l'any 113 aC.
* Quint Cecili Metel Numídic, cònsol 109 aC.
* Quint Cecili Metel Nepot I, cònsol el 98 aC.
* Quint Cecili Metel Pius, cònsol el 80 aC.
* Quint Cecili Metel Crètic, cònsol el 69 aC.
* Quint Cecili Metel Celer, cònsol 60 aC.
* Quint Cecili Metel Nepot II, cònsol el 57 aC.
* Quint Cecili Metel Pius Escipió, cònsol 52 aC.
* Quint Cecili Metel Crètic (cònsol l'any 7), cònsol l'any 7 dC.
* Quint Cecili Metel Crètic (qüestor), qüestor amb Gai Treboni.